Справа № 380/27418/23
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань відстрочення і розстрочення виконання,

змін чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення

29 квітня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

На розгляді Львівського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 13.07.2021 по 12.01.2022 (включно);

- стягнути зі Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 13.07.2021 по 12.01.2022 (включно) у розмірі 98898,16 грн .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 у справі № 380/27418/23 адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 13.07.2021 по 13.01.2022 у розмірі 45782 (сорок п`ять тисяч сімсот вісімдесят дві) гривні 51 копійки.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2024 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі № 380/27418/23 - без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 13.11.2024 у відкритті касаційного провадження було відмовлено.

Рішення набрало законної сили.

23.04.2025 за вх.№ від представника військової частини НОМЕР_1 надійшла заява про відстрочення виконання рішення. Зазначив, що станом на 23.04.2025 кошти для виконання рішення суду у справі 380/27418/23 на рахунки військової частини НОМЕР_1 не надходили. Просить суд врахувати, що посадові особи військової частини НОМЕР_1 вживали та вживають заходи щодо виконання судового рішення. Заява про розстрочення виконання рішення суду зумовлена лише об`єктивною обставиною, що наразі унеможливлює його виконання, у зв`язку із відсутністю належного фінансування, та ні в якому разі не направлена на ухилення від виконання рішення суду. Вважає, що зазначені обставини унеможливлюють правомірну поведінку відповідача з приводу вчасного виконання судового рішення, у зв`язку із чим існують ризики понесення додаткових витрат у вигляді сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Просить відстрочити виконання судового рішення у справі терміном до одного року.

Судом призначено розгляд заяви про відстрочення виконання рішення суду на 29.04.2025 об 11:30 год.

29.04.2025 за вх.№ 35268 від представника позивача надійшло клопотання в якому останній заперечує проти доводів викладених у заяві та просить відмовити у заяві про відстрочення виконання судового рішення. Зазначив, що відповідач не надає жодного доказу, який підтверджує вжиття заходів для виконання судового рішення, зокрема, відсутність бюджетних коштів у Військової частини НОМЕР_1 протягом періоду з дати набрання законної сили судовим рішенням і до дати звернення із заявою про відстрочення виконання судового рішення. Відповідач не подає жодного звернення до розпорядників бюджетних коштів для виділення додаткових асигнувань для погашення заборгованості саме для виконання рішення суду у справі № 380/27418/23. Відповідач не наводить обґрунтованих підстав, які об`єктивно унеможливлюють виконання судового рішення та як наслідок відстрочення його виконання. Вважає, що відстрочення виконання судового рішення у цій справі призведе до необґрунтованого та невизначеного у часі продовження порушення законних прав та інтересів позивача. Просить у задоволенні заяви відмовити.

29.04.2025 за вх.№ 35269 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі.

З огляду на неявку сторін, суд ухвалив розгляд заяви про відстрочення виконання рішення здійснювати в порядку письмового провадження.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для відстрочення виконання судового рішення, суд зазначає таке.

Заява про відстрочення виконання судового рішення у цій справі обґрунтована тим, що відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів, спрямованих на виконання рішення суду у цій справі, а його невиконання зумовлене обставинами, незалежними від відповідача та є такими, що на теперішній час об`єктивно унеможливлюють його виконання, а саме відсутність у відповідача відповідних бюджетних асигнувань, що у розумінні статті 378 КАС України свідчить про неможливість виконання судового рішення та фактично є підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Тому виконання судового рішення наразі ускладнене, що є підставою для відстрочення його виконання.

Розглянувши заяву про відстрочення виконання рішення суду, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин 1-3 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При цьому, суд вважає за необхідне вказати, що реальне виконання судового рішення віднесено законодавцем до одного з основних завдань адміністративного судочинства, і саме на цій підставі відстрочення або розстрочення виконання судового рішення поставлено у залежність від обставин, що ускладнюють виконання судового рішення.

Норми процесуального закону не містять конкретного переліку обставин для відстрочення/розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення у вигляді істотного ускладнення виконання рішення або неможливості його виконання. Для розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо тощо.

Вирішуючи питання про відстрочення/розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини (зокрема, ненадання (несвоєчасне надання) бюджетних асигнувань або бюджетних зобов`язань заявнику та/або недоведення (несвоєчасне доведення) фінансування видатків до заявника - отримувача бюджетних коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу).

Однак, суд вважає, що фінансове становище не є винятковим випадком, що давало би суду правові підстави для відстрочення виконання рішення, крім того, якщо це стосується суб`єкта владних повноважень.

Невиконання відповідачем судового зобов`язання в частині виплати коштів через відсутність у нього відповідних бюджетних призначень в розумінні ч.3 ст.378 КАС України не свідчить про неможливість виконання судового рішення та не може бути вагомою причиною для відстрочення чи розстрочення його виконання.

При розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 819/150/17.

У рішенні від 27 листопада 2008 року у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Бюджетного кодексу України) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци другий, третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення 27 листопада 2008 року у справі №1-37/2008).

Таким чином, законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство похідний від нього характер.

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Зокрема, у рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Окрім того, відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява №67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Суд уважає, що при розгляді заяв або клопотань щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

При цьому, відповідачем не надано до суду безумовних доказів на підтвердження обставин, що заважають вчасно виконати рішення суду.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, має з урахуванням поточних умов вишукувати заходів для найскорішого поновлення прав позивача, а відстрочення виконання рішення суду призведе до необґрунтованого та невизначеного у часі продовження порушення законних прав та інтересів позивача.

Окрім того, відповідач у справі достатніх та безспірних доказів на обґрунтування своєї заяви суду не надав, також не навів економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість виплати позивачу індексації грошового забезпечення внаслідок застосування режиму відстрочення виконання рішення суду в подальшому.

Оскільки позивач мав право під час проходження військової служби на отримання відповідних коштів, які протиправно йому не нараховувались та не виплачувались, що встановлено судовим рішенням, а тому підстави для задоволення вказаної заяви відсутні.

Надаючи оцінку доводам заявника про наявність правових підстав для відстрочення виконання судового рішення, суд зазначає, що заявник не надав суду жодних належних та допустимих доказів неможливості виконання судового рішення.

Суд зауважує, що представником відповідача не поданого жодного доказу, який підтверджує вжиття заходів для виконання судового рішення, зокрема, відсутність бюджетних коштів у Військової частини НОМЕР_1 протягом періоду з дати набрання законної сили судовим рішенням і до дати звернення із заявою про відстрочення виконання судового рішення. Не подано також жодного звернення до розпорядників бюджетних коштів для виділення додаткових асигнувань для погашення заборгованості саме для виконання рішення суду у справі № 380/27418/23.

Доданий заявником до заяви лист Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України щодо відсутності бюджетних асигнувань не є належним доказом неможливості виконання судового рішення, оскільки викладена в ньому інформація є узагальненою та відсутні відомості щодо стану виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 у справі № 380/27418/23. Більше того, такий лист не може свідчити про свою актуальність, адже він датований 04.11.2024, а із заявою про відстрочення виконання судового рішення відповідач звертається 23.04.2025.

Відповідач, подаючи заяву про відстрочення виконання рішення суду не подає жодних виписок з рахунку КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», які б підтверджували відсутність/наявність коштів на сплату заборгованості по виконанню цього рішення суду.

Верховний Суд у зразковій справі № 820/6514/17 (№ Пз/9901/8/18) вказав, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для відстрочення виконання судового рішення у цій справі, а тому заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 248, 256, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в:

у задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання судового рішення у справі за позовом №380/27418/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна