Справа № 300/6959/23
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" квітня 2025 р. справа № 300/6959/23
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) про скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Івано-Франківської квартирно-експлутаційної частини (району), Міністерства оборони України з вимогами про:
- визнати протиправним та скасувати рішення органу приватизації Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) оформлене протоколом від 29.03.2023 № 47 про відмову у приватизації житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Івано-Франківську квартирно-експлуатаційну частину (району), як орган приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» оформити приватизацію ОСОБА_1 , ОСОБА_2 житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах. Під проходження військової служби у Коломийському гарнізоні на підставі рішення виконавчого комітету Корницької сільської ради «Про видачу ордерів на заселення житлової площі» від 23.12.2003 № 40 ОСОБА_1 видано ордер на право зайняття жилого приміщення з трьох кімнат у квартирі АДРЕСА_2 . 01.03.2019 ОСОБА_1 звернувся до начальника Івано-Франківської КЕЧ району із заявою про надання дозволу на приватизацію вказаної квартири, однак листом від 07.03.2019 № 15/58 відповідачем у наданні дозволу відмовлено у зв`язку із тим, що квартира розподілялася як службова. Відтак, на думку позивачів, відповідач порушив їх право на приватизацію, яке суду слід захистити шляхом визнання відмови безпідставною та зобов`язати відповідача відповідно до вказаного закону оформити позивачам приватизацію житлового приміщення у вказаній квартирі.
По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом до Івано-Франківської квартирно-експлутаційної частини (району), Міністерства оборони України про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії (а.с.8-10).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.05.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року у справі №300/6979/23 скасовано та направлено справу для продовження розгляду в суд першої інстанції (а.с.51-56).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 прийнято до провадження Івано-Франківського окружного адміністративного суду адміністративну справу № 300/6959/23 та залишено без руху (а.с.61).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.87).
Відповідач Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району), скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 20.08.2024, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що квартира АДРЕСА_2 розподілена позивачам як службова та станом на даний час в Івано-Франківській КЕЧ району обліковується як службова. Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» службові квартири приватизації не підлягають, внаслідок чого, рішенням органу приватизації, зазначеного в протоколі № 47 від 29.03.2023 законно відмовлено в приватизації квартири за адресою АДРЕСА_3 . Крім того зазначено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду в Івано-Франківській області від 07.07.2020 року у справі № 346/3193/19 позивачам відмовлено у позові про визнання права на приватизацію вищезазначеної квартири (а.с.93-95).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши позовну заяву, відзив на позов та в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, встановив наступне.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Корницької сільської ради від 23.12.2003 №40 ОСОБА_1 , з сім`єю з трьох осіб, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 видано ордер на право зайняття приміщення з трьох кімнат у квартирі АДРЕСА_2 (а.с.71).
24.12.2003 перелічені особи в ордері, зареєстрували місце проживання у вказаній квартирі.
28.03.2019 позивач, з членами сім`ї звернувся до начальника Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району із заявою про надання дозволу на приватизацію вище вказаної квартири (а.с.79).
29.05.2019 начальник Івано-Франківської КЕЧ району у наданні дозволу на приватизацію квартири відмовив, у зв`язку з тим, що квартира службова (а.с.74).
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Івано-Франківської КЕЧ району про визнання права на приватизацію квартири.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07.07.2020 у справі № 346/3193/19 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України про визнання права на приватизацію житлового приміщення відмовлено.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16.11.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 07 липня 2020 року без змін.

23.03.2023 позивачі повторно звернулися до Івано-Франківської КЕЧ району, як органу приватизації із заявою про надання дозволу на приватизацію вказаної вище квартири.

Відповідно до протоколу № 7 під час засідання органу приватизації Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району ОСОБА_1 відмовлено в приватизації квартири АДРЕСА_2 , оскільки остання є службовою (а.с.83).

Листом від 06.04.2023 № 15/74 начальник Івано-Франківської КЕЧ району у приватизації квартири повідомив про відмову у приватизації, оскільки квартира АДРЕСА_2 є службова (а.с.80).

Позивач, вважаючи необґрунтованим оскаржуване рішення та таким, що прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного їх правового регулювання.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких громадянин має змогу побудувати житло, придбати його у власність, або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступною платою відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Статтею 118 ЖК Української РСР передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 12 Закону № 2011-XII, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами, , в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом із ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Відповідно до пункту 8 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», ветеранам військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються такі пільги: Ветеранам військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються такі пільги: право на безоплатне отримання у власність займаного ними та членами їх сімей житла незалежно від розміру його загальної площі в будинках державного житлового фонду.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання, визначено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII (далі Закон № 2482-XII) який передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Згідно частин 1, 2 статті 1 Закону № 2482-XII, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону № 2482-XII, до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Частиною 5 статті 5 Закону № 2482-XII передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Частиною 1 статті 8 Закону № 2482-XII визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Згідно частини 10 статті 8 Закону № 2482-XII, органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначено Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 № 1075-XIV (далі Закон № 1075-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1075-XIV, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Статтею 2 Закону № 1075-XIV визначено, що вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності") належить до компетенції Кабінету Міністрів України з урахуванням того, що озброєння та бойова техніка можуть передаватися лише до військових формувань, існування яких передбачено законом, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України, а військова зброя та боєприпаси до неї також Державній спеціальній службі транспорту.

Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Нормами статті 3 Закону № 1075-XIV вказано, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо.

У порядку, передбаченому частиною першою цієї статті, ведеться облік майна, закріпленого за підпорядкованими військовими частинами, у службах забезпечення органів військового управління, органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, на які покладаються завдання щодо забезпечення військових частин майном відповідно до затверджених норм та організації його ефективного використання.

Приймаючи оскаржуваний протокол № 47 про відмову у приватизації житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач посилалася на те, що вказана квартира розподілена як службова.

Тобто, спірним в даній справі є питання щодо відмови у приватизації житла за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки така перебуває в статусі службової.

В даному аспекті суд вказує на таке.

Згідно із абзацом 1 пункту 3 Порядку забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 (далі - Порядок № 1081), військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 календарних років і більше та члени їх сімей надається житло для постійного проживання.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Порядку № 1081, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей для постійного проживання провадиться шляхом: надання новозбудованого житла, виключеного з числа службових, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Тобто, законодавством прямо передбачено право військовослужбовців самостійно визначатись, яким способом (шляхом) вони бажають реалізувати своє право на забезпечення житлом для постійного проживання.

Реалізація забезпечення постійним житлом шляхом його виключення з числа службових жодним чином не пов`язується законодавством з квартирною чергою особи, яка обрала такий спосіб забезпечення житлом.

Згідно із пунктом 22 Порядку № 1081, облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться в військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Відповідно до пункту 1 та 2 розділу I Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 31.07.2018 за № 380, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року за № 1020/32472 (далі Інструкція № 380) ця Інструкція визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок:

новозбудованого, вивільненого або придбаного житла;

надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця);

переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами).

Згідно пунктів 1-3 Розділу ІІІ Інструкції № 380 за поданням ГУКВ на підставі пропозицій ЦУІІЗ заступник Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) затверджує розподіл житла у КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом десяти робочих днів з дня його отримання. Всі жилі приміщення розподіляються в пропорційному співвідношенні залежно від кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями та шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Розподіл жилих приміщень між військовими частинами, ТЦК та СП та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями) здійснюється пропорційно кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями або шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону або командира військової частини за погодженням з КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району відповідно до пункту 8 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081.

До числа службового може бути включене тільки вільне жиле приміщення (зазвичай окремі квартири). Службові житлові приміщення не підлягають приватизації, обміну, розділу, бронюванню.

Як визначено пунктом 4 Розділу ІІІ Інструкції № 380 ГУКВ протягом п`яти робочих днів з дня надходження затвердженого заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) розподілу жилих приміщень доводить його через ЦУІІЗ до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за місцезнаходженням житла.

Начальник КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району невідкладно доводить затверджений розподіл жилих приміщень до начальника гарнізону.

Начальник гарнізону відповідно до затвердженого заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) розподілу житлових приміщень:

протягом п`яти робочих днів за погодженням з КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району подає клопотання до виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради про включення житлових приміщень до числа службового житла;

протягом десяти робочих днів за пропозицією житлової комісії гарнізону, яка щороку утворюється наказом начальника гарнізону з представників військових частин гарнізону для розподілу житлової площі в гарнізоні, приймає рішення та затверджує розподіл житлової площі між військовими частинами гарнізону, про що видає відповідний наказ.

Пунктом 6 Розділу ІІІ Інструкції № 380 передбачено, що наказ начальника гарнізону про розподіл жилих приміщень між військовими частинами невідкладно доводиться до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій).

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Корницької сільської ради від 23.12.2003 № 40 ОСОБА_1 , з сім`єю з трьох осіб, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 видано ордер на право зайняття приміщення з трьох кімнат у квартирі АДРЕСА_2 (а.с.71).

24.12.2003 перелічені особи в ордері, зареєстрували місце проживання у вказаній квартирі.

Тобто, ОСОБА_1 та його сім`я вселилися у спірне житлове приміщення на законній підставі і протягом тривалого часу правомірно та добросовісно ним користуються, на спірну житлову площу окрім позивача ніхто не претендує, спірна квартира є єдиним об`єктом нерухомого майна та єдиним житлом сім`ї позивача, що свідчить про те, що ОСОБА_1 має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому її «житлом».

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 316701135, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 232 - житловий будинок за адресою АДРЕСА_3 є власністю держави в особі Міністерства оборони України.

Відповідно до довідки публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 06.05.2019 позивачі використали чеки в сумі 1,31 грн. при нормі 4,20 грн. та рахуються в списках на приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_4 в ТВБВ № 10017/087 Філії Рівненське обласне управління АТ «Державний Ощадний банк України» (а.с.78).

28.03.2019 позивач, з членами сім`ї звернувся до начальника Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району із заявою про надання дозволу на приватизацію вище вказаної квартири (а.с.79).

Однак, листом від 06.04.2023 № 15/74 начальник Івано-Франківської КЕЧ району повідомив, що рішенням органу приватизації, зазначеного в протоколі № 47 від 29.03.2023 позивачу відмовлено в приватизації квартири за адресою АДРЕСА_1 . Роз`яснено, що квартира АДРЕСА_2 розподілена як службова та в Івано-Франківській КЕЧ району обліковується як службова (а.с.80).

Так, з метою всебічного, повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 витребувано в Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) належним чином засвідчені документи, що підтверджують факт перебування квартири АДРЕСА_2 на обліку службових жилих приміщень (а.с.98-99).

На виконання вказаної ухвали Івано-Франківською квартирно-експлуатаційною частиною (району) долучено ряд документів, що підтверджують факт перебування квартири АДРЕСА_2 на обліку службових жилих приміщень (а.с.101-106).

Відповідно до змісту Книги обліку службових жилих періщень Коломийського та Надвірнянського гарнізону судом встановлено, що наявний запис щодо квартири АДРЕСА_2 як службової (а.с.102-104).

Окрім того, відповідачем долучено Карточку обліку житлової площі, закріпленої за Коломийським гарнізоном в будинках місцевих рад, міністерств та відомств за № 250 від 01.09.2009, відповідно до якої судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 рада, закріплення житлової площі за військовою частино НОМЕР_1 (а.с.205).

Аналізуючи з`ясовані обставини справи, суд констатує, що в матеріалах справи наявні документи, що передбачені нормами Інструкції № 380, які підтверджують перебування квартири АДРЕСА_2 в статусі службової.

Суд вчергове наголошує, що відповідно до статті 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно положень статті 121 ЖК України порядок надання службових жилих приміщень установлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації.

Частиною 2 статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" не підлягають приватизації, зокрема, квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових.

Отже, суд зазначає, що приватизація такої квартири можлива тільки після того, як її статус "службової" буде знятий.

Так, порядок виключення житла з числа службового визначено п. 10 розділу VII "Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями", затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.09.2018 за №1020/32472.

Пунктом 11 Порядку встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, а саме: виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Інструкцією регламентовано процедуру виключення житла з числа службового.

Пунктом 3.5 зокрема визначено, що для виключення квартири з числа службових військовослужбовець чи особа, звільнена у запас (відставку), подає начальнику КЕВ (КЕЧ) району рапорт (заяву), підписаний (підписану) всіма повнолітніми членами сім`ї.

Обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в Збройних Силах України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку.

Питання виключення квартир з числа службових на засіданнях Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил Розглядається за такими критеріями: для військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі не менше 20 календарних років, а для осіб, звільнених у запас або відставку, які звільнені з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі незалежно від вислуги років; для сімей померлих (загиблих) військовослужбовців, сімей, які мають у своєму складі інвалідів та тяжкохворих.

Однак, на час розгляду справи, позивачі не надали суду докази, що підтверджують звернення до начальника КЕВ (КЕЧ) району із рапортом (заявою), підписаною всіма повнолітніми членами сім`ї про виключення вказаної квартири з числа службової.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення органу приватизації Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) оформлене протоколом від 29.03.2023 № 47 про відмову у приватизації житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого, в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів у повному об`ємі правомірність своїх дій при прийнятті оскаржуваного рішення.

З огляду на висновок суду про відмову у задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, суд не вбачає.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ).

Відповідач:

Івано-Франківська квартирно-експлуатаційна частина (району) (, вул. Національної гвардії, 14-Г, м. Івано-Франківськ, 76014).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.