Справа № 380/10037/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/10037/24 пров. № А/857/24589/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року у справі за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «А-БАНК» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Сподарик Н.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 02 вересня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ), яка полягає у невиплаті йому, як учаснику бойових дій, пільг на оплату житлово-комунальних послуг, нарахованих відповідачем за період з 01.12.2023 по 30.04.2024 у сумі 9 652,95 грн;

стягнути з ГУ ПФУ на користь ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, пільгу на оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.12.2023 по 30.04.2024 у сумі 9652,95 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року у справі №380/10037/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у задоволенні вказаного позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ГУ ПФУ виконало всі дії щодо виплати ОСОБА_1 пільг на оплату житлово-комунальних послуг, нарахованих відповідачем за період з 01.12.2023 по 30.04.2024. У ході розгляду справи позивач ініціює спір щодо виплати коштів Акціонерним товариством «А-БАНК» (далі АТ «А-БАНК»), що виходить за межі позовних вимог.

Тому підстави для визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ, яка полягає у невиплаті позивачу пільг на оплату житлово-комунальних послуг, нарахованих за період з 01.12.2023 по 30.04.2024, у сумі 9652,95 грн відсутні.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ОСОБА_1 , який у своїй скарзі просив скасувати рішення суду та прийняти нове про задоволення його позову.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що допустимими доказами, які б підтверджували вчинення ГУ ПФУ дій щодо виплати позивачу спірної суми пільг на оплату житлово-комунальних послуг є документи, зазначені у пунктах 12-14 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 (далі Порядок №1596), тобто списки та описи, яких суду надано не було.

Суд обґрунтував своє рішення доказами, які не підтверджують вчинення ГУ ПФУ дій, визначених пунктами 12-14 Порядку № 1596.

З інформації щодо зарахування пільгових коштів, наданої АТ «А-БАНК» до суду з листом № 20.1.0.0.0/7-20240722/0579, вбачається, що лише два платежі 27/11/2023 о 18:44:02 на суму 2808,24 грн та 29/02/2024 о 11:45:52 на суму 7607,34 грн на загальну суму 10415,58 грн були перераховані АТ «А-БАНК» на рахунок НОМЕР_1 , належний ОСОБА_1 .

Решта платежів були перераховані на рахунок НОМЕР_2 , який у АТ «А-БАНК» ОСОБА_1 не відкривався, а відтак йому не належить.

Суд першої інстанції не вжив визначених законом заходів для з`ясування всіх обставин у справі, не зазначив мотиви відхилення доказів, наданих позивачем.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивач ініціює спір щодо виплати коштів АТ «А-БАНК», що виходить за межі позовних вимог, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Надходження від ГУ ПФУ призначених для виплати ОСОБА_1 коштів на рахунок НОМЕР_2 , відкритий в АТ «А-БАНК» невідомій особі, не можна визнати належним виконанням відповідачем вимог абзацу третього пункту 8 Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 373 (далі Порядок № 373), пунктів 12 - 14 Порядку № 1596.

Зарахування коштів на рахунок позивача відбулось лише 05.08.2024 після листування з АТ «А-БАНК» та відкриття останнім картки «Жовта» і лише у наявній на вказаному рахунку станом на 05.08.2024 сумі 10203,81 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ГУ ПФУ підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Наполягає на тому, що згідно із рішенням від 21.09.2023 № 13001-23-2 ОСОБА_1 призначено пільги з 01.09.2023 року.

Сума нарахованих пільг на оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 з 01.12.2023 по березень 2024 року становила 2535,78 грн щомісячно, за квітень 2024 року становить 1773,15 грн.

Пільги за грудень 2023 року в сумі 2535,78 грн. нараховано на основні відомості січня 2024 року на рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «А-БАНК».

Пільги за січень 2024 року в сумі 2535,78 грн. нараховано на основні відомості лютого 2024 року на рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «А-БАНК».

Пільги за лютий 2024 року в сумі 2535,78 грн. нараховано на основні відомості березня 2024 року на рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «А-БАНК».

Пільги за березень 2024 року в сумі 2535,78 грн. нараховано на основні відомості квітня 2024 року на рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «А-БАНК».

Пільги за квітень 2024 року в сумі 1773,15 грн. нараховано на основні відомості травня 2024 року на рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «А-БАНК».

Відтак, ГУ ПФУ здійснено необхідні дії для виплати ОСОБА_1 пільг на оплату житлово-комунальних послуг, як учаснику бойових дій, у спірний період.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є учасником бойових дій (посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 11.09.2023).

Рішенням ГУ ПФУ від 21.09.2023 № 13001-23-2 ОСОБА_1 призначено пільги з 01.09.2023 за категорією учасник бойових дій в розмірі 75% знижки на оплату житлово-комунальних послуг в межах соціальних норм споживання з урахуванням 3 осіб відповідно до поданої ним заяви про надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу від 21.09.2023.

Листом від 08.04.2024 №9847-9626/Д-52/8-1300/24 ГУ ПФУ повідомило позивача, що сума призначених пільг на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до заяви від 21.09.2023 становить за період:

з 01.09.2023 по 30.09.2023 1010,50 грн;

з 01.10.2023 по 31.10.2023 1797,74 грн;

з 01.11.2023 по 31.03.2024 2535,78 грн щомісячно.

Окрім того, листом від 29.02.2024 №7496-4539/Д-03/8-2800/24 ГУ ПФУ повідомило ОСОБА_1 про те, що розмір належних йому пільг на оплату житлово-комунальних послуг щомісячно у повному обсязі спрямовується до виплати на рахунок, відкритий у ПАТ «А-БАНК». Інформація про повернення коштів пільг, як незарахованих на банківський рахунок, від ПАТ «А-БАНК» до ГУ ПФУ не надходила.

Позивач вважав протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо невиплаті йому пільг на оплату житлово-комунальних послуг у повному обсязі та звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про те, що фактичне неотримання позивачем від ГУ ПФУ пільг на оплату житлово-комунальних послуг у повному обсязі у спірний період відбулося не з вини відповідача, що виключає визнання наявності у його діях протиправної бездіяльності.

При цьому ухвалення ГУ ПФУ відповідного рішення про призначення пільги ОСОБА_1 з оплати житлово-комунальних послуг, як учаснику бойових дій, а також розмір такої пільги позивачем фактично не оспорюється.

Досліджуючи питання фактичного надходження ОСОБА_1 коштів на пільгову оплату житлово-комунальних послуг від ГУ ПФУ, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Позивачем у своїх заявах по суті спору визнається, що на його рахунок у ПАТ «А-БАНК» НОМЕР_1 станом на 25.06.2024 надійшло від ГУ ПФУ дві суми 27.11.2023 2808,24 грн та 29.02.2024 7607,34 грн, що свідчить про те, що вказаний рахунок використовувався відповідачем у спірних правовідносинах на виконання приписів Порядку № 373 та Порядку №1596.

При цьому учасниками справи не заперечується того, що решта належних позивачу коштів на пільгову оплату житлово-комунальних були перераховані на рахунок НОМЕР_2 у АТ «А-БАНК».

Водночас ОСОБА_1 заперечує те, що вказаний рахунок у АТ «А-БАНК» був відкрити з його відома.

У ході розгляду справ судом апеляційної інстанції у порядку статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України витребовувалися докази від ГУ ПФУ та АТ «А-БАНК» задля з`ясування обставин відкриття вказаного рахунку НОМЕР_2 у АТ «А-БАНК», на який банком були зараховані належні позивачу кошти на компенсацію пільгової оплати житлово-комунальних послуг.

За приписами частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як передбачено частиною 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України).

У відповідності до частини 1 статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що покладений на відповідача у справі вказаною нормою обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку доведення обґрунтованості його вимог у випадку, якщо він заперечує доводи відповідача.

Водночас приписами частини 6 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Попри те, АТ «А-БАНК» на вимогу суду апеляційної інстанції не надіслало будь-яких доказів на підтвердження того, що рахунок НОМЕР_2 було відкрито з відома ОСОБА_1 або за вказівкою ГУ ПФУ.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.04.2019 по справі №342/158/17, як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що надходження спірних коштів від ГУ ПФУ на рахунок НОМЕР_2 було здійснено АТ «А-БАНК» без відома відповідача, а відтак підстав вважати протиправною бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного їх надходження на рахунок, відкритий самим позивачем, немає.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року у справі №380/10037/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк