Справа № 600/926/24-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 р. м. Чернівці cправа № 600/926/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Федик Труск Центр" до Чернівецької митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Федик Труск Центр" звернулось з позовом до суду, у якому просить:

- визнати протиправним і скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Чернівецької митниці Державної митної служби №UA408040/2023/000023/1 від 26 грудня 2023 року;

- визнати протиправною і скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Чернівецької митниці Державної митної служби №UA408040/2023/000412.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при митному оформленні ввезеного позивачем на митну територію України товару, а саме вантажного автомобіля марки DAF, моделі XF 480 FAR, що був у користуванні, модельного року випуску 2020, календарного року випуску 2020, призначеного для перевезення вантажів (контейнерів), тип кузова - контейнеровіз, вартість товару було визначено за основним методом - за ціною контракту в розмірі 29 200,00 євро. На підтвердження обґрунтованості митної вартості транспортного засобу та обраного методу її визначення надано усі необхідні документи, які підтверджують факт придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, а також цінове та вартісне обґрунтування. Натомість, митним органом прийнято оскаржувані рішення та картку відмови, в результаті чого відмовлено в оформлені товару за заявленою митною вартістю та визначено її за резервним методом.

Позивач вважає рішення про коригування митної вартості та картку відмови протиправними. Вказував, що не наведення відповідачем в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Стосовно доводів відповідача, наведених у оскаржуваному рішенні про розбіжності у документах щодо умов поставки товару, позивач звертав увагу на те, що за умовами контракту визначено, що поставка здійснюється на умовах СРТ с.Дзвиняч. Разом з тим, під час оформлення митної декларації позивачем була допущена технічна описка та замість умов поставки CPT с. Дзвиняч були зазначені умови поставки СРТ м. Чернівці. При цьому, у рішенні про коригування митної вартості товару не зазначено, яким чином технічна помилка (описка) щодо пункту призначення за умовами поставки СРТ могла вплинути на "заниження" позивачем митної вартості імпортованого товару, з урахуванням того, що поставка здійснювалася на умовах CPT, за якою саме продавець зобов`язаний оплатити витрати з транспортування товару до названого пункту призначення.

Ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою, серед іншого, відповідачу встановлено 15-денний термін з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач подав відзив, у якому проти задоволення даного позову заперечив. Посилаючись на положення Митного кодексу України, вказував, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення. При аналізі поданих до митного оформлення документів, виявлені розбіжності та неточності, що викликало у митного органу обґрунтовані сумніви щодо правильності визначення складових митної вартості товару та їх числових значень, а саме, згідно з поданим контрактом №27 від 28.12.2022 року вказано умови поставки СРТ с.Дзвиняч, а в графі 20 ЕМД зазначено умови поставки СРТ м.Чернівці. Згідно правил ІНКОТЕРМС: Категорія С (Основне перевезення оплачено) - Ціна СРТ (СРТ price) означає, що контрактна (фактурна вартість) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів і вартості доставки (фрахту) до зазначеного місця призначення. Відповідач повідомив, що при співставленні відомостей, які зазначені у поданих декларантом документах, встановлено, що умови поставки різняться географічними місцями прибуття, які знаходяться в різних областях (с.Дзвиняч - Івано-Франківська область, м. Чернівці - Чернівецька область). Відповідно до відомостей гр.29 «Митниця на кордоні» митної декларації, пунктом пропуску на кордоні «Шегині-Медика». Відстань від Шегині до с.Дзвиняч становить близько 225 км, а відстань від Шегині до м.Чернівці становить близько 334 км. Враховуючи викладене відповідач зазначав, що даний факт безпосередньо впливає на вартість транспортних витрат по доставці товару до місця призначення, що є складовою митної вартості.

Відповідач зазначив, що на пропозицію митного органу декларантом подано лист, у якому останній повідомив, що додаткових документів на підтвердження рівня митної вартості немає. Отже, за твердженнями відповідача, не вбачалося можливим визнати визначену декларантом митну вартість із застосуванням першого методу її визначення (за ціною договору). Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не застосовано у зв`язку з відсутністю інформації у митного органу щодо операцій імпорту в Україні ідентичних товарів. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовано у зв`язку із відсутністю в митного органу інформації щодо оформлення подібних (аналогічних) товарів. Метод визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митного органу відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів. Було обрано метод визначення митної вартості резервний. З указаних підстав відповідач наполягав на законності та обґрунтованості прийнятого щодо позивача митним органом рішення, в свою чергу оскільки картка відмови у митному оформленні від є похідною від оскаржуваного рішення, то така картки відмови також видана правомірно та, ну думку відповідача, не підлягає скасуванню.

Позивачем подано відповідь на відзив, у якій спростовувались аргументи відповідача, викладені у відзиві. Позивач наполягав на обґрунтованості заявлених вимог та задоволенні позову повністю.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

28 грудня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФЕДИК ТРУСК ЦЕНТР" (за контрактом - Покупець) та компанією "DAF Trucks FrankfurtGmbH" (за контрактом - Продавець) було укладено Контракт №27, відповідно до якого продавець продає, а покупець придбає на умовах СРТ с.Дзвиняч автомобілі та причепи, які надалі іменуються "Товар". Згідно з п.1.2 Контракту прийняті Продавцем замовлення Покупця фіксуються у виставленому Продавцем письмовому рахунку (проформі, інвойсі), який визначає Товар по типу, кількості та ціні (а.с.10-12).

Відповідно до п.3.3 Контракту всі комісії, пов`язані з платежами по даному Контракту, а також з митними витратами на території України несе Продавець. Згідно з п.4.1 Контракту поставка Товару здійснюється партіями зі складу Продавця на умовах СРТ с.Дзвиняч.

15 листопада 2023 року на виконання умов означеного Контракту Продавцем було виставлено рахунок-фактуру №VFRG000436 на суму 29 200 євро за продаж вантажного автомобіля марки DAF моделі XF 480 FAR (а.с.13-14).

У свою чергу, ТОВ "ФЕДИК ТРУСК ЦЕНТР", здійснило оплату товару, перерахувавши Продавцю 29 200 євро, що підтверджується платіжними інструкціями в іноземній валюті №127 від 20.11.2023 р. та № 130 від 23.11.2023р. (а.с.19-20).

З метою митного оформлення вищевказаного товару, ТОВ "ФЕДИК ТРУСК ЦЕНТР" через представника ФОП ОСОБА_1 було надано Чернівецькій митниці Державної митної служби України митну декларацію №23UA34U4 від 26.12.2023р., згідно з якою вартість ввезеного позивачем на митну територію України товару, а саме вантажного автомобіля марки DAF, моделі XF 480 FAR, що був у користуванні, модельного року випуску 2020, календарного року випуску 2020, призначеного для перевезення вантажів (контейнерів), тип кузова - контейнеровіз, ідентифікаційний номер XLRASH4300G315304, тип двигуна - дизельний, номер двигуна - не виявлено, потужність 355 кВт - складає 29 200,00 євро. Митна вартість товару визначена за основним методом (за ціною контракту) в розмірі 29 200,00 євро (а.с.44).

До митної декларації №23UA34U4 декларантом подані наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) №VFRG000436 від 15.11.2023р.; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №А 446459 від 17.11.2023р.; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 від 13.07.2020р.; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 13.07.2020р.; платіжні інструкції в іноземній валюті №127 від 20.11.2023р. та №130 від 23.11.2023р., зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №27 від 28.12.2022р.; договір про надання послуг митного брокера №25 від 11.01.2021р.; фото транспортного засобу.

Позивачем було додатково подано копію митної декларації країни відправлення №23DE16B0 від 20.11.2023р., згідно якої вартість транспортного засобу складає 29200 євро (а.с.34-36).

За результатами розгляду зазначених вище документів митним органом відмовлено в оформленні товару та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA408040/2023/000023/1 від 26 грудня 2023 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA408040/2023/000412 (а.с.40-43).

У рішенні вказано, що «відповідно до ч.3 ст.53 МКУ документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містять розбіжності, а саме: згідно поданого документу 4100 №27 від 28.12.2022 р. (контракту) вказано умови поставки СРТ с.Дзвиняч, а в графі 20 ЕМД зазначено умови поставки СРТ м.Чернівці.

У рішенні зазначено, що згідно з ч. 2, 3 ст. 53 МКУ та враховуючи положення пп.1 ч.5 ст.54 МКУ, що позиціонується з положеннями ст.17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ, декларанту слід надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, згідно з наведеним переліком.

У рішенні роз`яснено, що відповідно до ч.6 ст.53 МКУ декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Також, у рішенні вказано, що враховуючи вищезазначене, відповідно до ч.6 ст.54 МКУ заявлена митна вартість товарів не може бути визнана митним органом. Відбулась процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товарів. Згідно з положеннями п. 1 ст. 55 МКУ митним органом буде здійснено коригування митної вартості товару. В митного органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому, відповідно до статей 59, 60 МКУ неможливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів. Відповідно до статей 62, 63 МКУ методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митного органу відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів. Було обрано метод визначення митної вартості - резервний. Митним органом митну вартість визначено за резервним методом з використанням способів, які є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ) - відповідно до приміток до статті 7 Угоди про застосування статті VII ГАТТ положенням статті відповідає обґрунтована гнучкість у застосуванні методів визначення митної вартості, що передує вказаному. За основу для визначення митної вартості взято раніше визнану (визначену) митними органами митну вартість товару за МД № UA205150/2023/17377 від 30.10.2023: автомобіль вантажний для перевезення контейнерів, марки DAF, модель XF 480, ідентифікаційний номер (номер шасі) - НОМЕР_3 , загальна кількість місць, включаючи місце водія - 2, призначення: для використання по дорогах загального користування (для перевезення вантажів), тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 12902 см3, потужність двигуна - 355kW- 16,865 т, маса у разі максимального завантаження - 27,000 т, бувший у використанні, колісна формула 6х2, тип кузова - контейнеровіз (шасі), календарний рік виготовлення - 2020, модельний рік виготовлення - 2020, не виготовлений на базі кузова легкового автомобіля. Рівень митної вартості 42500 EUR/ШТ.

Висновок: подання нової митної декларації за ціною товару, зазначеному в рішенні про коригування митної вартості.

Отже, судом встановлено, що згідно оскаржуваного рішення заявлена декларантом митна вартість товару була фактично скорегована митним органом, в результаті чого сума митних платежів збільшилась.

Не погоджуючись із зазначеними вище рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови позивач звернувся до суду з цим позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України (далі - МК України).

Згідно статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частиною першою та другою статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до положень статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно положень статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

За змістом статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 та 3 ст.58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно положень статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

При цьому, враховуючи фактичні обсяги партії товарів, для визначення митної вартості використовується найменша вартість із альтернативних, згідно наявної у митного органу інформації.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції таких органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Витребування документів, визначених частиною третьою статті 53 МК України, може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо заявленої митної вартості товару, а саме: якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України: 1) містять розбіжності; 2) містять наявні ознаки підробки; 3) не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 4) не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Поряд з цим витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.

Наведені висновки узгоджуються з правовим висновками, викладеними у подібних правовідносинах як Верховним Судом України у судових рішеннях від 31.03.2015 року у справі №21-127а15, від 02.06.2015 року по справі №21-498а15, так і Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року у справі №809/1884/16, від 14.08.2018 року у справі №826/5868/16.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що при перевірці заявленої позивачем митної вартості товару відповідач дійшов висновку про те, що подані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності.

Варто відзначити, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень (частина четверта статі 9, частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Однак у ході судового розгляду справи відповідачем не доведено суду, що виявлені ним у поданих декларантом документах розбіжності дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості (приписи частини третьої статті 53 МК України).

Поряд з цим, згідно обставин справи, декларантом вартість товару була визначена відповідно до основного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного 15 листопада 2023 року Контракту Продавцем було виставлено рахунок-фактуру №VFRG000436 на суму 29 200 євро за продаж вантажного автомобіля марки DAF моделі XF 480 FAR. У свою чергу, ТОВ "ФЕДИК ТРУСК ЦЕНТР" здійснило оплату товару, перерахувавши Продавцю 29 200 євро, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями.

Декларуючи поставлений товар за МД №23UA34U4 від 26.12.2023р. позивач на підтвердження заявленої митної вартості подав, зокрема, наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) № VFRG000436 від 15.11.2023р.; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № А 446459 від 17.11.2023р.; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 від 13.07.2020р.; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 13.07.2020р.; платіжні інструкції в іноземній валюті №127 від 20.11.2023 р. та №130 від 23.11.2023р., зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №27 від 28.12.2022р.; договір про надання послуг митного брокера №25 від 11.01.2021р.; фото транспортного засобу.

Згодом додатково подано копію митної декларації країни відправлення №23DE16B0 від 20.11.2023р., згідно якої вартість транспортного засобу складає 29200 євро.

Згідно виставленого Продавцем рахунку-фактури (інвойсу) №VFRG000436 від 15.11.2023р., платіжних інструкцій, які підтверджують оплату товару та митної декларації країни відправлення вартість придбаного вантажного автомобіля збігається. Зазначені документи відповідають умовам Контракту.

За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість зазначення позивачем в митній декларації вартості товару саме за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

З приводу посилань в оскаржуваному рішенні щодо зазначення умов поставки товару у митній декларації як CPT м. Чернівці, тоді як у наданому до митного оформлення зовнішньоекономічному договорі (контракті) купівлі-продажі зазначено CPT с.Дзвиняч, суд зазначає таке.

У поданому позові позивач пояснив, що під час оформлення митної декларації була допущена технічна описка та замість умов поставки CPT с.Дзвиняч були зазначені умови поставки СРТ м. Чернівці.

Відповідно до пункту 4.1. Контракту поставка Товару здійснюється партіями зі складу Продавця на умовах CPT с.Дзвиняч.

Умови поставки CPT с.Дзвиняч (Інкотермс 2020) означають, що дотримуючись цього правила, відправник бере на себе витрати на оформлення експорту та перевезення до узгодженого пункту доставки.

За правилами Інкотермс 2020 термін CPT (англ. Carriage Paid To) (... named place of destination), або Фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення), означає, що продавець доставить товар та зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення.

За умовами даного виду поставки обов`язок по сплаті фрахту щодо транспортування товару та інших витрат, пов`язаних з перевезенням та навантаженням товару необхідних для доставки товару у вказане місце призначення покладається на Продавця і не є компетенцією Покупця.

Отже, в спірних правовідносинах, відповідно до погоджених сторонами контракту умов поставки товару, здійснення транспортування товару, в тому числі оформлення документів на перевезення та плата за відповідні послуги, є обов`язком Продавця, а не позивача. Таким чином, витрати на транспортування включені у вартість товару та покладаються на Продавця, а не на Покупця, і тому такі витрати не повинні додатково додаватися до контрактної вартості для включення у митну вартість товару, оскільки вони фактично вже наявні у складі фактурної (контрактної) вартості і відповідно - у складі митної вартості.

З наведеного слідує, що такі витрати не підлягають підтвердженню позивачем, а зазначення цього митним органом як підстави виникнення розбіжностей в документах є необґрунтованим, так як таким чином фактично вимагається калькуляція на товар у позивача без законних на це підстав, оскільки калькуляція може вимагатися тільки у випадку, коли продавець та покупець є пов`язаними особами (ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України).

На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача, що наявність розбіжностей щодо зазначення пункту призначення в умовах поставки товару СРТ у митній декларації та контракті не може свідчити про неправильне визначення позивачем митної вартості товару.

Згідно приписів частини 2 статті 55 МК України та вимог наказу Міністерства фінансів України №598 від 24 травня 2012 року "Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору" - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2019 року у справі №810/1479/16 наголосив, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів обставин, про які зазначено вище, свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості оцінюваного товару.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд погоджується з твердженням позивача про подання ним разом з митною декларацією до митного органу усіх належних документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару за ціною договору, та, відповідно, про безпідставність висновку відповідача про те, що надані позивачем документи містять розбіжності і не підтверджують заявлену за ціною договору митну вартість товару.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Подані позивачем до митного оформлення документи за назвою і змістом відповідали вимогам статті 53 МК України.

Зазначене свідчить про безпідставність та протиправність оскаржуваного у цій справі рішення та наявність підстав для його скасування.

Зважаючи на протиправність прийнятного рішення про коригування митної вартості товарів, наявні підстави і для скасування Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA408040/2023/000412.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 4844,80 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької митниці Державної митної служби України.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 16000,00грн, суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, на обґрунтування понесених судових витрат на правову допомогу, представником позивача надано суду: 1) договір про надання правничої допомоги від 21.08.2023 №13/23; 2) ордер на надання правничої правової допомоги серії СЕ №1079146; 4)звіт (акт) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи №600/926/24-а в Чернівецькому окружному адміністративному суді від 20.08.2024; 5) платіжну інструкцію №803 від 22.08.2024.

Судом встановлено, що згідно укладеного договору про надання правничої допомоги, а саме розділу 4 гонорар - винагорода Адвокатського Бюро "Уляни Білої" (далі - АБ) за здійснення захисту, представництва її інтересів Клієнта та надання йому інших видів правничої допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором. Гонорар за послуги, що надаються АБ становить 1000,00грн (тисячу гривень) за годину роботу особи, яка надавала правничу допомогу, якщо інший порядок розрахунків не зазначений в дорученні до даного Договору.

Згідно звіту (акту) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи №600/926/24-а в Чернівецькому окружному адміністративному суді від 20.08.2024 позивачу надані наступні послуги: ознайомлення та вивчення документів (1,5 год); аналіз актуальної судової практики у відповідній категорії справ (2,5 год); підготовка позовної заяви до суду (7 год); формування додатків. Подача позову через Електронний суд (2 год); підготовка заяви на виконання вимог ухвали суду. Подача квитанції про сплату судового збору. Відправка до суду (0,5 год); аналіз відзиву на позовну заяву. Підготовка відповіді на відзив. Відправка стороні та суду (2,5 год). Всього 16:00 год, за які сума судових витрат становить 16000,00 грн.

Таким чином, представник позивача просив суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн.

Від представника відповідача надійшло клопотання, у якому останній заперечував проти задоволення клопотання щодо стягнення судових витрат на правову допомогу. Посилався на те, що надані позивачем документи на підтвердження витрат на правову допомогу не підтверджують об`єктивно та вмотивовано їх розмір відповідно до вимог ст.134 КАС України, а розмір витрат у 16000грн необґрунтований та неприйнятний, оскільки представником Білою Уляною також готувались ідентичні позовні заяви в інших адміністративний справах з аналогічним предметом спору.

Вирішуючи питання щодо відшкодування позивачу витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому згідно частини сьомої названої статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України"", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), №34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом із тим суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є явно не співмірним, або їх витрати не були необхідними у даній справі.

З огляду на предмет розглядуваного спору, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача не відповідає ознакам співмірності, визначених ч.5 ст.134 КАС України.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги представника позивача про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу на суму 8000,00 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Чернівецької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA408040/2023/000023/1 від 26 грудня 2023 року.

3. Визнати протиправною і скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Чернівецької митниці Державної митної служби №UA408040/2023/000412.

4. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Федик Труск Центр" за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької митниці Державної митної служби України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 4844,80грн.

5. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Федик Труск Центр" за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької митниці Державної митної служби України витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сумі 8000,00грн.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Федик Труск Центр" (вул.Л.Українки, 63, с.Перебиківці Дністровський район Чернівецька область, 60010; );

Відповідач - Чернівецька митниця Державної митної служби України (вул. Руська, 248-М, м.Чернівці, 58023; ).

Суддя В.О. Кушнір