Справа № 420/32814/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 26.06.2024 року №0-1509-UA0027628;

- визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 26.06.2024 року №0-1509-UA0027628.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він є власником об`єктів нежитлового нерухомого майна сільськогосподарського призначення, які розташовані за адресою: Одеська область, м. Біляївка. Водночас, Головним управлінням ДПС в Одеській області 26.06.2024 року було винесено податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) №0-1509-UA0027628 та №0-1509-UA0027628, яким позивачу визначено до сплати суму податкового зобов?язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2023 року в сумі 26 343,56 грн. та 3 647,31 грн.

Позивач вважає зазначені ППР необґрунтованими, а тому протиправними та такими, що підлягають скасуванню, через що він звернувся до суду з адміністративним позовом про їх скасування.

Ухвалою суду від 28.10.2024 року по справі №420/32814/24 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачу було запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

12.11.2024 року від Головного управління ДПС в Одеській області до суду надійшов відзив по справі (а.с. 28-41), в якому відповідач позовні вимоги не визнає та зазначає, що оскаржувані позивачем ППР є правомірними та обґрунтованими, оскільки згідно інформаційно-комунікаційної системи «Податковий борг» за позивачем станом на дату формування ППР за спірний податковий період на праві власності перебували об`єкти нерухомого майна. При прийнятті рішень щодо нарахування зобов?язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, проведено звірку з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, та розбіжностей з інформаційно-комунікаційною системою ДПС не встановлено.

Ухвалою суду від 16.01.2025 року було вирішено подальший розгляд справи №420/32814/24 проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання по справі.

17.02.2025 року та 24.03.2025 були проведені підготовчі судові засідання по справі, в яких приймали участь представники Головного управління ДПС в Одеській області Присяжнюк Д.Р., Зарудна А.І., які надавали пояснення по суті спірних правовідносин. Позивач до підготовчих судових засідань не з`являвся, надіслав до суду клопотання про проведення судових засідань без його участі (а.с.66).

17.02.2025 року ухвалою суду провадження по справі №420/32814/24 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та поновлено в подальшому ухвалою суду від 24.03.2025 року.

24.03.2025 року підготовче провадження у справі №420/32814/24 було закрито та призначено розгляд справи по суті.

23.04.2025 року було проведено судове засідання, в якому представник відповідача Хавич Т.Г. виступила із вступним словом, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Позивач до судового засідання повторно не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Зазначив у клопотанні про підтримання позовних вимог у повному обсязі (а.с. 77-78).

Враховуючи положення п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 9 ст. 205 КАС України, а також те, що сторонами було викладено власну правову позицію по суті заявлених позовних вимог та фактичних обставин справи в заявах по суті справи, а відповідачем також у судових засіданнях; відсутність потреби заслуховування свідка чи експерта, суд ухвалив подальший розгляд справи проводити в порядку письмового провадження, проти чого представник відповідача не заперечувала.

Суд у справі встановив наступне.

ОСОБА_1 є власником наступних об`єктів нежитлового майна (а.с.37-38):

- будівля складу, загальна площа 174,2 кв.м, реєстраційний номер майна 210, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , розмір частки , право власності зареєстровано з 07.03.2023 року (а.с.10-11);

- комплекс тракторної бригади №2, загальна площа 1 048,5 кв.м, реєстраційний номер майна 210, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , розмір частки , право власності зареєстровано з 21.10.2016 року за договором купівлі продажу частини нежитлових будівель (а.с.8-9).

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, з основним видом економічної діяльності (КВЕД) 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с.20).

Позивач з 13.03.2017 також є засновником та керівником приватного сільськогосподарського підприємства «АГРОПРОМІНЬ-В» (далі - ПСП), основним видом економічної діяльності якого є - (КВЕД) 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с.15-19).

За твердженням позивача, він як ФОП та як засовник ПСП «АГРОПРОМІНЬ-В» є сільськогосподарським товаровиробником, на підтвердження чого надав до суду податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи (юридичної особи) ПСП «АГРОПРОМІНЬ-В» за 2023 рік, в якій визначено код вид економічної діяльності 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с.79); розрахунок загального мінімального податкового зобовязання за податковий (звітній) 2023 рік, на підтвердження наявності у позивача за спірний період 208,7860 га землі (а.с.80-82); та звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2023 року (а.с.83-85).

Водночас, 26.06.2024 року податковим органом було сформовано настпуні податкові повідомлення-рішення:

1) №0-1509-UA0027628 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за період 2023 року по об`єкту нерухомого майна, який знаходиться за адресою: Одеська область, Біляївський район, м. Біляївка, дата державної реєстраці права власності від 21.10.2016 року, у розмірі 26 343,56 грн. (а.с.6).

2) №0-1509-UA0027628 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за період 2023 року по об`єкту нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дата державної реєстраці права власності від 07.03.2023 року, у розмірі 3 647,31 грн. (а.с.6, зворотній бік).

Не погоджуючись із зазначеними ППР та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у справі №420/32814/24.

Дослідивши адміністративний позов, відзив та надані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, заслухавши пояснення представників відповідача у судових засіданнях, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульована Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України) (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Особливості справляння податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, закріплені в статті 266 ПК України.

Згідно п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За п.п. ж) п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

За п.п.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Пунктом 266.4 статті 266 Податкового кодексу України визначено пільги із сплати цього податку.

Згідно підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.п.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України).

Згідно п.п.а) п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

За п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Отже, аналізуючи вищевказані приписи Податкового кодексу України слід дійти висновку, що згідно положень підпункту «ж» підпункту 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, об`єкти нежитлової нерухомості, а саме будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), що віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, не є об`єктами, що підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки.

Верховний Суд у постановах від 22.04.2020 року у справі №540/2206/19, від 21.10.2020 року у справі № 806/2686/18, від 17.02.2021 року у справі №820/3707/17 зазначав, що правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Верховним Судом у постанові від 17.02.2021 року у справі №820/3707/17 було також зазначено, що положення пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є застосовними в тому числі й для фізичних осіб, оскільки законодавець уточнив з 1 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

За ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 року №507 було затверджено Державний класифікатор будівель і споруд НК 018:2020 (далі НК 018:2020).

Згідно розділу 2 ДК 018:2020 до класу із кодом 127 «Будівлі нежитлові інші» відноситься клас із кодом 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів (2412).

Наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 року №3573 було затверджено Національний класифікатор будівель і споруд НК 018:2023 (на заміну ДК 018 2000 Державний класифікатор будівель та споруд) (далі НК 018:2023), який призначений для застосування органами державної влади та місцевого самоврядування, а також та іншими користувачами для вирішення таких завдань, зокрема, проведення робіт із перепису, оцінки та переоцінки вартості і стану будівель та споруд.

Згідно розділу 5 НК 018:2023 до класу із кодом 127 «Інші нежитлові будівлі» відноситься клас із кодом 1271 «Нежитлові сільськогосподарські будівлі», який включає: будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, конюшні, розплідники, промислові курники, зерносховища, ангари та фермерські господарські будівлі, погреби, виноробні заводи, винні чани, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

Цей клас не включає: споруди зоологічних парків та ботанічних садів (2412).

Аналізуючи приписи ДК 018:2020 та НК 018:2023, до нежитлових сільськогосподарських будівель відносяться будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності.

Згідно пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Згідно положень ст. 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського

господарства на період 2001-2004 років» від 18.01.2001 року №2238-ІІІ сільськогосподарський товаровиробник був визначений як фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. Продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) визначена як продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг.

Статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 року №575-VI виробники сільськогосподарської продукції визначені як сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Коди продукції сільського господарства та пов`язані з ним послуги визначені розд. 1 секції А Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 року №457, де за Кодом 01.11 зазначено Культури зернові (крім рису), бобові культури та насіння олійних культур (основний вид економічної діяльності приватного сільськогосподарського підприємства «АГРОПРОМІНЬ-В» та ФОП ОСОБА_1 ).

Судом за час розгляду справи було встановлено, що позивачу на праві власності у спірний календарний період належали будівля складу, площею 174,2 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також комплекс тракторної бригади №2, площею 1 048,5 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначені нежитлові обєкти використовувались для провадження сільськогосподарської діяльності, що стороною відповідача за час розгляду справи спростовано не було.

Крім того, склади та фермерські господарські будівлі (до яких безпосередньої може також відноситись будівля для розміщення тракторної бригади) повністю відповідають розділу 5 НК 018:2023 до класу із кодом 1271 «Нежитлові сільськогосподарські будівлі», що також стороною відповідача за час розгляду справи спростовано не було.

Також стороною відповідача за час розгляду справи не було доведено, що вищевказані нежитлові будівлі здавались у період 2023 року позивачем як власником в оренду, лізинг або позичку.

На підтвердження того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, було надано податкову декларацію платнику єдиного податку третьої групи (юридичної особи) ПСП «АГРОПРОМІНЬ-В» та звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай за період 2023 року. Відомості, зазначені у вказаній податковій документації, не заперечувались стороною відповідача за час розгляду справи.

Тобто, на думку суду, будівля складу, площею 174,2 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також комплекс тракторної бригади №2, площею 1 048,5 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , за приписами статті 266 ПК України не відносяться до об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що податковий орган за час розгляду справи не довів обґрунтованості та правомірності винесення податкових повідомлень-рішень №0-1509-UA0027628 та №0-1509-UA0027628 від 26.06.2024 року, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання їх протиправними та скасування підлягають задоволенню.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судового збору не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 90, 241-246, 251, 255, 257-258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №0-1509-UA0027628 та №0-1509-UA0027628 від 26.06.2024 року.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький