Справа № 400/10474/24
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 р. № 400/10474/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомВійськової академії (м. Одеса), дорога Фонтанська, 10, м. Одеса, 65009,
до відповідачаОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
простягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у сумі 905313,48 грн,
ВСТАНОВИВ:

Військова академія (м. Одеса) (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 905313,48 грн.

Ухвалою від 22.02.2024 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що невідшкодування на користь Військової академії відповідачем суми витрат, пов`язаних з його утриманням в академії, тягне за собою порушення економічних і оборонних інтересів держави.

Відповідач надала відзив на позов, в якому у задоволенні вимог позивача просила відмовити. Заперечуючи проти позову відповідач зазначила, що була відрахована з 2 курсу у зв`язку з отриманим захворюванням, пов`язаного з проходженням військової служби, та на теперішній час проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , куди була переведена наказом начальника Військової академії за академічну неуспішність.

Позивачем не надано доказів фактичного отримання послуг вказаних в позові відповідачкою за відповідний період навчання, не надано доказів підтвердження виплати шомісячного грошового забезпечення курсанту, а також доказів вартості та відповідності нормам харчування, за яке нарахована сума боргу. Відповідачка не проживала у службовому постійному житлі Військової частини, що підтверджується витягом з наказу від 08.10.2024 року № 302 та відповідно не споживала комунальні послуги.

Відповідач посилається на висновки Великої Палати Верховного суду, та вказує, що у вказаній справі застосуванню підлягають норми Порядку № 260, а не Порядку № 964, а тому виплачене відповідачу за час навчання грошове забезпечення відшкодуванню не підлягає, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

На підставі наказу начальника Військової академії (м. Одеса) від 25.08.2022 року № 289 відповідача зараховано курсантом на 1-ий курс навчання до Військової академій та на підставі наказу начальника Військової академії від 09.08.2018 року № 58-РС призначено на посаду курсанта.

Наказом начальника Військової академії від 25.08.2022 року № 40-РС відповідача призначено на посаду курсанта першого курсу навчання та з 25.08.2022 року зараховано на всі види забезпечення за курсантськими нормами.

20.07.2017 року між Міністерством оборони України в особі начальника Військової академії бригадного генерала ОСОБА_2 та курсантом ОСОБА_1 , укладений контракт на час навчання до присвоєння військового звання «лейтенант».

Згідно з укладеним Контрактом відповідач взяла на себе зобов`язання мати позитивні результати навчання, наполегливо оволодівати знаннями, необхідними для майбутньої військової служби на посаді офіцера, сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, свої службові обов`язки, добре володіти довіреною військовою технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом; продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше п`яти років після закінчення навчання; відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною десятою ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В подальшому, ОСОБА_1 , звернулася до командування Військової академії з рапортом про відрахування з навчання у Військовій академії через академічну неуспішність.

Про порядок відшкодування курсантами витрат пов`язаних з утриманням курсантів у ВВНЗ ОСОБА_1 попереджена.

Наказом начальника Військової академії від 08.10.20124 року № 62-РС згідно рапорту та на підставі протоколу Вченої ради Військової академії № 1 від 27.08.2024 року солдата ОСОБА_1 , відраховано з числа курсантів «через небажання продовжувати навчання», розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).

Відповідно до довідки-розрахунку від 08.10.2024 року № 1/55/2456, складеної Військовою академією (м.Одеса), загальний розмір витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 , у Військовій академії (м. Одеса) становить 905313,48 грн.

Добровільного переказу коштів на розрахунковий рахунок позивача в рахунок існуючої заборгованості відповідач не здійснив, що стало підставою для звернення до суду.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби (далі Закон № 2232).

Згідно ч. 3 та 5 ст. 25 Закону № 2232 зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань; з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абз. 4 ч. 2 ст. 23 цього Закону.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону № 2232 курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

На виконання зазначеної норми постановою Кабінету Міністрів України від12.07.2006 року № 964 затверджений Порядок № 964, згідно з п. 3, 4 якого відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, зокрема з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затверджений наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від16.07.2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 (далі Порядок розрахунку витрат).

Відповідно до п. 2.1 Порядку розрахунку витрат відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат, окрім іншого, на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно із п. 2.1.1 Порядку розрахунку витрат витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Відповідно до п. 2.1.2 Порядку розрахунку витрат витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування.

Згідно з п. 2.1.3 Порядку розрахунку витрат, витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами.

За змістом п. 2.1.4 Порядку розрахунку витрат витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Приписами п.2.1.5 Порядку розрахунку витрат визначено, що витрати на перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад визначаються виходячи з фактичних витрат, пов`язаних з оплатою транспортних послуг (вартість квитків, зборів та платежів, постільної білизни тощо).

Відповідно до п. 2.1.6 Порядку розрахунку витрат до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Позивачем наданий відповідний розрахунок витрат, пов`язаних з навчанням відповідача та складено довідку-розрахунок від 08.10.2024 року № 1/55/2456. Згідно з довідкою, витрати на утримання відповідача у ВНЗ становлять 905313,48 грн та складаються з грошового забезпечення, виплаченого відповідачу у період з 16.09.2022 року по 08.10.2024 року.

Так, згідно з ч.1 ст.2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону № 2232 навчання курсантів вищих військових навчальних закладів є різновидом військової служби.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону № 2011 грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Отже, грошове забезпечення військовослужбовця за своєю правовою природою, є винагородою за державну службу особливого характеру, і виплата грошового забезпечення є мінімальною державною гарантією в оплаті праці (професійної діяльності), гарантією соціального захисту військовослужбовця, а не видом утримання військовослужбовця, як зазначено в Порядку № 964.

У зв`язку з цим суд вважає, що віднесення в Порядку № 964 грошового забезпечення до одного з видів утримання військовослужбовця суперечить наведеним вище приписам чинного законодавства.

Крім того, вартує уваги також той факт, що відповідно до ч.4 ст. 9 Закону № 2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

На виконання цієї норми наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, за приписами п. 13 якого грошове забезпечення, виплачене в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, які діяли на дату виплати, поверненню не підлягає, крім випадків повернення сум грошової допомоги (при звільненні з військової служби) у разі скасування наказу відповідного командира про звільнення військовослужбовця з військової служби відповідно до чинного законодавства України.

Отже, по суті Порядки № 260 та № 964 по різному регулюють спірні правовідносини щодо обов`язку повернення військовослужбовцем виплаченого йому грошового забезпечення, а відповідно і щодо можливості стягнення з військовослужбовця такого грошового забезпечення.

З цього приводу Велика Палата Верховного Суду у постановах від19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а та від 03.11.2021 року у справі № 360/3611/20 сформулювала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Такий висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала з огляду на те, що суперечливе і неоднозначне регулювання спірних відносин порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свободвід 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).

Отже, з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у цій справі застосуванню підлягають саме норми Порядку № 260, а не Порядку № 964, а тому виплачене відповідачу за час навчання грошове забезпечення відшкодуванню не підлягає.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 77, 139, 241 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Військової академії (м. Одеса) (дорога Фонтанська, 10, м. Одеса, 65009, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 905313,48 грн відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.04.2025 року.

Суддя О.В. Малих