Справа № 157/1971/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 157/1971/24 пров. № А/857/9975/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у справі №157/1971/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного військово-медичного клінічного центру (центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України, Волинського обласного бюро МСЕК Кардіологічна спеціалізована МСЕК про зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Шепелюк В.Л.,

дата постановлення ухвали 25.02.2025,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту ухвали не зазначено, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому, з врахуванням заяви від 16.01.2025 (позовна заява у новій редакції), просив:

1. визнати протиправним та скасувати рішення Госпітальної військово-лікарської комісії. Яке оформлене Свідоцтвом про хворобу №580/191 від 22.03.2024 в частині встановлення причинового зв`язку захворювання ОСОБА_1 з проходженням військової служби, а саме скасувати Захворювання, Так пов`язані з проходженням військової служби;

2. зобов`язати Госпітальну військово-лікарську комісію Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України повторно провести медичний огляд позивача та внести зміни у Свідоцтво про хворобу №580/191, а саме скасувати п. 12 Свідоцтва про хворобу №580/191 від 22.03.2024, в частині визначення позивачу причинного зв`язку захворювання з проходженням військової служби, а саме скасувати Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби та зазначити: Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини;

3. визнати протиправними дії та зобов`язати Волинське обласне бюро МСЕК Кардіологічна спеціалізована МСЕК видати позивачу нову довідку до акта огляду МСЕК із зазначенням причин інвалідності «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини».

Ухвалою від 25.02.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного військово-медичного клінічного центру (центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України, Волинського обласного бюро МСЕК Кардіологічна спеціалізована МСЕК про зобов`язання винити дії повернуто позивачеві.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, таку оскаржив позивач, подавши на неї апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Зазначено, що судом першої інстанції помилково визначено датою первісного звернення до суду 20.12.2024, оскільки насправді датою звернення до суду є 19.11.2024, що підтверджується квитанцію про скерування поштового відправлення.

Підставою та причиною звернення до суду з цим адміністративним позовом, слугувала необхідність захисту прав позивача на отримання (оскарження) висновку МСЕК, який був прийнятий на підставі медичних документів, зокрема свідоцтва по хворобу від 22.03.2024 №580/191, саме під час огляду МСЕК 21.05.2024, останній допустив порушення, які є предметом цього позову.

Саме довідка МСЕК є підставою для нарахування позивачу одноразової грошової допомоги та оформлення інших соціальних пільг. Поки позивач не отримав оскаржувану довідку МСЕК від 21.05.2024, не знав про порушення його прав, як особи, яка отримала інвалідність з причин не пов`язаних з проходженням військової служби, а пов`язане саме із захистом Батьківщини.

Саме з дати видачі 21.05.2024 відповідної довідки слід обчислювати строк звернення до суду за захистом своїх прав, а оскільки позов подано 19.11.2024, відповідний 6-ти місячний строк не пропущено.

Крім того, позивач отримав довідку МСЕК не у день прийняття рішення, а така була скерована йому засобами поштового зв`язку

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційним судом встановлено, що 22.03.2024 Госпітальна військово-лікарська комісія Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України склала Свідоцтво про хворобу №580/191, у якому, зокрема, зазначено про пов`язаність захворювання позивача з проходженням військової служби, непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

21.05.2024 Волинське обласне бюро МСЕК Кардіологічна спеціалізована МСЕК видало довідку до акту огляду МСЕК Серії 12 ФФГ №870603 та встановила групу інвалідності ІІ, у графі причини інвалідності зазначено, що така пов`язана з проходженням військової служби.

Оскільки позивач та його представник не погодилися з тим, що ВЛК не визначила, що травма, захворювання, поранення чи контузія отримані при захисті Батьківщини, звернулися до суду позовом.

Відповідний позов скеровано засобами поштового зв`язку до Камінь-Каширського районного суду Волинської області 19.11.2024 та зареєстровано 25.11.2024.

Ухвалою від 28.11.2024 адміністративну справу №157/1971/24 передано на розгляд Волинського окружного адміністративного суду.

23.12.2024 матеріали справи зареєстровано Волинським окружним адміністративним судом.

25.12.2024 цю позовну заяву залишено без руху, яку отримано позивачем 03.01.2025.

Згідно з заявою від 16.01.2025 позивач на виконання вимог ухвали від 25.12.2024 надав адміністративний позов у новій редакції

Відповідно до ухвали про продовження процесуального строку від 21.01.2025 продовжено позивачу процесуальний строк, встановлений ухвалою від 25.12.2024 про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви для подання заяви про поновлення строку звернення до суду із цим позовом та надання доказів поважності його пропуску, на 5 днів, з дня вручення копії цієї ухвали.

27.01.2025 стороною позивача подано заяву, у якій вказано, що позов подано до суду 19.11.2024, а відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку розпочався з 21.11.2024. також викладене прохання поновити строк звернення до суду із цим позовом.

Оскільки представником позивача належними та допустимими доказами не доведено поважності пропущеного строку звернення до суду, суд першої інстанції визнав такі неповажними та не встановив підстав для поновлення строку звернення до суду із позовом, у зв`язку з чим на підставі п. 9 ч. 1 ст. 169 КАС України, таку повернуто позивачеві відповідно до ухвали від 25.02.2025.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, суд апеляційної інстанції керується таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, ч. 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів зауважує, що право на судовий захист не є абсолютним. Законодавством встановлені вимоги, зокрема, щодо необхідності дотримання особою, яка звертається до суду за захистом прав, свобод та інтересів, відповідних строків.

Частина 1 ст. 118 КАС України визначає, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Правові висновки щодо порядку застосування ст. 118 КАС України викладені, зокрема у постановах Верховного Суду 17.09.2021 у справі №420/473/20, від 05.05.2022 у справі №240/10663/20, від 01.06.2022 у справі №460/100/21, від 18.01.2023 у справі №160/6211/21 та від 14.03.2023 у справі №160/26351/21.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у ст. 123 КАС України, відповідно до частини першої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 3 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У постанові Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 колегія суддів зазначила, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20.11.2019 у справі №9901/405/19 вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Подібні висновки виклав Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі №420/1782/23, де вказав, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущений; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду із цим позовом, вказав, що спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з незгодою позивача з рішенням Госпітальної військово-лікарської комісії Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України, оформленим свідоцтвом про хворобу від 22.03.2024 №580/191, в частині встановлення причинного зв`язку захворювання з проходженням військової служби (Захворювання, ТАК пов`язані з проходженням військової служби) та діями Волинського обласного бюро МСЕК Кардіологічна спеціалізована МСЕК щодо не зазначення, що травма, захворювання, поранення чи контузія отримані при захисті Батьківщини.

Зважаючи на заявлені взаємопов`язані позовні вимоги (визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1 від 22.03.2024 №580/191 та визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відповідачів) суд дійшов висновку, що спірні правовідносини виникли у березні 2024 року, після ознайомлення позивача з оскаржуваним свідоцтвом про хворобу від 22.03.2024 №580/191.

Представник позивача із позовом звернулася до Камінь-Каширського районного суду Волинської області 19.11.2024, тобто із пропуском шестимісячного строку звернення до суду (з 23.03.2024 по 23.09.2024).

Апеляційний суд з таким висновком не погоджується та зазначає таке.

Згідно з Положенням про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби №333 від 06.05.2019, у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 15.08.2016 №804 (чинний станом на момент виникнення спірних правовідносин), Свідоцтво про хворобу у воєнний час складається, зокрема, на всіх військовослужбовців, визнаних непридатними до військової служби, з виключенням з військового обліку; на всіх військовослужбовців, визнаних непридатними до військової служби з повторним оглядом через 6 - 12 місяців; у всіх інших випадках у воєнний час постанова ВЛК оформляється довідкою ВЛК.

У воєнний час довідка ВЛК на контроль у ЦВЛК не надсилається (п. 12 Глави 13 Положення).

Свідоцтво про хворобу підлягає розгляду, а постанова ВЛК - затвердженню в ЦВЛК у мирний та воєнний час (п. 13 Глави 13 Положення).

Відповідно до п. 3 Глави 13 Положення постанови ВЛК, які не підлягають затвердженню (контролю) ЦВЛК, оформляються в день медичного огляду та надсилаються до органу Держприкордонслужби.

Свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) із постановою ВЛК, які підлягають затвердженню (контролю) ЦВЛК, та з доданими до них медичною картою стаціонарного хворого, результатами досліджень, паспортом здоров`я військовослужбовця, іншими документами, на підставі яких винесено рішення, надсилаються на затвердження (контроль) ЦВЛК не пізніше 5-денного строку після медичного огляду.

Свідоцтво про хворобу, довідка ВЛК із затвердженою постановою не пізніше ніж через два дні після їх затвердження та одержання із ЦВЛК надсилаються начальнику органу Держприкордонслужби за місцем служби військовослужбовця, що пройшов медичний огляд, або начальнику, який направив його на медичний огляд, чи видаються уповноваженим представникам органів Держприкордонслужби.

Видача копій свідоцтв про хворобу до їх розгляду та затвердження ЦВЛК категорично забороняється.

Постанови ВЛК стосовно військовослужбовців Держприкордонслужби, винесені ВЛК закладів охорони здоров`я інших відомств, направляються для розгляду та прийняття рішення до ЦВЛК органами Держприкордонслужби, де військовослужбовці проходять військову службу.

При звільненні позивача згідно з наказом Начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України №511-ОС від 19.04.2024, підставою для звільнення слугувало відповідне Свідоцтво про хворобу, про що вказано у самому наказі.

Однак встановити чи знайомився позивач з відповідним Свідоцтвом у дату його складення неможливо, будь-які докази щодо ознайомлення позивача зі змістом такого у матеріалах цієї справи відсутні.

Слід також звернути увагу на те, що згідно з листом «Про надання інформації» від 24.05.2024 адвокату позивача Дяченко В.М. з`ясовано, що у розпорядженні позивача вказаного Свідоцтва не було.

Апелянт у тексті апеляційної скарги зазначав, що 21.05.2024 Волинське обласне бюро МСЕК Кардіологічна спеціалізована МСЕК видало довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ФФГ №870603, де встановила групу інвалідності ІІ, у графі причини інвалідності: пов`язана з проходженням військової служби, однак не визначила, що травма, захворювання, поранення, контузія отримані при захисті Батьківщини. Стверджує, що саме з цієї довідки він дізнався про порушення його прав. При цьому така була скерована йому за місцем його проживання, а не у день її складення.

Акцентовано увагу на тому, що довідка МСЕК від 21.05.2024 є підставою для нарахування позивачу одноразової грошової допомоги та оформлення інших соціальних пільг.

У цій конкретній ситуації, колегія суддів вважає, що за відсутності можливості встановити точну дату коли особа дізналася про порушення своїх прав чи повинна була дізнатися про їх порушення, за відсутності доказів ознайомлення позивача з текстом Свідоцтва про хворобу до отримання відповідного акта огляду МСЕК, підстави для залишення поза увагою доводів сторони позивача, що моментом ознайомлення є саме довідка до акта огляду МСЕК від 21.05.2024, відсутні.

Апеляційний суд зауважує, що правозастосовна практика вимагає уникнення надмірного формалізму, який може призвести до обмеження доступу до правосуддя. Застосування строків не може бути суто механічним. Процесуальні норми повинні враховувати фактичні можливості особи для реалізації права на судовий захист, особливо якщо йдеться про військовослужбовців, які виконують службові завдання у складних умовах.

Надмірний формалізм у застосуванні строків звернення до суду може розцінюватися, зокрема, як необґрунтоване обмеження права на справедливий судовий розгляд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це може свідчити про відхід від принципу верховенства права та порушення процесуальних гарантій, які забезпечують ефективний судовий контроль за діями суб`єктів владних повноважень.

В умовах воєнного стану, запровадженого у зв`язку із збройною агресією РФ, необґрунтоване формальне застосування строків може мати ознаки обмеження доступу до правосуддя. Отже, суди повинні оцінювати не лише формальні аспекти процесуальних строків, але й фактичні умови, у яких перебуває військовослужбовець.

З огляду на це, суворе застосування процесуальних строків без врахування зазначених факторів суперечить статтям 55, 124 та 129 Конституції України, які гарантують право на судовий захист і зобов`язують суди враховувати об`єктивні перешкоди, що впливають на можливість звернення до суду.

Оскільки достеменно встановити дату ознайомлення позивача з Свідоцтвом №580/191 від 22.03.2024 чи будь-яким іншим документом, з якого можливо було б з`ясувати причинний зв`язок захворювання, травми, контузії позивача, неможливо, а висновки у такому мають наслідки для реалізації прав позивача в частині права на виплату одноразової грошової допомоги, апеляційний суд вважає, що про порушення своїх прав позивач дізнався саме з довідки до акта огляду МСЕК від 21.05.2024.

За таких обставин звернення до суду із позовом 19.11.2024 вчинено в межах шестимісячного строку.

При цьому слід зауважити, що якщо в ході розгляду цієї справи судом будуть здобуті докази, які спростують факт того, що позивач дізнався про порушення його прав чи повинен був дізнатися про порушення таких до ознайомлення з відповідною довідкою від 21.05.2024, та того, що строк звернення до суду пропущено, суд відповідно до приписів КАС України наділений достатніми повноваженнями для оцінки відповідних фактів та прийняття відповідного процесуального рішення за наслідками розгляду питання строку звернення до суду навіть після відкриття провадження у справі.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 в справі № П/9901/736/18 встановлено, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Відповідно до приписів ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суддею суду першої інстанції неправильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому наявні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 у справі №157/1971/24 про повернення позовної заяви скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
В. Я. Качмар