Справа № 640/12024/21
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитин Н.М., при секретарі судового засідання Маковійчук С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Гребінківського районного відділу державної виконавчої служби Північно-східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми), Державної судової адміністрації України про визнання протиправною постанови ВП №64659824 від 27.02.2021 про стягнення з боржника виконавчого збору/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 42,04 грн,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з даним позовом до Держави, в особі Гребінківської районного відділу державної виконавчої служби Північно-східного міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) (далі відповідач 1), Держави, в особі Державної судової адміністрації України (далі відповідач 2), в якому просить:
- визнати дії, бездіяльність відповідачів незаконною;
- визнати протиправним прийняття до виконання виконавчого листа №528/200/19 від 02.02.2021, який не відповідає вимогам закону, не має печатки, та не зазначений стягувач юридична особа;
- зобов`язати відповідача повернути виконавчий лист №528/200/19 від 02.02.2021 стягувачу Державі прийнятий відповідачем без заяви стягувача (Держави) про примусове виконання рішення;
- визнати протиправним винесення постанови про відкриття ВП №64659824 від 27.02.2021, через 25 днів після отримання відповідачем виконавчого листа №528/200/19 від 02.02.2021;
- визнати незаконною постанову про відкриття ВП №64659824 від 27.02.2021 де стягувачем зазначено неіснуючу юридичну особу Держава;
- визнати протиправною постанову про ВП №64659824 від 27.02.2021 про стягнення з ОСОБА_2 судового збору 420,04 грн, якою позивач не є;
- визнати протиправною постанову про ВП №64659824 від 27.02.2021 про стягнення з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 42,04 грн.;
Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення Полтавського апеляційного суду від 18.01.2021 по справі № 528/200/19 не містить жодних банківських реквізитів для самостійної сплати, що унеможливлює виконання його в добровільному порядку. При цьому, стягувача - юридичної особи «Держава» не існує. ОСОБА_1 не є Ганною, з якої стягується на користь Держав судового збору 420,04 грн. Постанова про відкриття ВП № 64659824 не містить печатки та не зазначено порядку і строків оскарження. Стягувач - «Держава», не подавав заяву про примусове виконання рішення. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.05.2021 - скасовано в частині позовних вимог про визнання протиправною постанову ВП №64659824 від 27.02.2021 про стягнення з боржника виконавчого збору/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 42,04 грн. Справу в цій частині направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду. В іншій частині ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.05.2021 залишено без змін.
14.04.2025 відповідач надав суду витребовувані ухвалою суду копії матеріалів виконавчого провадження №64659824.
Відповідач 1 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 14.04.2025. Щодо заявлених позовних вимог заперечив та просив суд в задоволенні позову відмовити, вказавши, що у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувану без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Державним виконавцем Кокозій І,В. було встановлено чітку відповідність виконавчого документа - вищезазначеного виконавчого листа встановленим законодавством вимогам до виконавчого документа (ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження») і, відповідно, 27.02.2021 державним виконавцем Кокозій І.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій чітко прописано про стягнення виконавчого збору згідно вимог статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», копії якої направлено сторонам, в тому числі боржнику - рекомендованим поштовим відправленням разом з копією постанови про стягнення виконавчого збору, як передбачено абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження». Відтак, з огляду на норми чинного законодавства України, державний виконавець при винесенні постанови про відкриття провадження та при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору у справі діяв в рамках чинного законодавства України. В зв`язку із наведеним, представник відповідача вважає вимоги позивача заявлені у позовній заяві необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
В судове засідання призначене на 29.04.2025 сторони не прибули, однак від Гребінківського районного відділу державної виконавчої служби Північно-східного міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) надійшло клопотання про розгляд справи без участі. Позивач та представник Державної судової адміністрації України в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Із врахуванням вищезазначеного та згідно ч. 4. ст. 229 КАСУ фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, про що секретарем судового засідання складено довідку.
Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, неприбуття в судове засідання учасників справи, суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, враховуючи наступне.
Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист.
Згідно частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Вивчивши матеріали адміністративної справи, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.
26.02.2021 до Гребінківського відділу ДВС надійшов разом із зверненням Гребінківського районного суду Полтавської області на виконання виконавчий лист, виданий Гребінківським районним судом Полтавської області 02.02.2021 року по справі № 528/200/19 про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору у розмірі 420,40 грн, сплата якого була відстрочена.
Відповідно до постанови державного виконавця Гребінківського відділу ДВС відкрито виконавче провадження № 64659824 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Гребінківським районним судом Полтавської області 02.02.2021 по справі № 528/200/19 про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору у розмірі 420,40 грн, сплата якого була відстрочена та стягнення з боржника виконавчого збору/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 42,04 грн.
Не погоджуючись із постановою державного виконавця Гребінківського відділу ДВС про відкриття ВП №64659824 від 27.02.2021 в частині стягнення з боржника виконавчого збору/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 42,04 грн, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ ).
Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із статтею 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Вимоги до виконавчого документа визначені частиною 1 статті 4 Закону № 1404-VIII, згідно із якою у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти. У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 1404-VІІІ виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.
У відповідності до абзацу 2 частини 5 статті 26 Закону України №1404-VIII, у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 27 Закону України №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Аналіз положення статей 26, 27 Закону України №1404-VIII дає підстави для висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.
Згідно частин 2 та 4 статті 27 Закону України №1404-VIII (в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
У відповідності до пункту 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
При цьому, частиною третьою статті 40 Закону України №1404-VІІІ (в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що питання про стягнення виконавчого збору вирішується або на стадії прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, з одночасним винесенням постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, або, якщо виконавчий збір не стягнуто шляхом винесення постанови про стягнення виконавчого збору, - не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону.
Тобто, Законом України "Про виконавче провадження" визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, а саме: постанова про стягнення виконавчого збору, якщо така не винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, повинна передувати постанова про повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження).
З матеріалів справи слідує, що Відповідно до постанови державного виконавця Гребінківського відділу ДВС відкрито виконавче провадження № 64659824 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Гребінківським районним судом Полтавської області 02,02.2021 по справі № 528/200/19 про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору у розмірі 420,40 грн, сплата якого була відстрочена та стягнення з боржника виконавчого збору/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 42,04 грн.
При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від інших здійснених дій та є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що, в свою чергу, гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно, до відкриття виконавчого провадження з підстав ймовірності подальшого стягнення відповідної суми, зокрема, виконавчого збору у випадку примусового виконання.
Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.
Частинами 5 та 9 статті 27 Закону України №1404-VIII визначений вичерпний перелік підстав для звільнення боржника від сплати виконавчого збору.
У відповідності до частини п`ятої статті 27 Закону України №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Згідно з частиною дев`ятою статті 27 Закону України №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.
Як слідує з матеріалів справи, жоден з визначених частинами 5 та 9 статті 27 Закону України №1404-VIII випадків не мав місця у спірних відносинах.
При цьому, доводи позивача про добровільне виконання рішення Гребінківським районним судом Полтавської області 02.02.2021 року по справі № 528/200/19 про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору у розмірі 420,40 грн, суд оцінює критично, оскільки така сплата заборгованості відбулося у період, коли виконавче провадження № 64659824 на підставі виконавчого листа у справі № 528/200/19 було відкрито та перебувало на виконанні у відділі ДВС, яким у свою чергу здійснювались заходи щодо примусового виконання рішення, а тому сплата заборгованості, що відбулося у відкритому виконавчому провадженні, свідчить про те, що боржник борг погасив не добровільно, в той час як стягувач почав вчиняти заходи щодо повідомлення про виконання позивачем рішення суду лише після сплати позивачем вказаних сум.
Також, слід звернути увагу, що підстави для відкриття виконавчого провадження передбачені статтею 26 Закону України №1404-VIII, у відповідності до якої виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. При цьому постанова про стягнення виконавчого збору є окремим виконавчим документом в силу пункту 5 частини першої статті 3 Закону України №1404-VIII, відмінним від виконавчого листа, примусове виконання якого згідно матеріалів судової справи закінчено.
Надалі, на підставі постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору відповідачем відкрито окреме виконавче провадження №65611994, оскільки вказана постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору не була скасована чи визнана такою, що не підлягає виконанню.
Частиною третьою статті 40 Закону України №1404-VІІІ встановлено, зокрема, що у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
З огляду на викладене, положеннями Закону України №1404-VIII передбачено, що нестягнута сума виконавчого збору у випадку закриття виконавчого провадження з підстав, передбачених зокрема пунктом 9 частини першої статті 39 цього Закону, підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору.
Отже, після закінчення виконавчого провадження, державний виконавець, стягує не стягнуту в ході проведення виконавчих дій суму виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження та виконує постанову про стягнення виконавчого збору в загальному порядку виконання виконавчих документів.
За наведених обставин, державний виконавець на підставі частини 5 статті 26 Закону України №1404-VIII правомірно виніс постанову про стягнення виконавчого збору ВП №64659824 від 27.02.2021 у розмірі 42,04 грн.
Щодо допущення описки у резолютивній частині оскаржуваної постанови при зазначенні імені боржника а саме « ОСОБА_3 » замість вірного « ОСОБА_4 », то така обставина не може бути єдиною підставою для визнання протиправною оскаржуваної постанови. Крім того, державним виконавцем вказану помилку виправлено шляхом винесення 25.07.2021 постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних ВП № 64659824.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Згідно з частини 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд також враховує частину 2 статті 2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, згідно приписів статті 139 КАС України підстави для стягнення судових витрат з відповідача у суду відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з проголошення судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідачі - Гребінківський районний відділ державної виконавчої служби Північно-східного міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) (, вул. Я. Мудрого, 16, м. Гребінка, Полтавська область, 37400);

Державна судова адміністрація України (, вул. Липська, буд. 18/5, Київ 01021).

Суддя Микитин Н.М.