Справа № 160/34822/24
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
31.12.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 несплаченої заробітної плати її чоловіка - ОСОБА_2 , передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016 року «Про затвердження Порядку виплат грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату її чоловіка - ОСОБА_2 в розмірі 338 874,84 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем протиправно припинено їй виплату грошового забезпечення та грошової винагороди військовослужбовця ОСОБА_2 , як особи, яка перебуває в полоні. Таку бездіяльність відповідача вважає протиправною, що стало підставою звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 року витребувано у Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України:
1) копію документа, за яким провадиться примусове стягнення аліментів з боржника ( ОСОБА_2 )
2) копію документа, якою затверджено розрахунок заборгованості аліментів у боржника ( ОСОБА_2 ) у сумі 183 500,05 грн. за період з 15.09.2020 по 01.05.2024;
3) копію рішення, на підставі якого здійснено виплату ОСОБА_3 грошового забезпечення ОСОБА_2 у розмірі 338 874, 84 грн. за період вересень 2023 року - лютий 2024 року;
4) письмові пояснення щодо обставин виплати заборгованості аліментів з боржника ( ОСОБА_2 ) у сумі 183 500,05 грн. за період з 15.09.2020 по 01.05.2024 та виплати ОСОБА_3 грошового забезпечення ОСОБА_2 у розмірі 338 874, 84 грн. за період вересень 2023 року - лютий 2024 року.
27.03.2025 року від представника Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що за період з 21.11.2023 по 22.03.2024 грошове забезпечення солдата ОСОБА_2 виплачувалося у відповідності до положень Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 шляхом його розподілу між дружиною ОСОБА_1 та колишньою дружиною ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах двох неповнолітніх дітей. Після надходження звернень в інтересах ОСОБА_1 було виявлено, що грошове забезпечення помилково розподілялося між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим, 04.07.2024 на адресу ОСОБА_3 було направлено вимогу про повернення безпідставно набутих коштів.
Щодо утримуваних аліментів представник відповідача зазначив, що згідно постанови заступника начальника відділу Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 13.08.2024 НОМЕР_6 на підставі виконавчого листа №175/3288/20 від 12.03.2021 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 5 000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також визначено здійснювати відрахування із доходів ОСОБА_2 1/2 частину заробітку (доходу) до погашення заборгованості, яка станом на 01.08.2024 р. становить 198 500,05 грн. Отже, представник відповідача вказує, що військовою частиною НОМЕР_2 здійснювалося утримання аліментів з грошового забезпечення ОСОБА_2 , яке належало до виплати позивачу.
Представник відповідача зазначає, що станом на дату надання відзиву на позовну заяву заборгованість по аліментам відсутня, утримання аліментів здійснюється у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 23.09.2022 року.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , солдат, водій-гранатометник відділення управління старшого офіцера батареї 1 мінометного взводу мінометної батареї НОМЕР_5 батальйону оперативного призначення, потрапив у полон під час зіткненні з підрозділами збройних сил РФ, про що стало відомо 18.03.2023 року.
Вказане підтверджується повідомленням про потрапляння в полон від 05.04.2023 року за №7/892, видане ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У зв`язку із перебуванням у полоні ОСОБА_2 , у відповідності до п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (Постанова №884) ОСОБА_1 отримує відповідне грошового забезпечення з квітня 2023 року.
Представником позивача складено запит на адресу Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 07.08.2024 року щодо розміру виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 , у відповідності до п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» на користь ОСОБА_1 .
Листом Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 16.08.2024 року за №40/17/12-9046 надано відповідь, в якій зазначено, що за період з 21.11.2023 по 22.03.2024 грошове забезпечення солдата ОСОБА_2 виплачувалося у відповідності до положень Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. №884 шляхом його розподілу між дружиною ОСОБА_1 та колишньою дружиною ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах двох неповнолітніх дітей.
Після надходження звернень в інтересах ОСОБА_1 було виявлено, що грошове забезпечення помилково розподілялося між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у зв`язку з чим, 04.07.2024 на адресу ОСОБА_3 було направлено вимогу про повернення безпідставно набутих коштів (вих. №40/17/13-7271).
Зі змісту вимоги від 04.07.2024 року вих. №40/17/13-7271 вбачається, що сума помилково виплачених коштів на користь ОСОБА_3 складає 338 874,84 грн.
Вважаючи, що Військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України неправомірно розподілено грошове забезпечення ОСОБА_2 , як полоненого військовослужбовця, між ОСОБА_1 , як дружиною ОСОБА_2 , та колишньою дружиною ОСОБА_3 , представник позивача звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).
За приписами частини шостої статті 9 Закону №2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Відповідно абзацу 1 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Абзацом 2 частини четвертої 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
У пункті 3 розділу ХХХ Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
Так, Порядком №884 визначається механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх.
У цьому Порядку під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку №884).
Згідно із пунктами 3, 4 Порядку №884 за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Пунктом 5 Порядку №884 передбачено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:
подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;
подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;
подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;
з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Відповідно до пункту 6 даного Порядку виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей, зокрема, військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).
Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації), зокрема, протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Пунктом 7 Порядку №884 визначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.
Аналіз норм частини шостої статті 9 Закону №2011 та пункту 7 Порядку №884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.
В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.
У випадку, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей, які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця.
Крім того, у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них.
Судом з матеріалів справи встановлено, що згідно постанови заступника начальника відділу Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 13.08.2024 НОМЕР_6 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, на підставі виконавчого листа №175/3288/20 від 12.03.2021, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 проводилось стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 5 000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеним Слобожанським відділом державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області ПМУ МЮ (м. Одеса) по боржнику ОСОБА_2 , за останнім було визначено заборгованість у розмірі 183 500,05 грн., яка визначена станом на 01.05.2024 року.
Отже, суд зауважує, що заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 183 500,05 грн. була виплачена відповідачем у період червень-листопад 2024 року.
В той же час, в матеріалах справи наявна довідка Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 14.08.2024 року за №712-2 про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_2 , яке було виплачено колишній дружині ОСОБА_3 на неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно до якої, грошове забезпечення ОСОБА_2 виплачувалось на неповнолітніх дітей у період з вересня 2023 - лютий 2024 року на суму 338 874,84 грн.
Таким чином, суд акцентує увагу на тому, що нарахування та виплата грошового забезпечення ОСОБА_2 на користь колишньої дружини ОСОБА_3 (на неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) відбулась раніше ніж було складено постанову заступника начальника відділу Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 13.08.2024 НОМЕР_6 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, з виконання виконавчого листа №175/3288/20 від 12.03.2021.
Відтак, суд доходить висновку, що виплату грошового забезпечення ОСОБА_2 , яку здійснено Військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України колишній дружині ОСОБА_3 на неповнолітніх дітей, проведено не на виконання виконавчого листа №175/3288/20 від 12.03.2021 у межах виконавчого провадження НОМЕР_6 щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та не у спосіб, що передбачений приписами Порядку №884.
Суд наголошує, що неповнолітні діти військовослужбовців в особі їх законних представників відносяться до другої черги осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, в той час як дружина військовослужбовця - до першої.
За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України, розподіляючи кошти грошового забезпечення, які належать до виплати полоненому військовослужбовцю, між законним представником його неповнолітніх дітей та дружиною, діяв з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки, в даному випадку у період з вересня 2023 - лютий 2024 року такі виплати мали здійснюватися саме дружині військовослужбовця, а саме ОСОБА_1 .
З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати не у повному обсязі грошового забезпечення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з вересня 2023 - лютий 2024 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016 року «Про затвердження Порядку виплат грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення ОСОБА_2 за період з вересня 2023 - лютий 2024 року в розмірі 338 874,84 грн.
Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Отже, суд вказує, що інші аргументи та підстави, зазначені сторонами, не спростовують висновків суду, викладених вище, оскільки судом надано правову оцінку основним аргументам, на яких ґрунтувалися доводи та заперечення учасників справи та оцінено їх в розрізі норм чинного законодавства та встановлених обставин справи.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати не у повному обсязі грошового забезпечення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з вересня 2023 - лютий 2024 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016 року «Про затвердження Порядку виплат грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення ОСОБА_2 за період з вересня 2023 - лютий 2024 року в розмірі 338 874,84 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський