Справа № 160/28220/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 160/28220/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року (суддя Бондар М.В.) в справі № 160/28220/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про:

визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 20 вересня 2024 року №52 про відмову призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». починаючи з 12 вересня 2024 року;

зобов`язання ГУ в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу роботи період роботи з 23 грудня 1993 року по 30 серпня 2024 року згідно з довідкою від 30 серпня 2024 року №255 та призначити і виплачувати пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 12 вересня 2024 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20 вересня 2024 року №52 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12.09.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 за спеціальністю, який дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 23.12.1993 по 30.08.2024 згідно з довідкою Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 30.08.2024 №255.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12.09.2024.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ в Івано-Франківській області просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що на час звернення за призначенням пенсії страховий стаж позивача становить 41 рік 9 місяців 13 днів, стаж роботи по спеціальності не розраховано.

За результатами розгляду документів до страхового стажу враховано всі періоди роботи згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 20 березня 1985 року.

До стажу роботи по спеціальності не зараховано період роботи згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або записів у ній №255 від 30 серпня 2024 року, оскільки вказана посада «черговий по залізничній станції» не відповідає спискам професій і посад, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12 жовтня 1992 року.

Тому вважає, що рішення №52 від 20 вересня 2024 року про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» прийнято згідно з нормами чинного законодавства у зв`язку з відсутністю пільгового стажу.

Крім того, вказує, що питання призначення пенсії віднесено до виключної компетенції органу Пенсійного фонду.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.09.2024 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ.

Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 20.09.2024 №52 відмовлено позивачу у призначені пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

В рішенні зазначено, що відповідно до пункту «а» статті 55 Закону № 1788-ХІІ та з врахуванням пункту 2-1 розділу ХV «Перехідні положення» Закону №1058-ІV право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджені постановою №583, - після досягнення 55 років і при стажі роботи для жінок - не менше 21 року 6 місяців, з них не менше 10 років на зазначеній роботі (станом на 11.10.2017). Вік заявниці на дату звернення 56 років 11 місяців 15 днів. Стаж по спеціальності не розраховано. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу роботи по спеціальності не зараховано період роботи згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або записів у ній №255 від 30.08.2024, оскільки вказана посада «черговий по залізничній станції» не відповідає спискам професій і посад, затвердженим постановою №583. До страхового стажу зараховано всі періоди.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.

В трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містяться записи, зокрема (мовою оригіналу):

Донецкая ордена Ленина железная дорога станция Красноармейск

№8: 11.10.1988 принята учеником оператора станции;

№9: 24.11.1988 переведена оператором станции;

№10: 23.12.1993 переведена дежурным на железнодорожной станции;

№11: 14.04.2009 станція Красноармійськ Донецької залізниці з 01.05.2006 перейменована на Станція Красноармійськ Державне підприємство Донецька залізниця;

№12: 01.12.2015 Державне підприємство Донецька залізниця реорганізоване шляхом злиття у публічне акціонерне товариство Українська залізниця та утворено регіональну філію Донецька залізниця;

№13: 01.12.2015 Станція Красноармійськ Державного підприємства Донецька залізниця реорганізоване у структурний підрозділ Станція Красноармійськ регіональної філії Донецька залізниця публічного акціонерного товариства Українська залізниця;

№14: 06.07.2017 структурний підрозділ Станція Красноармійськ регіональної філії Донецька залізниця публічного акціонерного товариства Українська залізниця з 06.07.2017 перейменоване на структурний підрозділ Станція Покровськ регіональної філії Донецька залізниця публічного акціонерного товариства Українська залізниця;

№15: 29.12.2018 регіональна філія Донецька залізниця публічного акціонерного товариства Українська залізниця перейменована на регіональну філію Донецька залізниця акціонерного товариства Українська залізниця;

№16: 01.01.2024 структурний підрозділ Станція Покровськ регіональної філії Донецька залізниця акціонерного товариства Українська залізниця з 01.01.2024 переміщений до виробничо-технологічного підрозділу Станція Покровськ виробничого підрозділу Служба роботи станцій регіональної філії Донецька залізниця акціонерного товариства Українська залізниця;

№17: 30.08.2024 звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років, ст. 38 КЗпП України.

На підставі наказу (розпорядження) Регіональної філії Донецька залізниця АТ Українська залізниця ВТП Станція Покровськ від 16.08.2024 №194/ОС ОСОБА_1 звільнено з 30.08.2024 з ВТП Станція Покровськ ВП Служба роботи станцій станції Покровськ з посади черговий по залізничній станції; причина звільнення: за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років за статтею 38 КЗпП України.

Довідкою про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої Регіональною філією Донецька залізниця АТ Українська залізниця станція Покровськ від 30.08.2024 №255 ОСОБА_1 , визначено, що вона працювала повний робочий день на станції Покровськ позакласом виробничо-технологічного підрозділу Станція Покровськ виробничого підрозділу Служба роботи станцій регіональної філії Донецька залізниця АТ Укрзалізниця з 23.12.1993 по 30.08.2024 працювала (наказ №247 від 23.12.1993, наказ №194/ОС від 16.08.2024) за посадою черговий по залізничній станції, виконувала, безпосередньо здійснювала організацію перевезень і забезпечувала безпеку руху на залізничному транспорті, користується правом на пенсію за вислугу років. У відпустках без збереження заробітної плати не знаходилась.

Посада черговий по залізничній станції передбачена списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою № 583; статтею 55 Закону №1788-ХІІ.

Додаткові відомості: згідно з пунктом 2-1 розділу Прикінцеві положення Закону №1058-IV, пільговий стаж станом да 11.10.2017 - 23 роки 9 місяців 18 днів. Підстава: накази по особовому складу за 1993-2024 роки, особова картка форми П-2.

Врахувавши, що підприємством, на якому працювала позивач, а саме, Регіональною філією Донецька залізниця АТ Українська залізниця ВТП Станція Покровськ, підтверджено право позивача на призначення пенсії саме за вислугу років, довідкою від 30.08.2024 №255 підтверджено, що ОСОБА_1 станом на 11.10.2017 мала пільговий стаж 23 роки 9 місяців 18 днів та користується правом на пенсію за вислугу років, суд першої інстанції дійшов висновку, що посада ОСОБА_1 (черговий по залізничній станції) відноситься до професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, а тому користується правом на пенсію за вислугу років.

За таких обставин суд першої інстанції вважав, що період роботи позивача з 23.12.1993 по 30.08.2024 підлягає зарахуванню до спеціального стажу ОСОБА_1 , який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону №1788-XII, тому визнав рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років на відсутність у неї спеціального стажу є протиправним.

Враховуючи те, що позивач звернулась за призначенням пенсії за вислугу років 12.09.2024, суд першої інстанції вказав, що пенсія має бути призначена ОСОБА_1 саме з 12.09.2024.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що саме ГУ ПФУ в Івано-Франківській області як структурний підрозділ органу, що мав розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону №1788-XII, визначено засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2. Порядку №22-1, є суб`єктом владних повноважень, який має призначити пенсію позивачу, а у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відповідно до приписів Порядку №22-1 відсутні повноваження щодо зарахування спірних періодів до спеціального стажу позивача та призначення пенсії за вислугу років.

Суд першої інстанції вказав про передчасність вимог про зобов`язання виплачувати пенсію.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 12 вересня 2024 року звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №52 від 20 вересня 2024 року, яким заяву позивача розглянуто за принципом екстериторіальності, відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

В рішенні ГУ ПФУ в Івано-Франківській області вказано, що відповідно до пункту «а» статті 55 Закону № 1788-ХІІ та з врахуванням пункту 2-1 розділу ХV «Перехідні положення» Закону №1058-ІV право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджені постановою №583, - після досягнення 55 років і при стажі роботи для жінок - не менше 21 року 6 місяців, з них не менше 10 років на зазначеній роботі (станом на 11.10.2017). Вік заявниці на дату звернення 56 років 11 місяців 15 днів. Стаж по спеціальності не розраховано. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу роботи по спеціальності не зараховано період роботи згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або записів у ній №255 від 30.08.2024, оскільки вказана посада «черговий по залізничній станції» не відповідає спискам професій і посад, затвердженим постановою №583. До страхового стажу зараховано всі періоди.

Спірним в цій справі є питання наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За положеннями частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2№ наступного змісту: «Особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України».

Тобто, пенсія за вислугу років згідно із нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначається за умови наявності у особи станом на 11 жовтня 2017 року визначеного Законом України «Про пенсійне забезпечення» страхового і спеціального стажу.

За змістом статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1788-ХІІ пенсія за вислугу років встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них. Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

Приписами статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.

Пунктом «а» статті 55 Закону № 1788-XII в редакції, що діяла до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (далі Закон № 213-VIII) та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII (далі Закон № 911-VIII), було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України:

чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

З прийняттям Закону № 213-VIII підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, зокрема, визначених пунктом «а» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, зокрема, для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04 червня 2019 року визнано неконституційними положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Зазначені норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення з 04 червня 2019 року.

Отже, починаючи з 05 червня 2019 року положення пункту «а» статті 55 Закону України № 1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами № 213-VIII та № 911-VIII.

Відповідно, на день звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років пункт «а» статті 55 Закону № 1788-ХІІ встановлював, що право на пенсію за вислугу років мають право особи при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, після досягнення 55-річного віку.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній»,?(далі - Порядок №637) встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядок №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Отже, основним документом, який підтверджує стаж роботи особи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, необхідне у випадку відсутності трудової книжки або відсутності в ній відповідних записів.

Записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 підтверджено, що з 23 грудня 1993 року по 30 серпня 2024 року ОСОБА_1 працювала черговим по залізничній станції на станції Красноармійськ Донецької залізниці, яка в подальшому перейменована у станцію Красноармійськ Донецької залізниці, станцію Красноармійськ Державного підприємства «Донецька залізниця», структурний підрозділ «Станція Красноармійськ» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», структурний підрозділ «Станція Покровськ» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», з 30 серпня 2024 року звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років за статтею 38 КЗпП України на підставі наказу (розпорядження) регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» ВТП «Станція Покровськ» від 16 серпня 2024 року №194/ОС.

Довідкою про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої Регіональною філією «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» станція Покровськ 30 серпня 2024 року №255 ОСОБА_1 , підтверджено, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день на станції Покровськ позакласом виробничо-технологічного підрозділу «Станція Покровськ» виробничого підрозділу «Служба роботи станцій» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» з 23 грудня 1993 року по 30 серпня 2024 року (наказ №247 від 23 грудня 1993 року, наказ №194/ОС від 16 серпня 2024 року) за посадою «черговий по залізничній станції», виконувала, безпосередньо здійснювала організацію перевезень і забезпечувала безпеку руху на залізничному транспорті, користується правом на пенсію за вислугу років. У відпустках без збереження заробітної плати не знаходилась.

Посада черговий по залізничній станції передбачена списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою № 583; статтею 55 Закону №1788-ХІІ.

Додаткові відомості: згідно з пунктом 2-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, пільговий стаж станом да 11.10.2017 - 23 роки 9 місяців 18 днів. Підстава: накази по особовому складу за 1993-2024 роки, особова картка форми П-2.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 583 затверджено Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, у якому міститься посада - чергові по станціях позакласних і 1 класу, зайняті прийманням відправленням і пропусканням поїздів на дільницях магістральних залізниць з особливо інтенсивним рухом.

Як вказано вище, записами у трудовій книжці позивача та довідкою Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (станція Покровськ) від 30 серпня 2024 року №255 підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 23 грудня 1993 року по 30 серпня 2024 року працювала на посаді «черговий по залізничній станції», виконувала та безпосередньо здійснювала організацію перевезень і забезпечувала безпеку руху на залізничному транспорті, відтак, висновок суду першої інстанції, що цей період роботи має бути зарахуваний до спеціального стажу ОСОБА_1 , який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону №1788-XII.

Відповідно, є вірним висновок суду першої інстанції про протиправність рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років через відсутність у неї спеціального стажу.

Позиція апелянта полягає у тому, що до стажу роботи по спеціальності не зараховано період роботи згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або записів у ній №255 від 30 серпня 2024 року, оскільки вказана посада «черговий по залізничній станції» не відповідає спискам професій і посад, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12 жовтня 1992 року.

Суд відхиляє такі доводи апелянта з таких підстав.

Дійсно, у трудовій книжці позивача зазначена посада «черговий по залізничній станції», проте у довідці про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої Регіональною філією «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», станція Покровськ, від 30 серпня 2024 року №255 наявне підтвердження, що позивач виконувала, безпосередньо здійснювала організацію перевезень і забезпечувала безпеку руху на залізничному транспорті, користується правом на пенсію за вислугу років.

Класифікатором професій ДК 003:2005, затвердженим наказом Державного стандарту України від 26 грудня 2005 року №375, визначено назву професії «черговий по залізничній станції», код КП 3119, код ЗКППТР 21172 (додаток А до Класифікатору професій ДК 003:2005).

Пунктом 1.2. Класифікатора професій ДК 003:2005 визначено, що цей Класифікатор призначений для застосування центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, Федерацією роботодавців України, всіма суб`єктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників.

Класифікатором визначено, що від назв, зазначених у додатках А і Б, можуть утворюватися похідні назви робіт та посад доданням похідних слів, а також зазначено, що останніми можуть утворюватися та застосовуватися похідні слова до професій, за умови збереження галузевої та функціональної належності, кваліфікаційних вимог, виключення дублювання, збереження коду професії.

Тобто, назви професій можуть бути розширені за потреби користувача для внутрішнього використання термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови фактичного дотримання лаконічності викладення та якщо інше не передбачено у самому Класифікаторі професій чи відповідних нормативно-правових актах.

Відтак, уточнюючою довідкою підтверджено, що позивач виконувала, безпосередньо здійснювала організацію перевезень і забезпечувала безпеку руху на залізничному транспорті, що дає позивачу право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, (далі Інструкція №58) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

До 29 липня 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена наказом Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162, якою встановлені аналогічні вимоги до порядку заповнення трудових книжок.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Відтак, є цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача спірних періодів та протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії.

Також апелянт вказує, що питання призначення пенсії віднесено до виключної компетенції органу Пенсійного фонду.

У спростування доводів апелянта суд зазначає, що у контексті спірних правовідносини є правильним обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача.

Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Як вказано вище, позивач на час звернення за призначенням пенсії має необхідний спеціальний стаж (з урахуванням того, що має бути зарахований на виконання судового рішення у цій справі) для призначення цього виду пенсії, тому наявні підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункті «а» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

За приписами статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 січня 2011 року (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Таким чином, позовні вимоги щодо зобов`язання призначити пенсію є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений і вказане рішення не можливо визнати втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки ним такі повноваження були самостійно реалізовані шляхом прийняття оскарженого рішення, яке було предметом судового контролю у межах цієї справи.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року в справі № 160/28220/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року в справі № 160/28220/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 30 квітня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 30 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов