Справа № 320/58287/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 320/58287/24

Категорія:113000000 Головуючий в 1 інстанції: Бондар В.Я.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 11.04.2025 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Сомик Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеса від 08 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби (далі ГУ ДМС) України в Одеській області про:

- визнання дій протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, прийняте ГУ ДМС в Одеській області від 24 жовтня 2024 року, номер 016934.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що ОСОБА_1 прибув до України 24 грудня 2021 року. Державний кордон перетнув легально через КПП "Гоптівка" за паспортним документом громадянина РФ для виїзду за кордон. Позивач проживає разом зі своєю сім`єю, а саме матір`ю та братом, які є громадянами України та батьком, який має посвідку на постійне проживання в Україні. Крім того, в Україні перебувають двоюрідні брати позивача по лінії матері: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які з 2022 року по теперішній час перебувають на військовій службі в Збройних Силах України (далі ЗСУ). Позивач має право подати документи для оформлення посвідки на тимчасове проживання до 09 березня 2022 року, оскільки наділений правом перебування протягом 90 днів без оформлення документів. Однак, 24 лютого 2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення РФ в Україну та була припинена видача посвідок на тимчасове проживання в Україні громадянам країни-агресора. Позивач звернувся до міграційних органів, однак отримав усні роз`яснення про неможливість оформлення посвідки до поки не буде прийнято спеціальний закон. 24 жовтня 2024 року співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області було складено протокол та постанову про адміністративне правопорушення та прийнято рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну, яким зобов`язано позивача покинути територію України до 22 листопада 2024 року. Оскаржуване рішення про примусове повернення позивача порушує його право на возз`єднання з сім`єю. Крім того, повернення до Чеченської Республіки несе надвисокі ризики його переслідування з боку органів РФ за підтримку України, а також за активну участь його сім`ї у відсічі збройної агресії РФ проти України та перебування в складі ЗСУ.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що сам по собі факт того, що матір та брат позивача є громадянами України не спростовує встановлення відповідачем порушення з боку позивача міграційного законодавства та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Вказані факти можуть бути підставою для оформлення права такої особи на проживання (перебування) в Україні, але не можуть само по собі заміняти передбачені законом дії такої особи для реалізації цього права. Бажання іноземця зберегти свої сімейні права покладає на цю особу обов`язки щодо оформлення права на проживання. З моменту закінчення терміну законного перебування позивача в Україні до моменту його виявлення минуло більше двох років і за цей час позивач не реалізував своє право на отримання посвідки, тоді як в інших іноземців не виникало таких проблем через військові дії. ГУ ДМС в Одеській області зазначило про наявність певних труднощів щодо прийому відповідних документів у перші два тижні війни, які пов`язані з повномасштабним вторгненням РФ на території України, однак такі труднощі були в лютому на початку березня 2022 року, а позивача виявлено 24 жовтня 2024 року. З березня 2022 року ОСОБА_1 свідомо перебував на території України в статусі нелегального мігранта та не вчиняв жодних дій для легалізації свого становища, що дає підстави для висновку про те, що примусове повернення позивача, незважаючи на серйозність такого заходу, з огляду на фактичні обставини є цілком виправданим.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні, згідно особливостей визначених ст. 288 КАС України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 08 квітня 2025 року залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання дій протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги:

- ОСОБА_1 прибув в Україну з метою возз`єднання сім`ї (цих обставин ні відповідач, ні суд не ставили під сумнів).

- на переконання апелянта, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, - вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України. При цьому, для такої категорії осіб вказаною нормою права не передбачено часових обмежень для отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України;

- апелянт наголосив, що ОСОБА_1 перебуває на території України законно протягом усього періоду часу, аж до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України, оскільки він прибув в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України (це прямо передбачено п.14 ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 листопада 2011 року №3773-VI (далі Закон №3773-VI));

- апелян просить звернути увагу, що термін дії паспортного документа громадянина рф ОСОБА_1 для виїзду за кордон № НОМЕР_1 сплинув 12 березня 2025 року. Це означає, що у разі виконання оскаржуваного у справі рішення ГУ ДМС України в Одеській області про примусове повернення позивача, навіть до третьої країни, відмінної від РФ, ОСОБА_1 буде перебувати у третій країні без діючого закордонного паспорта та йому нічого іншого не залишиться, крім як іти до посольства РФ для оформлення нових документів. Без діючого закордонного паспорта він навіть до своєї сім`ї в Україні не зможе повернутись. Враховуючи ці обставини, ОСОБА_1 загрожує реальна небезпека, навіть якщо його примусово буде повернуто до третьої країни, а не до РФ;

- ОСОБА_1 переконаний, що активна і пряма підтримка України ним і його родиною, у тому числі його двоюрідними братами по лінії матері: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які з 2022 року по теперішній час перебувають на військовій службі в Збройних Сил України, є учасниками бойових дій, зокрема, в Херсоні, Бахмуті, Часів Яр, Курській області та інших місцях активних бойових дій по відсічі агресії рф, має бути врахована апеляційним судом при вирішені цього спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

ОСОБА_1 є громадянином РФ (а.с.18).

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.22).

Позивач є сином ОСОБА_5 та відповідно братом ОСОБА_1 (а.с.20).

24 жовтня 2022 року працівниками ГУ ДМС України в Одеській області було виявлено громадянина ОСОБА_1 , який пояснив, що прибув в Україну 24 грудня 2021 року через КПП "Гоптівка" за паспортним докуменом громадянина РФ для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , термін дії 12 березня 2015 року 12 березня 2025 року. ОСОБА_1 написав що не потребує перекладача (а.с.95-96).

24 жовтня 2024 року за порушення ч.1 ст. 203 КУпАП у відношення громадянина РФ ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД №011537 (а.с.98-99) та постановою серії ПН МОД №011635 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 грн (а.с.100-101).

ОСОБА_1 сплатив суму штрафу 24 жовтня 2024 року (а.с.102).

24 жовтня 2024 року головним спеціалістом відділу міграційного контролю управління в справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області Тетяною Височан прийнято рішення №016934 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 22 листопада 2024 року (а.с.11-13, 103-105).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних обґрунтованих обставин на підтвердження власної правової позиції, адже возз`єднання з сім`єю є підставою для видачі посвідки, але особа має вчинити певні дії для її оформлення та легалізування свого положення на території України. Такі підстави, як правильно вказує представник відповідача, не є підставою для скасування рішення про примусове повернення в країну походження або в третю країну.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи позивача про ризики переслідування ОСОБА_1 в країні походження, вказуючи про те, що позивач може повернутися не лише в країну походження а й в третю країну.

Узагальнюючи наведене, суд прийшов до висновку, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП, а саме порушення правил перебування на території України, є достатньою підставою для застосування заходу у вигляді примусового повернення позивача до країни походження або третьої країни, та у спірних правовідносинах необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане правопорушення.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.33, 68 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст.3, 4, п.14 ст. 4, ч.1 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 листопада 2011 року №3773-VI, п.п.4, 6, 9 та 10 ч.2 та п.п.1, 2, 4 ч.3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" від 07 червня 2001 року №2491-III, п.4 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно ч.1 ст. 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі Інструкція).

Згідно п.4 Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пункт 5 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є:

дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

В Конституції та Законі №3773-VI вказано, що здійснення іноземцями своїх прав і свобод не повинно завдавати шкоди національним інтересам України, правам, свободам і законним інтересам її громадян та інших осіб, які проживають в Україні.

Іноземці зобов`язані поважати та додержуватися Конституції і законів України, шанувати традиції та звичаї народу України.

Закон №3773-VI визначає статус іноземців, які іммігрують в Україну на постійне проживання або для працевлаштування на певний строк, та іноземців, які тимчасово перебувають в Україні.

Статтями 3, 4 Закону №3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Чітко визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України

Іноземці в`їжджають в Україну і виїжджають з України через пункти пропуску на державному кордоні за національним паспортом і у разі наявності візи, якщо інший порядок в`їзду не встановлено законодавством або міжнародними договорами України.

Паспортний документ подається іноземцем та особою без громадянства для реєстрації у пункті пропуску через державний кордон посадовій особі Державної прикордонної служби. Реєстрація проводиться на термін не більш як 90 днів протягом 180 днів.

Частиною 1 ст. 26 Закону №3773-VI передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

З наведеного можна дійти висновку, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у його діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Так, оцінюючи правомірність оскаржуваного рішення на предмет дотримання ч.1 ст. 26 Закону №3773-VI, таке рішення може бути прийнято за умови порушення іноземцем, зокрема, легального терміну перебування.

01 листопада 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №132 "Деякі питання надання Державною міграційною службою публічних послу в умовах воєнного стану", згідно якого надання адміністративних послуг громадянам РФ здійснюється зі встановленими особливостями.

Однак, встановленні постановою обмеження не поширюються на осіб, що мають законні підстави для оформлення дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, передбачені п.п.4, 6, 9 та 10 ч.2 та п.п.1, 2, 4 ч.3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", зокрема іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у ч.ч.3-13 цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 після в`їзду на території України жодних вищевказаних документів не оформив, таким чином після закінчення 90 днів від часу в`їзду в Україну знаходиться на території України не законно.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 було відмовлено у оформленні посвідки.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що рішення про примусове повернення в країну громадянського походження прийнято з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог чинного законодавства.

При цьому, колегія суддів враховує, що законодавець в розумінні вищезазначених норм права не лише наділяє іноземця певними правами, але і покладає обов`язок забезпечення урегулювання іноземцем свого правового становища у легалізований спосіб, зокрема шляхом звернення до відповідного територіального підрозділу ДМС України.

В свою чергу колегія суддів вказує, що позивачем не надано жодних обґрунтованих обставин на підтвердження власної правової позиції, адже возз`єднання з сім`єю є підставою для видачі посвідки, але особа має вчинити певні дії для її оформлення та легалізування свого положення на території України. Такі підстави, як правильно вказує представник відповідача, не є підставою для скасування рішення про примусове повернення в країну походження або в третю країну.

Окрім того, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо необґрунтованості доводів апелянта про ризики переслідування ОСОБА_1 в країні походження, оскільки він може повернутися не лише в країну походження а й в третю країну.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 272, 288, 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеса від 08 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.