Справа № 500/1138/25
Суддя: Юзьків Микола Іванович
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1138/25

29 квітня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Юзьківа М.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області Козівський районний суд Тернопільської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 (далі позивачка), звернулася до суду із позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, і просить ухвалити рішення яким:

визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області щодо невиконання наказу Козівського районного суду Тернопільської області від 02.12.2024 №86-К;

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , помічнику судді Козівського районного суду Тернопільської області Лавренюк О.М., матеріальну допомогу для оздоровлення за 2024 рік в розмірі середньомісячної заробітної плати згідно наказу Козівського районного суду Тернопільської області від 02.12.2024 №86-К.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що наказом Козівського районного суду Тернопільської області від 02.12.2024 №77-В, ОСОБА_2 , помічнику судді Козівського районного суду Тернопільської області Лавренюк О.М., надано частину щорічної основної оплачуваної відпустки тривалістю 3 календарних дні з 23 по 25 грудня 2024 включно за відпрацьований період з 01.08.2024 по 31.07.2025. У зв`язку з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки згідно наказу від 02.12.2024 №77-В та на підставі заяви ОСОБА_2 від 29.11.2024, наказом Козівського районного суду Тернопільської області від 02.12.2024 №86-К надано ОСОБА_2 , помічнику судді Козівського районного суду Тернопільської області Лавренюк О.М., матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати. Листом Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області від 19.12.2024 №07-1523/24 позивачку повідомлено про відсутність підстав для виконання наказу Козівського районного суду Тернопільської області від 02.12.2024 №86-К "Про надання матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_2 ".

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення протиправною позивачка звернулась з даним позовом до суду.

Відповідач, у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що виходячи із приписів ч.5 ст.10 Закону України "Про відпустки" новоприйнятий держслужбовець набуде права на отримання грошової допомоги на оздоровлення у повному обсязі після спливу шести місяців безперервної роботи у цьому державному органі. Оскільки позивачка прийнята на роботу 01.08.2024, то на думку відповідача, позивачка набуде право на отримання грошової допомоги на оздоровлення після спливу шести місяців безперервної роботи у цьому державному органі при наданні відпустки відповідно до графіку надання відпусток працівникам апарату Козівського районного суду Тернопільської області у 2025 році. Також зазначає, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до основного фонду заробітної плати, а отже не є її складовою, а може надаватися працівникам патронатної служби, але при цьому не є гарантованою виплатою, а є додатковою, оскільки керівник апарату має право, а не обов`язок надавати таку допомогу помічнику судді.

З урахуванням викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 05.03.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі відповідач отримав 05.03.2025 що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в його електронний кабінет.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що наказом Козівського районного суду Тернопільської області від 31.07.2024 №50-К, ОСОБА_1 призначена на посаду помічника судді Козівського районного суду Тернопільської області ОСОБА_3 з 01.08.2024 на час виконання нею повноважень судді Козівського районного суду Тернопільської області з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 5 зворот).

Наказом Козівського районного суду Тернопільської області від 02.12.2024 №77-В, ОСОБА_2 , помічнику судді Козівського районного суду Тернопільської області Лавренюк О.М., надано частину щорічної основної оплачуваної відпустки тривалістю 3 календарних дні з 23 по 25 грудня 2024 включно за відпрацьований період з 01.08.2024 по 31.07.2025 (а.с. 6).

У зв`язку з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки згідно наказу від 02.12.2024 №77-В та згідно заяви ОСОБА_2 від 29.11.2024, наказом Козівського районного суду Тернопільської області від 02.12.2024 №86-К надано ОСОБА_2 , помічнику судді Козівського районного суду Тернопільської області Лавренюк О.М., матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с. 6 зворот).

Листом Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області від 19.12.2024 №07-1523/24, повідомлено Козівський районний суд Тернопільської області, що відсутні підстави для виконання наказу Козівського районного суду Тернопільської області від 02.12.2024 №86-К "Про надання матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_2 ". В обґрунтування листа ТУ ДСА України у Тернопільській області посилалося на вимоги частини п`ятої статті 10 Закону України "Про відпустки" та пункт 4 Умов оплати праці працівників патронатних служб у державних органах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 №1112 (а.с. 7).

Мотивувальна частина

Предметом спору у даній справі по суті є бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті позивачці матеріальної допомоги на оздоровлення у зв`язку із наданням частини щорічної відпустки.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, в цій справі суд має надати оцінку правомірності такій бездіяльності відповідача, оцінивши її через призму верховенства права та критеріїв законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма Основного Закону означає, що діяльність суб`єктів владних повноважень здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом.

Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Згідно з частинами 1, 4 статті 92 Закону України "Про державну службу" до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників секретаріатів депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах. На працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39-1, 41-43-1, 49-2 та частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України. Особливості патронатної служби в судах, органах та установах системи правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.

Відповідно до частини 1 статті 157 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України.

Правовий статус, умови діяльності помічників судді визначаються Законом України "Про судоустрій і статус суддів" та Положенням про помічника судді, яке затверджується Радою суддів України.

Рішенням Ради суддів України від 18.05.2018 №21 затверджене Положення про помічника судді, яке визначає єдині засади й умови діяльності, правовий статус особи, яка займає посаду помічника судді визначає (далі - Положення).

Помічник судді - це працівник патронатної служби у суді, який забезпечує виконання суддею повноважень щодо здійснення правосуддя (пункт 2 розділу І Положення).

Пунктом 3 розділу І Положення визначено, що помічник судді є працівником апарату суду.

Помічник судді має право користуватись правами і свободами, які гарантуються громадянам України Конституцією і законами України; на оплату праці відповідно до чинного законодавства; на соціальний і правовий захист відповідно до свого статусу (пункт 19 розділу III Положення).

Відповідно до пункт 18 розділу II Положення, щорічні відпустки помічнику судді надаються в порядку, встановленому Кодексом законів про працю України та Законом України "Про відпустки", за його письмовою заявою, погодженою з безпосереднім керівником. Помічнику надається щорічна основна відпустка тривалістю 24 календарних дні, яка оплачується відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України від 15.11.1996 №504 "Про відпустки" (далі Закон №504) державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України

Згідно з частиною третьою статті 2 Закону №504 визначено, що право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Стаття 10 Закону №504 визначає порядок надання щорічних відпусток.

Зокрема, частина четверта статті 10 Закону №504 визначає, що щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року.

Частиною п`ятою статті 10 Закону №504 передбачено, що право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві.

У разі надання працівникові зазначених щорічних відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, за винятком випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті (частина шоста статті 10 Закону №504).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону №504 щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

Наведене кореспондується з частинами шостою, сьомою статті 79 Кодексу законів про працю України.

Вищевказані норми статей 10 та 12 Закону №504 свідчать про те, що щорічна основна відпустка за бажанням працівника може бути поділена на частини.

Згідно з пунктом 15 розділу II Положення оплата праці помічника судді встановлюється відповідно до Законів України "Про судоустрій і статус суддів", "Про оплату праці" і нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, що регулюють умови оплати праці працівників патронатних служб, у тому числі в системі правосуддя.

Механізм оплати праці працівників патронатних служб у державних органах (далі - працівники патронатних служб) визначають Умови оплати праці працівників патронатних служб у державних органах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 р. № 1112 (далі - Умови №1112).

Відповідно до пункту 4 Умов №1112 працівникам патронатної служби виплачується матеріальна допомога для оздоровлення під час надання щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби.

Аналіз вказаних норм законодавства дає підстави для висновку, що працівникам патронатної служби, до числа яких належать і помічники суддів, під час надання щорічної відпустки, яка за бажанням працівника може бути поділена на частини, виплачується матеріальна допомога для оздоровлення у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати.

При цьому пункт 4 Умов №1112 не містить вимог до якої саме із частин щорічної відпустки працівника патронатної служби виплачується матеріальна допомога на оздоровлення чи її тривалості, а також факту спливу шести місяців безперервної роботи новоприйнятого працівника патронатної служби у державному органі.

Підставою для виплати грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати під час отримання щорічної відпустки визначено саме факт отримання працівником такої щорічної основної відпустки за відповідний рік.

Крім того, як вказав Верховний Суд у постанові від 23 лютого 2021 року у справі № п/811/1858/16, вирішуючи питання застосування статті 57 Закону України "Про державну службу" у випадку поділу щорічної основної відпустки на частини грошова допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати виплачується за заявою працівника один раз на рік при наданні будь-якої з частин щорічної основної відпустки, незалежно від кількості днів такої відпустки.

Оскільки, пункт 4 Умов №1112 місить подібне правове регулювання для працівників патронатної служби як і частина 1 статті 57 Закону України "Про державну службу" для державних службовців, суд вважає застосовними вказані висновки Верховного Суду і до обставин цієї справи.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про безпідставність доводів відповідача, що право на отримання грошової допомоги на оздоровлення позивачка отримає після спливу шести місяців безперервної роботи у державному органі.

Безпідставними суд вважає і доводи відповідача про те, що матеріальна допомога на оздоровлення не є гарантованою виплатою, так як керівник апарату має право, а не обов`язок надавати таку допомогу помічнику судді.

Матеріальна допомога на оздоровлення працівникам патронатних служб передбачена пунктом 4 Умов №1112 як гарантована виплата один раз на рік при наданні щорічної основної оплачуваної відпустки за відповідний робочий рік. При цьому її розмір залежить від наявного фонду оплати праці.

Згідно зі статтею 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до частини четвертої статті 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Відтак, з огляду на вищевстановлені обставини та норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про явність протиправної бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачці матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки.

Надаючи оцінку правильності обраного позивачкою способу захисту порушеного права, суд враховує таке.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі "Гурепка проти України", заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі "Кудла проти Польщі", заява №30210/96, п.158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України", заява № 20390/07).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З огляду за зазначене, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивачки відповідно встановлених у справі обставин буде зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачці матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до наказу Козівського районного суду Тернопільської області від 02.12.2024 №86-К.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.

Судові витрати

Згідно частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Статтею 139 КАС України визначені правила розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 969,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 25.02.2025. Оскільки, позов задоволено повністю, суд стягує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 969,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 257 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення у зв`язку із наданням частини щорічної відпустки.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до наказу Козівського районного суду Тернопільської області від 02.12.2024 №86-К.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 969,00 грн (дев`ятсот шістдесят дев`ять грн.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Грушевського, 6, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001 );

третя особа:

- Козівський районний суд Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Соборна, 2, с-ще Козова, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 47601 ) .

Головуючий суддя Юзьків М.І.