Справа № 380/24213/24
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Бойко Вікторія Володимирівна, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Львівській області), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 09.10.2024: № 2-1325-UA0051307, № 2-1325-UA0051307, № 2-1325-UA0051307, № 2-1325-UA0051307, № 2-1325-UA0051307, № 2-1325-UA0051307, № 2-1325-UA0051307.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що йому на праві власності належать нежитлові будівлі сільськогосподарського призначення вагова-офіс та свинарники, які він використовує як засновник ТзОВ «Корсем», що є сільськогосподарським товаровиробником. Вважає, що відповідає необхідній ознаці сільськогосподарського товаровиробника, що передбачає застосування до будівель та споруд, які перебувають у його власності та призначені для використання у сільськогосподарській діяльності, податкової пільги у вигляді неоподаткування таких об`єктів. На думку позивача, ГУ ДПС у Львівській області протиправно склало та направило оскаржувані податкові повідомлення-рішення, тому такі є протиправними і підлягають скасуванню.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у правомірності податкових повідомлень-рішень. Зазначає, що позивач не надавав до податкового органу експертний висновок щодо приналежності об`єктів нерухомості до певного класу будівель за Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, а також не звертався щодо проведення звірки по об`єктах нерухомості, які перебувають у його власності та правомірності нарахування податку на нерухоме майно. Вказує, що відсутні відомості щодо провадження сільськогосподарської діяльності у 2023 році позивачем у зазначених нежитлових будівлях. Вважає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчили б про те, що позивач у розумінні законодавства є сільськогосподарським товаровиробником, який займається вирощуванням зернових та інших культур, а також тваринництвом і будівлі використовує виключно для сільськогосподарських потреб. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 04.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.

Відповідач 23.12.2024 (вх. № 94033) подав відзив на позовну заяву.

Позивач 27.12.2024 (вх. № 95301) подав заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач 31.12.2024 (вх. № 96429) подав клопотання про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належать об`єкти нерухомого майна:

- нежитлова будівля, вагова-офіс, загальною площею 44,3 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 01.06.2010, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССХ № 204016 від 11.06.2010);

- нежитлова будівля, свинарник, загальною площею 906,3 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 від 01.06.2010, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССХ № 204017 від 11.06.2010);

- нежитлова будівля, свинарник, загальною площею 1172,6 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3 від 01.06.2010, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССХ № 204019 від 11.06.2010);

- нежитлова будівля, свинарник, загальною площею 971,6 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності серії НОМЕР_4 від 01.06.2010, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССХ № 204021 від 11.06.2010);

- нежитлова будівля, свинарник, загальною площею 933,6 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (свідоцтво про право власності серії НОМЕР_5 від 01.06.2010, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССХ № 204020 від 11.06.2010);

- нежитлова будівля, свинарник, загальною площею 935,0 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності серії НОМЕР_6 від 01.06.2010, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССХ № 204018 від 11.06.2010);

- нежитлова будівля, свинарник, загальною площею 1220,8 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (свідоцтво про право власності серії НОМЕР_7 від 01.06.2010, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССХ № 204022 від 11.06.2010).

ОСОБА_1 є засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Корсем», зареєстрованого в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань із присвоєнням коду .

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності ТзОВ «Корсем» є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний), 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід, 01.42 Розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів, 01.46 Розведення свиней, 01.47 Розведення свійської птиці, 01.50 Змішане сільське господарство, 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві, 01.62 Допоміжна діяльність у тваринництві, 01.63 Післяурожайна діяльність, 10.11 Виробництво м`яса, 10.12 Виробництво м`яса свійської птиці, 46.11 Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами, 46.12 Діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами, 46.17 Діяльність посередників у торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, 46.23 Оптова торгівля живими тваринами, 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами, 46.36 Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами, 46.37 Оптова торгівля кавою, чаєм, какао та прянощами, 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 77.31 Надання в оренду сільськогосподарських машин і устатковання, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, 52.10 Складське господарство, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 35.11 Виробництво електроенергії.

Головне управління ДПС у Львівській області прийняло податкові повідомлення-рішення, якими визначило зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, (податковий період 2023 рік):

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 09.10.2024 № 2-1325-UA0051307 на суму 11 784,63 грн;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 09.10.2024 № 2-1325-UA0051307 на суму 445,21 грн;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 09.10.2024 № 2-1325-UA0051307 на суму 9 764,58 грн;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 09.10.2024 № 2-1325-UA0051307 на суму 9 382,68 грн;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 09.10.2024 № 2-1325-UA0051307 на суму 9 396,75 грн;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 09.10.2024 № 2-1325-UA0051307 на суму 9 108,32 грн;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 09.10.2024 № 2-1325-UA0051307 на суму 12 269,04 грн..

Позивач, вважаючи наведені податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області протиправними, звернувся до суду з вимогою про їх скасування.

При вирішенні спору суд керувався таким

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Відповідно до підпункту 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи, зокрема здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

З матеріалів справи судом установлено, що позивачу як фізичній особі податковим органом визначено грошові зобов`язання за 2023 рік зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме нежитлові будівлі вагова-офіс та свинарники), які перебувають у його власності.

Натомість позивач вважає, що у спірних періодах він мав право на податкову пільгу, оскільки є сільськогосподарським товаровиробником, вищевказане нерухоме майно відноситься до будівель сільськогосподарського призначення, і таке майно використовується ним безпосередньо у підприємницькій діяльності при виробництві сільськогосподарської продукції.

В контексті наведеного суд зазначає, що податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачені положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Звільнення від сплати податку та збору це одна із форм надання податкової пільги (підпункт «г» пункту 30.9 статті 30 ПК України).

За змістом пункту 30.2 статті 30 ПК України, підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Так, за правилом підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції Закону України від 23.11.2018 № 2628-VIII), не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Надалі підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України зазнав законодавчих змін та в редакції Закону України від 23.02.2024 № 3603-IX (набрав чинності з 16.03.2024) передбачає, що не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Суд звертає увагу, що підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України визначено базовий податковий (звітний) період, за який платником податку здійснюється сплата сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме календарний рік.

За нормами підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України визначено, що податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується:

а) фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Поряд з цим, згідно з підпунктом 266.10.3 пункту 266.10 цієї ж статті ПК України, податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Ураховуючи наведене, суд робить висновок, що спірні правовідносини в межах цієї адміністративної справи виникли з приводу визначення позивачу сум податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий (звітний) період 2023 року, а тому, враховуючи принцип незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, застосуванню підлягають положення підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України у редакції Закону України від 23.11.2018 № 2628-VIII, яка діяла до 16.03.2024.

З аналізу змісту підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (у редакції Закону України від 23.11.2018 № 2628-VIII, яка діяла до 16.03.2024) висновується, що будівля (споруда) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за наявності сукупності таких умов:

- така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- власником такої будівлі є сільськогосподарський товаровиробник (юридична та фізична особа);

- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Саме такий правовий висновок сформував Верховний Суд у постановах від 21.05.2024 у справі № 600/5153/23 та від 22.04.2020 у справі № 540/2206/19.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі ДК 018-2000; втратив чинність з 01.01.2024), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні.

Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Згідно з ДК 018-2000, до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) включено клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271). Клас «Будівлі сільськогосподарського призначення» (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. До коду 1271.9 віднесено інші будівлі сільськогосподарського призначення.

Отже, за ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

В силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», під час вирішення цього спору при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та правовстановлюючих документів ОСОБА_1 є власником вагової-офісу та свинарників, які відносяться до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) ДК 018-2000, і які, в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Наявність у відповідача повної та достатньої інформації (даних) щодо наявних у власності позивача об`єктів нерухомого майна не заперечується ним у відзиві на позовну заяву, а також висновується із сукупності зібраних у справі письмових доказів.

Окрім того, вказаною нормою законодавець передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з прив`язкою до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю сільськогосподарський товаровиробник, а також особливістю експлуатації будівель такі не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

З аналізу положень ПК України, якими врегульовані питання справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, видно, що поняття «платник податку» не є тотожним поняттю «об`єкт оподаткування». При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт нерухомості, а не суб`єкт, як власник такої нерухомості. Тобто при визначенні бази оподаткування визначальними ознаками в даному випадку є саме ознаки нерухомості, а не ознаки її власника. Буквальний зміст цього пункту свідчить на користь того, що звільняється від оподаткування саме об`єкт, і саме такий, який має відповідне цільове призначення. Тобто, звільняється від оподаткування об`єкт нежитлової нерухомості, який призначений для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності, а не який безпосередньо використовується у сільськогосподарській діяльності.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є те, що така умова як зв`язок об`єкта нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами «е» та «і», на відміну від пункту «ж». Окрім того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські об`єднання осіб з інвалідністю та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).

Звідси доводи відповідача, що об`єкт нерухомості має використовуватись у сільськогосподарській діяльності є необґрунтованими та здійснені за власним тлумаченням норм ПК України.

Окрім того, суд зауважує, що відповідачем не надано доказів передачі позивачем означених будівель в оренду, лізинг чи позичку.

Додатковою обов`язковою умовою для звільнення від оподаткування є приналежність такого об`єкта сільськогосподарському товаровиробнику.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній до 31.12.2021), сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Водночас 01.01.2022 набрав чинності Закон України від 30.11.2021 № 1914-IX, яким у підпункті 14.1.235 виключено слова та цифри «для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу».

Поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 № 2238-III, під яким законодавець визначив фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 № 575-VI, виробники сільськогосподарської продукції сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Суд зауважує, що наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать визначенню, передбаченому у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів, з огляду на положення пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Таке правозастосування також ґрунтується на висновках Верховного Суду, викладених у згаданій вище постанові від 21.05.2024 у справі № 600/5153/23.

Верховний Суд у постанові від 04.03.2021 у справі № 500/2782/18 вказав, що з метою вирішення питання щодо застосування до позивача як платника податків пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, суди мали встановити, чи наділений він статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права, та встановити факт використання позивачем спірної нежитлової будівлі як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 у період, охоплений оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, здійснював підприємницьку діяльність через створену ним, як єдиним засновником, юридичну особу, а саме: ТзОВ «Корсем». Відповідно до інформації із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності ТзОВ «Корсем» є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний), 01.46 Розведення свиней, 10.11 Виробництво м`яса, 46.23 Оптова торгівля живими тваринами, що відносяться до діяльності сільськогосподарських товаровиробників.

Зі статуту ТзОВ «Корсем» також видно, що предметом діяльності заснованого ОСОБА_1 товариства є розведення свиней.

Варто зауважити, що законодавець з 01.01.2019 уточнив підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи та виключив застереження щодо обов`язковості призначення будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників для використання у власній господарській діяльності.

Суд відзначає, що встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлених підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та зборів і мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків (фізичних та юридичних осіб), які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення.

Наведені обставини вказують на те, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, що підтверджує його статус як сільськогосподарського товаровиробника, а належні ОСОБА_1 як засновнику ТзОВ «Корсем» на праві власності об`єкти нерухомості (свинарники та офіс-вагова) є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника, а тому такі не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Доводи відповідача про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень спростовано наведеним вище аналізом чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржувані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 09.10.2024: № 2-1325-UA0051307, № 2-1325-UA0051307, № 2-1325-UA0051307, № 2-1325-UA0051307, № 2-1325-UA0051307, № 2-1325-UA0051307, № 2-1325-UA0051307, суд дійшов втсновку, що такі прийняті відповідачем з порушенням передбачених статтею 2 КАС України принципів та без урахування вимог Податкового кодексу, тому їх необхідно визнати протиправним та скасувати, задовольнивши позов в цілому.

Позивач також просить вирішити питання про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат.

При вирішенні цього питання, суд враховує таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З матеріалів справи видно, що представник позивача заявив клопотання про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу 27.12.2024 з одночасним поданням доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, що вказує на дотриманням заявником порядку та строків, визначених частиною 7 статті 139 КАС України для звернення із такою заявою.

Професійна правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Бойко В. В. (свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю № 000312 від 22.02.2016, видане Радою адвокатів Львівської області на підставі рішення № 48 від 29.01.2016) на підставі договору про надання правничої допомоги від № 09/24 від 11.04.2024 (далі Договір), примірник якого міститься у матеріалах справи та ордера № 1328520.

Відповідно до п.2.2 розмір гонорару за цим Договором встановлюються сторонами у Додаткових договорах до цього Договору.

У Додатковому договорі № 1 від 20.11.2024 сторонами обумовлено, що розмір гонорару за надання правничої допомоги в суді першої інстанції складає 7 000,00 грн, який підлягає сплаті у строк не пізніше 30 днів з дня відкриття провадження у справі.

Акт про надану правничу допомогу № 01/24 від 26.12.2024 містить опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за Договором.

Згідно з вказаним актом, Корченюку І. В. надано такі послуги: надання правничої допомоги в суді першої інстанції у справі № 380/24213/24, зокрема, ознайомлення із документами, що надані; підготовка та подання позовної заяви у справі № 380/24213/24; підготовка заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу у справі № 380/24213/24.

Оплата послуг за правничу допомогу згідно з Актом про надану правничу допомогу № 01/24 від 26.12.2024 здійснена в розмірі 7 000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 5817-2765-5880-0517 від 26.12.2024.

Додані до матеріалів справи документи підтверджують надання адвокатом Бойко В. В. професійної правничої допомоги позивачу на підставі договору та ордеру про надання правової допомоги, а Акт про надану правничу допомогу № 01/24 від 26.12.2024 та квитанція підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 та врахованої при вирішення питання розподілу судових витрат, суд керується критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 269 рішення у справі «"East/West Alliance Limited" проти України»).

Згідно з аргументами відповідача, викладеними у клопотанні про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, обґрунтованість та фактичний обсяг витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у даній справі є неспівмірними із обсягом наданих послуг та складністю справи. Просить відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Суд враховує вказані відповідачем обставини та розцінює подання таких на виконання передбаченого частиною сьомою статті 134 КАС України обов`язку доведення відповідачем неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу.

Суд також враховує, що пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Водночас, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

З огляду на предмет спору, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критеріїв розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, підтвердження здійснених позивачем витрат, суд вважає, що заявлена сума до відшкодування витрат на професійну правничу професійну допомогу в розмірі 7 000,00 грн є розумною та співмірною зі складністю справи, значенням справи для позивача та наданими послугами.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Львівській понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 211 грн 20 коп., сплаченого згідно із квитанцією № 7827-3641-1774-5136 від 29.11.2024 та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів, 79026, ) про визнання протиправними та скасування рішень, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 09.10.2024 № 2-1325-UA0051307.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 09.10.2024 № 2-1325-UA0051307.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 09.10.2024 № 2-1325-UA0051307.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 09.10.2024 № 2-1325-UA0051307.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 09.10.2024 № 2-1325-UA0051307.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 09.10.2024 № 2-1325-UA0051307.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 09.10.2024 № 2-1325-UA0051307.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів, 79026, код ЄДРПОУ ВП 43968090) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 ) 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп. судових витрат у вигляді судового збору.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів, 79026, код ЄДРПОУ ВП 43968090) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 ) 7 000 (сім тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Хома