Справа № 520/31714/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 р. Справа № 520/31714/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025, (головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О.) по справі № 520/31714/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства Сирійської Арабської Республіки.

- зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України в Харківській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Сирійської Арабської Республіки.

- стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 968 грн. 96 коп.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що станом на теперішній час, дипломатичні установи Сирійської Арабської Республіки в Україні не працюють, що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному сайті Міністерства закордонних справ України від 30 червня 2022 року . Також, з 2016 року - українська сторона закрила посольство України в Дамаску та в 2018 році наказала закрити посольство Сирії в Києві.

На виконання зобов`язання про припинення іноземного громадянства ОСОБА_1 звернувся до Посольства Сирійської Арабської Республіки в місті Києві із заявою про відмову від сирійського громадянства ще 11.04.2013 року, в подальшому в серпні 2018, 2022 до посольства Сирійської Арабської Республіки в Бейруті (Ліван)

До того ж, просить врахувати , що має неповнолітню доньку , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає на території України.

Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі відповідач) подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що з 01.09.2016 по 01.09.2018 включно, у позивача виник правовий обов`язок щодо виходу з іноземного громадянства і подання відповідних доказів до органів ДМС України, однак позивачем не надано жодного документа на підтвердження відповідності критеріям виходу з громадянства Сирійської Арабської Республіки, у зв`язку з чим, у відповідача не має обґрунтованих підстав вважати, що у позивача виникло право подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

До того ж, супровідний лист та декларація про відмову від іноземного громадянства позивачем датовані і направлені 11.04.2013 року, тобто поза межами наданого строку.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Бегунц А.О., Мельнікова Л.В.

У зв`язку зі смертю судді ОСОБА_2 , на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Бегунц А.О., Присяжнюк О.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази у справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 народився в м. Рака Сирійської Арабської Республіки, з 2009 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою України ОСОБА_3 , маж неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про шлюб та про народження.

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДМС в Харківській області із заявою про прийняття до громадянства України в порядку ст. 9 Закону України «Про громадянство» і взяв на себе зобов`язання щодо виходу з громадянства Сирійської Арабської Республіки протягом двох років з моменту набуття українського громадянства.

01.09.2016 Указом Президента України №382/2016 ОСОБА_1 прийнято до громадянства України відповідно до ст. 9 Закону України «Про громадянство України».

Таким чином, в термін до 01.09.2018 позивач мав подати до ГУ ДМС України в Харківській області документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом Сирійської Арабської Республіки.

28.10.2024 позивач звернувся до ГУ ДМС України в Харківській області із Декларацією про відмову від іноземного громадянства (Сирійської Арабської Республіки), до якої додав довідку посольства Сирійської Арабської Республіки в м. Києві від 14.07.2015.

13.11.2024 відповідач листом повідомив про відмову у прийнятті вищевказаної Декларації.

В якості підстав відмови зазначено, що долучена до звернення довідка про подання заяви про вихід з громадянства Сирійської Арабської Республіки з легалізацією і перекладом на українську мову не дає підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не був позбавлений можливості здійснити процедуру виходу з громадянства Сирійської Арабської Республіки шляхом подання як клопотання (заяви) про припинення іноземного громадянства так і декларації про відмову від громадянства Сирійської Арабської Республіки до уповноваженого органу цієї держави чи до консульства Сирійської Арабської Республіки в іншій країні (поштою, особисто або через представника), однак жодних дій не вчиняв, що свідчить про пасивну поведінку позивача до питання відмови від громадянства Сирійської Арабської Республіки.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 4 Конституції України установлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III (далі - Закон №2235-III).

Статтею 2 Закону №2235-III визначено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах:

1) єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України;

2) запобігання виникненню випадків без громадянства;

3) неможливості позбавлення громадянина України громадянства України;

4) визнання права громадянина України на зміну громадянства;

5) неможливості автоматичного набуття громадянства України іноземцем чи особою без громадянства внаслідок укладення шлюбу з громадянином України або набуття громадянства України його дружиною (чоловіком) та автоматичного припинення громадянства України одним з подружжя внаслідок припинення шлюбу або припинення громадянства України другим з подружжя;

6) рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України;

7) збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

Згідно з ст. 9 Закону №2235-III умовами прийняття до громадянства України є:

1) визнання і дотримання Конституції України та законів України;

2) подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців);

3) безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років. Ця умова не поширюється на іноземців чи осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянином України понад два роки і на іноземців чи осіб без громадянства, які перебували з громадянином України понад два роки у шлюбі, що припинився внаслідок його смерті;

4) отримання дозволу на імміграцію;

5) володіння державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування. Ця умова не поширюється на осіб, які мають певні фізичні вади (сліпі, глухі, німі);

6) наявність законних джерел існування. Ця умова не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні або притулок в Україні.

Відповідно до ч. 5 п. 2 ст. 9 Закону №2235-III іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Положеннями ст. 1 Закону №2235-III передбачено, що зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

Отже особа, яка набула громадянство України, зобов`язана протягом двох років подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав або, у випадку неможливості надання такого документу з незалежних від них причин, декларацію про відмову від іноземного громадянства. При цьому, до незалежних причин законодавцем віднесено, зокрема, невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін.

Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок №215).

Згідно з п. 119 Порядку №215 особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Судом встановлено, що Указом Президента України від 01.09.2016 №382/2016 ОСОБА_1 прийнято до громадянства України відповідно до ст. 9 Закону України «Про громадянство України».

При цьому, позивач прийняв на себе зобов`язання протягом двох років з моменту набуття українського громадянства, тобто до 01.09.2018, вийти з громадянства Сирійської Арабської Республіки.

28.10.2024 ОСОБА_1 подав міграційному органу декларацію про відмову від іноземного громадянства, обґрунтовану тим, що 11.04.2013 уповноваженими органами Сирії 11.04.2013 прийнято клопотання про припинення його громадянства Сирії, проте протягом двох років як документу про припинення громадянства так і повідомлень про відмову в задоволенні клопотання ним не отримано.

Водночас, ГУ ДМС України в Харківській області відмовлено у прийнятті декларації.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що відповідачем правомірно не прийнято декларацію про відмову від іноземного громадянства з огляду на те, що позивачем протягом 2-х років з моменту прийняття громадянства України не вчинялись заходи щодо виконання взятого на себе обов`язку щодо виходу з громадянства Сирійської Арабської Республіки з наданням відповідних документів, що підтверджують факт такого виходу.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач мав можливість самостійно звернутись до уповноваженого органу Сирійської Арабської Республіки або консульства Сирійської Арабської Республіки в будь-якій іншій країні із заявами про вихід з громадянства Сирії, проте таких дій не вчинив, що свідчить про його пасивну поведінку до питання відмови від громадянства Сирії.

Колегія суддів вважає висновки суду такими, що зроблені за неповного встановлення обставин справи з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 11.04.2013, тобто до набуття громадянства України, ОСОБА_1 звернувся до посольства Сирійської Арабської Республіки в Україні із заявою про вихід із сирійського громадянства, про що свідчать відомості із довідки посольства Сирійської Арабської Республіки в Україні від 14.07.2015.

Проте, з наданих до суду доказів, вбачається, що позивач 01.08.2018 та 01.04.2022 звертався до посольства Сирійської Арабської Республіки в Бейруті (Ліван) із заявою про надання документу, що підтверджує вихід з сирійського громадянства.

Разом з тим, як вказує апелянт, жодної відповіді на заяви він не отримав.

Посилаючись на проживання в населеному пункті, розташованому в безпосередній близькості до державного кордону з Російською Федерацією, інтенсивні обстріли, перебої з електроенергією, позивач своєчасно не зміг надати ці документи до суду першої інстанції.

Колегія суддів, приходить до висновку, що зазначені обставини свідчать про своєчасне вжиття позивачем залежних від нього дій щодо припинення громадянства Сирійської Арабської Республіки, проте не було досягнуто позитивних результатів з незалежних від нього причин.

Суд першої інстанції обмежився лише висновками про відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на вихід з громадянства Сирії.

Водночас, колегія суддів зазначає, що приписами ч. 4 ст. 9, ч. 4 ст. 77 КАС України, суд наділений правом збирати докази з власної ініціативи, а також повноваженням сприяти в реалізації обов`язку доказування (у випадку неможливості самостійного надання особами, які беруть участь у справі доказів) і витребовувати необхідні докази.

Разом з тим, судом першої інстанції всупереч вищезазначеним вимогам КАС України не перевірено обставини виконання або не виконання позивачем своїх зобов`язань по виходу з іноземного громадянства.

Натомість, позивачем суду апеляційної інстанції надано відповідні докази, які підтверджують вжиття ним дій щодо припинення громадянства Сирії.

У Рекомендаціях УВКБ ООН з питання міжнародного захисту стосовно осіб, які залишають Сирійську Арабську Республіку (Редакція IV, листопад 2015 року), зазначено, що після видання УВКБ ООН у жовтні 2014 року "Рекомендацій з питання міжнародного захисту щодо осіб, які покидають Сирійську Арабську Республіку (Редакція III)" ситуація в Сирії щодо безпеки, дотримання прав людини, переміщення і гуманітарних потреб продовжує погіршуватися, сторони конфлікту вчиняють військові злочини та грубі порушення прав людини, в тому числі деякі рівнозначні злочинам проти людяності, ігнорують особливий режим захисту, наданий лікарням, школам, медичному персоналу, працівникам гуманітарних організацій, тощо.

У Рекомендаціях УВКБ ООН від листопада 2015 року зазначено, що майже всі райони країни охоплені насильством, що розгортається між різними учасниками конфліктів, які частково взаємно накладаються один на одного. Країна сильно роздроблена, оскільки сторони конфлікту, в тому числі Збройні Сили Сирії, угруповання "Ісламська держава Іраку і аль-Шама", антиурядові збройні групи і курдські сили ("Загони народної самооборони", ЗНС), здійснюють контроль над різними регіонами країни, вчиняючи на них свій вплив. Оскільки міжнародні зусилля щодо припинення конфлікту в Сирії результатів досі не принесли, його активне продовження тягне за собою руйнівні наслідки для сирійського населення, в тому числі, зростання кількості жертв серед цивільного населення, масштабне переміщення людей всередині країни та за її межі, а також безпрецедентну за масштабами гуманітарну кризу. Кількість осіб, загиблих у результаті конфлікту оцінюється від 145 до більш ніж 250 тисяч осіб. Найбільша кількість документально зафіксованих жертв було зареєстровано в провінції Риф Дамаск; далі за кількістю жертв йдуть провінції Алеппо, Хомс, Ідліб, Дера та Хама.

Вказані обставини свідчать, що позивач позбавлений змоги вжити дій щодо припинення свого іноземного громадянства безпосередньо в Сирії.

Крім того згідно з інформацією на офіційному сайті Міністерства закордонних справ України (https://mfa.gov.ua/news/zayava-mzs-ukrayini-shchodo-rozrivu-diplomatichnih-vidnosin-iz-sirijskoyu-arabskoyu-respublikoyu) українська сторона закрила посольство в України в Дамаску в 2016 році та в 2018 році наказала закрити посольство Сирії в Києві.

Колегія суддів зазначає, що належними доказами у справі підтверджено, що позивач звертався до уповноважених органів із письмовим клопотанням про вихід із громадянства Сирії, проте з незалежних від нього обставин, не отримав документа про припинення сирійського громадянства, що свідчить про неможливість самостійно виконати зобов`язання про припинення іноземного громадянства протягом дворічного строку з моменту отримання громадянства України (прийняття відповідного указу Президента).

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_4 мав законні підстави подання відповідачу декларації про відмову від іноземного громадянства, як наслідок, відмова ГУ ДМС в Харківській області в прийнятті у позивача декларації є протиправною.

Натомість, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до помилкових висновків про відмову в задоволенні позову.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача прийняти декларацію про відмову від громадянства Сирійської Арабської Республіки.

Згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною 4 ст. 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З приписів вказаної правової норми вбачається, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано всіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення всіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення всіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16 травня 2019 року у справі №826/17220/17.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі №816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі № 200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі №818/600/17 та від 21 листопада 2019 року у справі №344/8720/16-а.

Колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи що відповідачем відмовлено позивачу у прийнятті декларації про відмову від громадянства Сирійської Арабської Республіки, що визнано судом протиправним, колегія суддів дійшла висновку, що належним та повним захистом прав позивача буде зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти декларацію ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, неповне встановлення обставин справи, що призвело до її неправильного вирішення, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегія суддів зазначає, що позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 968,96 грн та апеляційної скарги в загальному розмірі 1 453,44 грн, що підтверджується відповідними квитанціями.

Враховуючи, що апеляційна скарга судом задоволена, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 по справі № 520/31714/24 - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства Сирійської Арабської Республіки.

Зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України в Харківській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Сирійської Арабської Республіки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (37764460, вул. Римарська, 24, м. Харків, 61000) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк А.О. Бегунц