Справа № 520/14668/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 р. Справа № 520/14668/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2024, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 18.07.24 по справі № 520/14668/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо незастосування під час обчислення пенсії ОСОБА_1 за її заявою від 05.01.2024 показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення в 2024 році, з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з моменту звернення, з 05.01.2024, перерахунок та виплату пенсії за віком, з урахуванням виплачених сум, ОСОБА_1 , на підставі ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV, із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення в 2024 році, тобто за 2021-2023 роки.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 05.01.2024 з застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2021-2023 роки.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_1 з 05.01.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2021-2023 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, з висновками, які не відповідають обставинам справи. Наводить обставини справи, вказує на їх неврахування судом першої інстанції. Зазначає про відсутність правових підстав для застосування показника середньої заробітної плати за 2021-2023 роки для обчислення розміру пенсії позивача, оскільки зазначений показник застосовується при первинному призначенні пенсії у 2013 році, а не при переході з одного виду пенсії на інший.

Відповідно до положень ч. 1 ст.308, п. 3 ч. 1 ст.311 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області.

З 25.12.2014 позивач отримувала пенсію за вислугу років як працівник освіти за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення", що вбачається з протоколу призначення пенсії позивачу на підставі рішення 50 від 09.12.2017 Слобожанського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова, наданого ГУ ПФУ в Харківській області разом з відзивом на адміністративний позов.

Позивач 05.01.2024 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (а.с. 13-14).

За принципом екстериторіальності заява позивача була розглянута ГУ ПФУ в Полтавській області. За результатом розгляду заяви позивача ГУ ПФУ в Полтавській області було прийнято рішення № 50 від 09.01.2024 про переведення позивача з пенсії за віком на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.

Позивачу було призначено пенсію за віком з 05.01.2024, що підтверджується відповідним протоколом перерахунку пенсії позивача та листом ГУ ПФУ в Харківській області від 15.05.2024 №2000-0202-8/80032. (а.с. 31)

За доводами ГУ ПФУ в Полтавській області зазначено, що заробіток позивача обчислено із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії за попередній 2013 рік, який, з урахуванням осучаснення пенсії з 01.10.2017, склав 3 764,40 (тобто за 2014-2016 роки), та з урахуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні в зв`язку з індексацією пенсії у 2019-2024 роках, з 01.03.2024 склав 7994,47 грн. Правові підстави для застосування показника середньої заробітної плати за 2021-2023 роки для обчислення розміру пенсії позивача відсутні, оскільки зазначений показник застосовується при первинному призначенні пенсії у 2024 році, а не при перерахунку пенсії: перехід з одного виду пенсії на інший.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідачів щодо незастосування під час обчислення її пенсії за заявою від 05.01.2024 показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення в 2024 році (тобто за 2021-2023 роки), що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області при останньому переведенні позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком мало застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення позивача за призначенням пенсії, тобто за 2021-2023 роки. Отже, доводи позивача щодо протиправності відмови пенсійного органу застосувати під час обчислення пенсії за віком позивача показник середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2021-2023 роки, з 05.01.2024 є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною1 статті 9 Закон № 1058-ІV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з приписами частини 2 статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

У свою чергу, частиною 3 статті 45 Закону № 1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами пенсійного фонду України.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом (пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника), на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів зазначає, що предметом спору у даній адміністративній справі є встановлення правомірності відмови пенсійного органу у застосуванні показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням нового виду пенсії за віком, відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Судовим розглядом встановлено, що позивачу вперше була призначена пенсія за вислугу років (з 25.12.2014) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", що вбачається з протоколу призначення пенсії позивачу на підставі рішення 50 від 09.12.2017 Слобожанського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова, наданого ГУ ПФУ в Харківській області разом з відзивом на адміністративний позов.

З 05.01.2024 позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Верховний Суд у подібних правовідносинах неодноразово висловлював правову позицію щодо того, що у випадку, якщо особа, яка вже отримує пенсію за одним законом, виявила бажання отримувати пенсію, право на яку визначене іншим законом, то має місце саме призначення пенсії, а не переведення з одного виду пенсії на інший згідно із частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії - пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №127/7522/17, від 18 серпня 2020 року у справі №263/6611/17, постанові Верховного Суду у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у даному випадку має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший згідно з ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії - пенсії за віком.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тому відсутнє переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки пенсія за віком призначена позивачу відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", адже такі доводи спростовуються матеріалами справи. З протоколу призначення пенсії позивачу, наданого ГУ ПФУ в Харківській області до відзиву на позовну заяву, вбачається, що з 25.12.2014 пенсія за вислугу років призначена позивачу відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленій зокрема у постановах від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а, від 14 лютого 2018 року по справі №465/5246/17, від 23 жовтня 2018 у справі № 334/2653/17, від 13 грудня 2018 у справі №185/860/17, від 06 лютого 2019 року у справі №333/1856/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №876/5312/17, якщо особа отримувала пенсію за іншим Законом, звертається за призначенням пенсії згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", показник середньої заробітної плати має враховуватись за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом № 1058-IV.

Пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначена позивачу з 05.01.2024.

Для призначення нових пенсій в 2024 році застосовується показник середньої заробітної плати по Україні за три попередні роки, тобто за 2021-2023 роки.

За офіційною інформацією з сайту Пенсійного фонду України середня заробітна плата за 2021 рік - 12 993,56 грн, за 2022 рік - 13 376,21 грн, за 2023 рік - 14 308,46 грн.

Так, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області при останньому переведенні позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком мало застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення позивача за призначенням пенсії, тобто за 2021-2023 роки.

Отже, є обґрунтованими доводи позивача щодо протиправності відмови пенсійного органу застосувати під час обчислення пенсії за віком позивача показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2021-2023 роки, з 05.01.2024.

При цьому, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у спірних правовідносинах допущені саме протиправні дії, що полягають у відмові застосувати під час обчислення пенсії позивачу з застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2021-2023 роки, а не бездіяльність, як зазначає позивач.

Також колегія суддів зазначає, що ГУ ПФУ в Київській області та ГУ ПФУ в Полтавській області, бездіяльність яких оскаржує позивач, фактично не вчиняло управлінських дій чи бездіяльності в спірних правовідносинах при вирішенні питання щодо розрахунку пенсії позивача з 05.01.2024, на відміну від ГУ ПФУ в Харківській області, оскільки, як вбачається з протоколу перерахунку пенсії позивача, наданого ГУ ПФУ в Харківській області до матеріалів справи разом з відзивом на адміністративний позов, саме ГУ ПФУ в Харківській області здійснювало розрахунок пенсії позивача з 05.01.2024. Отже, саме дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо незастосування під час обчислення пенсії позивачу за її заявою від 05.01.2024 показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення в 2024 році, з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є протиправними.

З огляду на встановлені обставини справи та приписи законодавства, які регулюють спірні правовідносини, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що з метою ефективного захисту прав позивача, необхідним є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 05.01.2024 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2021-2023 роки та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_1 з 05.01.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2021-2023 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 311, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року по справі № 520/14668/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін