Справа № 380/15346/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року м. Львівсправа № 380/15346/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-1/ ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідач-2/ ІНФОРМАЦІЯ_4 ), в якому просить:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у спонуканні ОСОБА_1 надати документи, які не передбачені законодавством, для виплати додаткової винагороди у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок отриманого поранення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» додаткову винагороду у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок отриманого поранення у періоди з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року та з 05 квітня 2025 року по 19 квітня 2024 року;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка полягає в неподанні ІНФОРМАЦІЯ_1 рапорту ОСОБА_1 від 12 червня 2024 року про виплату додаткової винагороди у зв`язку з пораненням та перебуванням з цих причин на стаціонарному лікуванні у періоди з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року та з 05 квітня 2025 року по 19 квітня 2024 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 подати ІНФОРМАЦІЯ_1 рапорт ОСОБА_1 від 12 червня 2024 року про виплату додаткової винагороди у зв`язку з пораненням та перебуванням з цих причин на стаціонарному лікуванні у періоди з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року та з 05 квітня 2025 року по 19 квітня 2024 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_7 , який є на фінансовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Зазначає, що згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 07 вересня 2023 року № 2101/1 ОСОБА_1 встановлено діагноз: зміцнілі рубці лівої колінної ділянки після артроскопії, резекції менісків лівого колінного суглобу (08.03.2023) з приводу їх пошкодження (07.04.2022), післятравматичний деформуючий артроз другої стадії лівого колінного суглоба. Травма, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини (Довідка про обставини травми № 4649 від 17.04.2023, видана командиром військової частини НОМЕР_1 ). Згідно з класифікатором розподілу травм за ступенем тяжкості ця травма відноситься до тяжких (наказ МОЗ України № 370 від 04.07.2007).

У результаті отриманих травм позивач неодноразово проходив стаціонарне лікування у різних медичних закладах. Зокрема відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2495 від 25 березня 2024 року позивач у період з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП «Сокальська районна лікарня» Сокальської міської ради Львівської області. А також у період з 05 квітня 2024 року по 19 квітня 2025 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради», що підтверджується виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого № 4824/422 від 19 квітня 2024 року. Проте додаткова винагорода, збільшена до 100000,00 грн, передбачена пунктом 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168), за періоди перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії позивачу не виплачувалася.

У зв`язку з цим позивач засобами поштового зв`язку надіслав відповідачу-1 рапорт від 27 березня 2024 року про отримання додаткової винагороди у зв`язку з отриманим пораненням та перебуванням з цих причин на стаціонарі в медичних закладах, до якого додав необхідні документи, які підтверджують право на отримання відповідної виплати. Однак листом від 18 квітня 2024 року за № 1159/1/3250 відповідач-1 повідомив про те, що для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за період лікування потрібно надати до відділу фінансового забезпечення довідку військово-лікарської комісії після лікування у лікарняному закладі, витяг з наказу про вибуття на лікування та прибуття з лікування.

Позивач уважає, що вимога відповідача-1 щодо надання для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, довідки військово-лікарської комісії після лікування у лікарняному закладі, витягів з наказу про вибуття на лікування та прибуття з лікування є необґрунтованою та не підкріплена посиланням на жодний нормативно-правовий акт. Надана позивачем довідка військово-лікарської комісії від 07 вересня 2023 року № 2101/1 відповідно до вимог пункту 22.12 наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 є чинною до 07 вересня 2024 року та визначає причинний зв`язок отриманої ОСОБА_1 травми. Чинним законодавством не передбачено вимоги про поновлення довідки військово-лікарської комісії після кожного стаціонарного лікування у закладі охорони здоров`я. На стаціонарне лікування позивач був направлений на підставі відповідних направлень № 264 від 28 лютого 2024 року, № 427 від 03 квітня 2024 року, виданих начальником ІНФОРМАЦІЯ_9 . Про наявність витягів з наказу про вибуття на лікування та прибуття з лікування позивачу невідомо, виконати вимогу про їх надання неможливо.

Отже, на думку позивача, відповідач-1, необґрунтовано посилаючись на неподання позивачем документів, які не передбачені законодавством України, не виплатив йому додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, у зв`язку з пораненням та перебуванням з цих причин на стаціонарному лікуванні у спірні періоди, чим протиправно позбавив позивача належної йому згідно із законодавством виплати.

Також позивач зазначає, що 12 червня 2024 року він подав рапорт про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за періоди з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року та з 05 квітня 2025 року по 19 квітня 2024 року безпосередньо командиру роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 із обґрунтуванням належності попередньо долучених документів. До цього рапорту позивач долучив копію виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 4824/422 від 19 квітня 2024 року та додатково направлення № 264 від 28 лютого 2024 року, № 427 від 03 квітня 2024 року, видані начальником ІНФОРМАЦІЯ_9 . Однак 14 червня 2024 року в усній формі ТВО командира роти ІНФОРМАЦІЯ_7 повідомив позивача про відмову у повторному зверненні щодо виплат згідно з поданим рапортом.

Отже, на переконання позивача, відповідач-2 допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у неподанні ІНФОРМАЦІЯ_8 рапорту ОСОБА_1 від 12 червня 2024 року про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у зв`язку з пораненням та перебуванням з цих причин на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за періоди з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року та з 05 квітня 2025 року по 19 квітня 2024 року.

Зважаючи на наведене, з метою захисту свого порушеного протиправною поведінкою відповідачів-1, 2 права на належне грошове забезпечення позивач звернувся з цим позовом до суду, який просить задовольнити повністю.

Відповідачі-1, 2 та належно повідомлені про відкриття спрощеного позовного провадження у цій справі та про своє право на подання відзивів на позовну заяву, а також доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються їх заперечення, що підтверджується наявними у справі довідкою про доставку електронного листа від 22 липня 2024 року (що стосується відповідача-1) та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 521 (що стосується відповідача-2), у встановлений судом строк відзивів на позовну заяву та доказів не подали.

Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на вказане, враховуючи неподання належно повідомленими відповідачами-1, 2 відзивів на позовну заяву та доказів у встановлений судом строк, суд вирішує цю справу за наявними матеріалами.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 22 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; витребувано у відповідачів-1, 2 докази нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу, в тому числі й додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 (у разі її виплати).

Витребуваних доказів відповідачі-1, 2 до суду не подали.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 07 липня 2023 року ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 17 квітня 2023 року № 4649 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдат ОСОБА_1 07 квітня 2022 року одержав бойове травмування під час виконання ним обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини: розрив медіального та латерального меніска лівого колінного суглоба; артроз лівого колінного суглоба ІІ стадії.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 07 вересня 2023 року № 2101/1 ОСОБА_1 встановлено діагноз: зміцнілі рубці лівої колінної ділянки після артроскопії, резекції менісків лівого колінного суглобу (08.03.2023) з приводу їх пошкодження (07.04.2022), післятравматичний деформуючий артроз другої стадії лівого колінного суглоба. Травма, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини (Довідка про обставини травми № 4649 від 17.04.2023, видана командиром військової частини НОМЕР_1 ). Згідно з класифікатором розподілу травм за ступенем тяжкості ця травма відноситься до тяжких (наказ МОЗ України № 370 від 04.07.2007).

Позивач проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є на фінансовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_10 , що не заперечується сторонами та підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_9 від 25 жовтня 2023 року № 6854/1.

28 лютого 2024 року позивачу начальником ІНФОРМАЦІЯ_9 видано направлення № 264 на стаціонарне лікування в травматологічне відділення КНП «Сокальська районна лікарня» Сокальської міської ради Львівської області.

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2495 позивач у період з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Сокальська районна лікарня» Сокальської міської ради Львівської області. Повний діагноз: післятравматичний лівобічний гонартроз ІІІ ст. Згинально-розгинальна контрактура лівого колінного суглоба. Стан після парціальної резекції менісків лівого колінного суглобу (08.03.2023 р.). Хондромаляція медіального виростка лівої стегнової кістки, лівої в/гомілкової кістки, надколінника ІІІ ст. Лігаментопатія передньої хрестоподібної зв`язки лівого колінного суглоба. Супрапателярний бурсит лівого колінного суглоба. Стійкий больовий синдром. Функція лівої н/кінцівки та ходи порушена.

29 березня 2024 року позивач засобами поштового зв`язку надіслав на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 рапорт від 27 березня 2024 року про отримання додаткової винагороди у зв`язку з отриманим пораненням та лікуванням з цих причин на стаціонарі в медичних закладах, до якого додав такі документи: копію довідки ВЛК від 07 вересня 2023 року № 2101/1; копії первинних медичних карток (форма 100); копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2495; копію довідки про обставини травми від 17 квітня 2023 року № 4649.

Листом від 18 квітня 2024 року за № 1159/1/3250 ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив про те, що для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за період лікування потрібно надати до відділу фінансового забезпечення довідку військово-лікарської комісії після лікування у лікарняному закладі, витяг з наказу про вибуття на лікування та прибуття з лікування.

Також суд встановив, що 03 квітня 2024 року позивачу начальником ІНФОРМАЦІЯ_9 видано направлення № 427 на стаціонарне лікування та реабілітацію в КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради».

Згідно з медичною картою стаціонарного хворого № 4824/422 позивач у період з 05 квітня 2024 року по 19 квітня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради». Діагноз заключний клінічний: посттравматичний лівобічний гонартроз 3 ст., згинально-розгинальна контрактура гомілки, больовий синдром. Стан після артроскопії, парціальної резекції менісків лівого колінного суглобу 08.03.2023 р.

12 червня 2024 року позивач подав на ім`я командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 рапорт, в якому просив його клопотання перед вищим командуванням виплатити солдату ОСОБА_1 належну йому грошову винагороду за періоди перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року та з 05 квітня 2025 року по 19 квітня 2024 року у визначеному Законом розмірі.

До цього рапорту позивач додав такі документи: лист-відповідь ІНФОРМАЦІЯ_11 № 1159/1/3250 від 18 квітня 2024 року; копію довідки ВЛК № 2101/1 від 07 вересня 2023 року; копію довідки про обставини травми № 4649 від 17 квітня 2023 року; копії первинних медичних карток (Форма 100); копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2495; копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4824/422; копію направлення (наказу) начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 на вибуття на стаціонарне лікування № 264 від 28 лютого 2024 року; копію направлення (наказу) начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 на вибуття на стаціонарне лікування № 427 від 03 квітня 2024 року; копію листа від начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_2 № 12951 від 21 листопада 2023 року (Про погодження виплат стосовно ідентичного попереднього запиту); копію листа від ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 № 6854/1 від 25 жовтня 2023 року (Про скерування попереднього та подібних запитів щодо виплат до ІНФОРМАЦІЯ_11 ).

Докази розгляду рапорту позивача від 12 червня 2024 року та доданих до нього документів відповідачами-1, 2, ухвалення будь-яких рішень чи надання письмової відповіді на цей рапорт у матеріалах справи відсутні.

Водночас внизу на сторінці 4 цього рапорту вчинено рукописний текст такого змісту:

« 14 червня в усній формі ТВО командира роти ІНФОРМАЦІЯ_7 довів до мене відмову у повторному зверненні щодо виплати поданим з цим рапортом.

Солдат /підпис/ ОСОБА_3 14.06.2024 р.».

Позивач, уважаючи протиправними дії відповідача-1 щодо спонукання надати документи, які не передбачені законодавством, для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок отриманого поранення, а також бездіяльність відповідача-2 щодо неподання відповідачу-1 рапорту від 12 червня 2024 року про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у зв`язку з пораненням та перебуванням з цих причин на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у періоди з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року та з 05 квітня 2025 року по 19 квітня 2024 року, звернувся з цим позовом до суду.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Вирішуючи позовні вимоги, заявлені позивачем до відповідача-1, суд зазначає таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі встановлює та визначає Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом приписів статті 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, та передбачає надання відповідним органам влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відведення загрози, відсічі збройній агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 1), який надалі було неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України та діє й на сьогодні.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію (пункт 1).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року видав постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктом 1-1 Постанови № 168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, зокрема, що військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Своєю чергою, пунктом 1-2 Постанови № 168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено також, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі Порядок № 260, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом пунктів 11, 12 розділу XXXIV Порядку № 260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), ураховуючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, включаються до наказу про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень. Водночас підставою для видання такого наказу є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі Положення № 402), яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Суд встановив, що згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 17 квітня 2023 року № 4649 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдат ОСОБА_1 07 квітня 2022 року одержав бойове травмування під час виконання ним обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини: розрив медіального та латерального меніска лівого колінного суглоба; артроз лівого колінного суглоба ІІ стадії.

Вказана довідка видана командиром військової частини НОМЕР_1 за формою, визначеною додатком 5 до Положення № 402, та містить інформацію про обставини отримання позивачем бойового травмування під час виконання ним обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини, тож є документом, який відповідно до пункту 12 розділу XXXIV Порядку № 260 слугує правовою підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень (за наявності відповідних умов, визначених у пункті 11 розділу XXXIV Порядку № 260).

Також відповідно до довідки військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 07 вересня 2023 року № 2101/1 ОСОБА_1 встановлено діагноз: зміцнілі рубці лівої колінної ділянки після артроскопії, резекції менісків лівого колінного суглобу (08.03.2023) з приводу їх пошкодження (07.04.2022), післятравматичний деформуючий артроз другої стадії лівого колінного суглоба. Травма, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини (Довідка про обставини травми № 4649 від 17.04.2023, видана командиром військової частини НОМЕР_1 ). Згідно з класифікатором розподілу травм за ступенем тяжкості ця травма відноситься до тяжких (наказ МОЗ України № 370 від 04.07.2007).

Отже, згідно з указаною вище довідкою військово-лікарської комісії отримане позивачем 07 квітня 2022 року бойове травмування пов`язане з захистом Батьківщини та таке відноситься до тяжких.

Також суд встановив, що 28 лютого 2024 року позивачу начальником ІНФОРМАЦІЯ_9 видано направлення № 264 на стаціонарне лікування в травматологічне відділення КНП «Сокальська районна лікарня» Сокальської міської ради Львівської області.

Відтак позивач у період з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Сокальська районна лікарня» Сокальської міської ради Львівської області, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2495.

У зв`язку з цим позивач 29 березня 2024 року засобами поштового зв`язку надіслав на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 рапорт від 27 березня 2024 року разом з підтверджувальними документами про отримання додаткової винагороди у зв`язку з отриманим пораненням та лікуванням з цих причин на стаціонарі в медичних закладах, проте листом від 18 квітня 2024 року за № 1159/1/3250 відповідач-1 повідомив про те, що для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за період лікування потрібно надати до відділу фінансового забезпечення довідку військово-лікарської комісії після лікування у лікарняному закладі, витяг з наказу про вибуття на лікування та прибуття з лікування.

Суд критично оцінює таку позицію відповідача-1, адже чинним правовим регулюванням, наведеним вище, не передбачено надання для виплати додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, довідки військово-лікарської комісії після лікування у лікарняному закладі та витягу з наказу про вибуття на лікування та прибуття з лікування, тобто саме тих документів, про які вказує відповідач-1.

Жодних посилань на норму законодавства, відповідно до якої позивачу для виплати спірної винагороди належало надати довідку військово-лікарської комісії після лікування у лікарняному закладі та витягу з наказу про вибуття на лікування та прибуття з лікування лист відповідача-1 від 18 квітня 2024 року за № 1159/1/3250 не містить.

Суд відзначає, що до рапорту від 27 березня 2024 року позивач додав довідку від 17 квітня 2023 року № 4649 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_1 , видану командиром військової частини НОМЕР_1 за формою, визначеною додатком 5 до Положення № 402, яка містить інформацію про обставини отримання позивачем бойового травмування під час виконання ним обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини, тобто є документом, який відповідно до пункту 12 розділу XXXIV Порядку № 260 слугує правовою підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень.

Також позивач додатково надав відповідачу-1 довідку військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 07 вересня 2023 року № 2101/1, згідно з якою отримане позивачем 07 квітня 2022 року бойове травмування пов`язане з захистом Батьківщини та таке відноситься до тяжких.

За змістом абзацу першого пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення № 402 постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинна протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду.

Отже, вказана вище довідка військово-лікарської комісії, яка видана 07 вересня 2023 року, була чинною на момент звернення позивача до відповідача із рапортом від 27 березня 24 року.

Суд також зауважує, що чинним законодавством не передбачено вимоги про поновлення довідки військово-лікарської комісії після кожного стаціонарного лікування у закладі охорони здоров`я.

Крім цього, позивач надав відповідачу разом з рапортом від 27 березня 2024 року виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2495, згідно із якою позивач у період з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Сокальська районна лікарня» Сокальської міської ради Львівської області. Повний діагноз: післятравматичний лівобічний гонартроз ІІІ ст. Згинально-розгинальна контрактура лівого колінного суглоба. Стан після парціальної резекції менісків лівого колінного суглобу (08.03.2023 р.). Хондромаляція медіального виростка лівої стегнової кістки, лівої в/гомілкової кістки, надколінника ІІІ ст. Лігаментопатія передньої хрестоподібної зв`язки лівого колінного суглоба. Супрапателярний бурсит лівого колінного суглоба. Стійкий больовий синдром. Функція лівої н/кінцівки та ходи порушена.

Утім належної правової оцінки вказаним вище документам у контексті того, чи підтверджують вони право позивача на отримання додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку з бойовим травмуванням, пов`язаним з захистом Батьківщини, за період з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року відповідач-1 не надав.

У розглядуваній ситуації відповідач-1 лише запропонував позивачу надати документи для виплати додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку з бойовим травмуванням, пов`язаним з захистом Батьківщини, за період з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року, які не були передбачені чинним на той час законодавством.

Наведене, на переконання суду, свідчить про неповноту розгляду відповідачем-1 рапорту позивача від 27 березня 2024 року з доданими до нього документами, без урахування всіх обставин, що мали значення для ухвалення відповідного рішення за результатами його розгляду, та, як наслідок, формальний підхід до порушеного у цьому рапорті питання, що своєю чергою, зумовило ухвалення відповідачем-1 необґрунтованого рішення про залишення такого рапорту без реалізації.

За змістом абзаців першого, другого частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Жодних доказів на підтвердження правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах відповідач-1 як суб`єкт владних повноважень не подав.

Також не подав відповідач-1 і відзиву на позовну заяву, не пояснив обставин, що стосуються розгляду поданого позивачем рапорту від 27 березня 2024 року та доданих до нього документів, не висловив жодних заперечень щодо заявлених позивачем до нього позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд уважає, що заявлену позовну вимогу про визнання протиправними дій відповідача-1, які полягають у спонуканні позивача надати документи, які не передбачені законодавством, для виплати додаткової винагороди у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок отриманого поранення, передбаченої Постановою № 168, належить задовольнити частково у такий належний спосіб: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 27 березня 2024 року разом з доданими до нього документами про отримання додаткової винагороди у зв`язку з отриманим пораненням та лікуванням з цих причин на стаціонарі в медичних закладах.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача-1 здійснити нарахування та виплатити позивачу відповідно до Постанови № 168 додаткову винагороду у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок отриманого поранення у періоди з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року та з 05 квітня 2025 року по 19 квітня 2024 року, то така, на переконання суду, є передчасною з огляду на таке.

Як встановив суд, відповідач-1 не надавав належної правової оцінки доданим позивачем до рапорту від 27 березня 2024 року документам у контексті того, чи підтверджують вони право позивача на отримання додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку з бойовим травмуванням, пов`язаним з захистом Батьківщини, за період з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року.

Саме тому суд дійшов висновку про неповноту розгляду відповідачем-1 рапорту позивача від 27 березня 2024 року з доданими до нього документами, без урахування всіх обставин, що мали значення для ухвалення відповідного рішення за результатами його розгляду, та, як наслідок, формальний підхід до порушеного у цьому рапорті питання.

Крім цього, позивач просить суд зобов`язати відповідача-1 нарахувати додаткову винагороду також за період з 05 квітня 2025 року по 19 квітня 2024 року, проте такий період лікування в стаціонарі не був (та не міг бути) охоплений рапортом від 27 березня 2025 року та доданими до нього документами, які стосуються лише періоду з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року. Рапорт позивача та відповідні підтвердні документи, що стосуються виплати додаткової винагороди за період лікування в стаціонарі з 05 квітня 2025 року по 19 квітня 2024 року, відповідач-1 не розглядав.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Беручи до уваги викладене, враховуючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами, характер дій відповідача-1, визнаних судом протиправними, суд уважає, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути рапорт позивача від 27 березня 2024 року разом з доданими до нього документами про отримання додаткової винагороди у зв`язку з отриманим пораненням та лікуванням з цих причин на стаціонарі в медичних закладах.

Під час повторного розгляду зазначеного рапорту відповідачу-1 належить ухвалити обґрунтоване рішення, що буде відповідати критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 2 КАС України), а також приписам пункту 1-2 Постанови № 168, пунктів 11, 12 розділу XXXIV Порядку № 260, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Тож заявлену позовну вимогу про зобов`язання відповідача-1 здійснити нарахування та виплатити позивачу відповідно до Постанови № 168 додаткову винагороду у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок отриманого поранення у періоди з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року та з 05 квітня 2025 року по 19 квітня 2024 року належить задовольнити частково у такий належний спосіб: зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 27 березня 2024 року разом з доданими до нього документами про отримання додаткової винагороди у зв`язку з отриманим пораненням та лікуванням з цих причин на стаціонарі в медичних закладах з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Отже, розглядувані позовні вимоги до відповідача-1 належить задовольнити частково.

Вирішуючи позовні вимоги, заявлені позивачем до відповідача-2, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07 квітня 2017 року № 124, рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

За змістом статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Водночас відповідно до статті 114 вказаного Статуту командир роти (корабля 4 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти (корабля), за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти (корабля), за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті (на кораблі), за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти (корабля), за успішне виконання ротою (кораблем) бойових завдань, за ведення ротного (корабельного) господарства. Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля).

Отже, за змістом наведених приписів Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Своєю чергою, командир роти є прямим начальником усього особового складу роти.

Суд встановив, що 12 червня 2024 року позивач подав на ім`я свого прямого начальника командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 рапорт з відповідними підтвердними документами, в якому просив його клопотання перед вищим командуванням виплатити солдату ОСОБА_1 належну йому грошову винагороду за періоди перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року та з 05 квітня 2025 року по 19 квітня 2024 року у визначеному Законом розмірі.

З наведеного видно, що своє право на отримання додаткової винагороди за спірні періоди позивач реалізував у належний спосіб, подавши рапорт по команді, тобто своєму прямому начальнику командиру роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 рапорт, в якому просив його клопотання перед вищим командуванням по суті поданого рапорту.

Утім докази розгляду рапорту позивача від 12 червня 2024 року та доданих до нього документів відповідачами-1, 2, ухвалення будь-яких рішень чи надання письмової відповіді на цей рапорт у матеріалах справи відсутні, про що свідчить також вчинений позивачем на сторінці 4 цього рапорту рукописний текст такого змісту:

« 14 червня в усній формі ТВО командира роти ІНФОРМАЦІЯ_7 довів до мене відмову у повторному зверненні щодо виплати поданим з цим рапортом.

Солдат/підпис/ ОСОБА_3 14.06.2024 р.».

Суд відзначає, що порушене позивачем у рапорті від 12 червня 2024 року питання стосувалося виплати додаткової винагороди за період лікування у стаціонарі з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року та з 05 квітня 2025 року по 19 квітня 2024 року, тобто грошового забезпечення військовослужбовця.

Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_9 від 25 жовтня 2023 року № 6854/1 ІНФОРМАЦІЯ_4 не має у своїй структурі органу, який здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям. Нарахування та виплата грошового забезпечення військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_7 здійснює ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, вирішення порушеного позивачем у рапорті від 12 червня 2024 року питання не належало до компетенції відповідача-2.

Зважаючи на викладене, поданий позивачем рапорт від 12 червня 2024 року мав бути переданий відповідачем-2 на розгляд до відповідача-1, до компетенції якого і належало вирішення порушеного у ньому питання.

Однак таких дій відповідач-2 не вчинив.

Суд повторює, що за змістом абзаців першого, другого частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Жодних доказів на підтвердження правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах відповідач-2 як суб`єкт владних повноважень не подав.

Також не подав відповідач-2 і відзиву на позовну заяву, не пояснив обставин, що стосуються розгляду поданого позивачем рапорту від 12 червня 2024 року та доданих до нього документів, не висловив жодних заперечень щодо заявлених позивачем до нього позовних вимог.

Суд відзначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Ураховуючи викладене, суд резюмує, що в межах спірних правовідносин відбулася протиправна бездіяльність відповідача-2, яка полягає у неподанні ІНФОРМАЦІЯ_1 рапорту ОСОБА_1 від 12 червня 2024 року про виплату додаткової винагороди у зв`язку з пораненням та перебуванням з цих причин на стаціонарному лікуванні у періоди з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року та з 05 квітня 2025 року по 19 квітня 2024 року.

Водночас суд, установивши протиправну бездіяльність відповідача-2, повинен обрати ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, оскільки це є метою адміністративного судочинства відповідно до вимог частини першої статті 2 КАС України.

З огляду на встановлену судом протиправну бездіяльність відповідача-2 належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 подати ІНФОРМАЦІЯ_1 рапорт ОСОБА_1 від 12 червня 2024 року про виплату додаткової винагороди у зв`язку з пораненням та перебуванням з цих причин на стаціонарному лікуванні у періоди з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року та з 05 квітня 2025 року по 19 квітня 2024 року.

Отже, розглядувані позовні вимоги до відповідача-2 належить задовольнити повністю.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суд ураховує таке.

Відповідно до частини першої статті 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

За змістом абзацу першого частини першої статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, з огляду на зміст наведених процесуальних норм КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Крім того, суд ураховує, що наразі відсутні обставини, які б давали підстави для висновків, що відповідачем-1 не буде добровільно виконано рішення суду у цій справі. На підставі наведеного суд висновує про відсутність підстав для зобов`язання відповідача-1 подати звіт про виконання рішення суду та встановлення судового контролю.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частинами першою - третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пунктів 1, 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», за подання цього позову до суду судовий збір не сплачував, а тому його розподіл на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, на час постановлення судом рішення у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл також не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 27 березня 2024 року разом з доданими до нього документами про отримання додаткової винагороди у зв`язку з отриманим пораненням та лікуванням з цих причин на стаціонарі в медичних закладах.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 27 березня 2024 року разом з доданими до нього документами про отримання додаткової винагороди у зв`язку з отриманим пораненням та лікуванням з цих причин на стаціонарі в медичних закладах з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає у неподанні ІНФОРМАЦІЯ_1 рапорту ОСОБА_1 від 12 червня 2024 року про виплату додаткової винагороди у зв`язку з пораненням та перебуванням з цих причин на стаціонарному лікуванні у періоди з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року та з 05 квітня 2025 року по 19 квітня 2024 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 подати ІНФОРМАЦІЯ_1 рапорт ОСОБА_1 від 12 червня 2024 року про виплату додаткової винагороди у зв`язку з пораненням та перебуванням з цих причин на стаціонарному лікуванні у періоди з 01 березня 2024 року по 25 березня 2024 року та з 05 квітня 2025 року по 19 квітня 2024 року.

В решті позовних вимог відмовити.

У встановленні судового контролю відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 28 квітня 2025 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна