Справа № 580/3199/25
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року справа № 580/3199/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка) подала позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі ГУ ПФУ в Черкаській області, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Черкаській області та скасувати лист-відповідь від 11.03.2025, щодо відмови у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Черкаській області видати нове рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком та призначити пенсію не менше 75 відсотків від середньої заробітної плати лікаря з гігієни праці за останні три роки, з коефіцієнтом страхового стажу 1,35 %, з 9 лютого 2025 року (з дати досягнення пенсійного віку), відповідно до ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення та Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-ІV до внесення змін Законом № 2148-VIII.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідно до положень Конституції України та рішень Конституційного Суду України має право на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення після досягнення віку 55 років та наявного стажу 20 років.

Ухвалою від 27.03.2025 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

14.04.2025 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що діючим законодавством визначено основні критерії при дотриманні яких Пенсійний фонд України розглядає питання щодо призначення (перерахунку) пенсії, а саме: - подання заяви про призначення/перерахунок пенсії особисто до територіальних органів Пенсійного фонду України або через вебпортал або Портал Дія з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису; - заява повинна відповідати додатку 1 Порядку № 22-1; - надання необхідних документів для призначення/перерахунку пенсії. Заява позивачки (яка є підставою звернення до суду) стосовно призначення пенсії подана в довільній формі засобами поштового зв`язку. Лист Головного управління (який є підставою звернення до суду) являється роз`яснювальним листом, направленим Позивачу відповідно до вимог Закону № 393/96-ВР, і не підпадає під ознаки акта (рішення) суб`єкта владних повноважень, а тому не є підставою публічно правового спору в розумінні статті 4 КАС України.

Вказала, що оскільки, позивачка не досягла пенсійного віку, визначеного Законом № 1058-ІV, підстави для призначення пенсії за віком відсутні. Відповідно до статті 25 Закону № 1058-ІV коефіцієнт страхового стажу обчислюється з урахуванням величини оцінки одного року стажу в розмірі 1%. Застосування коефіцієнта страхового стажу 1,35 % чинним законодавством України не передбачено.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

10.02.2025 позивачка звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою щодо призначення пенсії.

Листом від 11.03.2025 № 2505-1641/Б-02/8-2300/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомило позивачку про відсутність підстав для призначення пенсії за віком у зв`язку із недосягненням позивачкою пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону № 1058-ІV.

Дії ГУ ПФУ в Черкаській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком позивачка вважає протиправними, а тому звернулась в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною першою статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Суд врахував, що ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-IV не визнана неконституційною, у зв`язку із чим суд вважає правомірним її застосування відповідачем до спірних правовідносин.

Крім того, Закон № 1058-IV прийнятий пізніше у часі за норми статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення, тому при подоланні колізій положень нормативно-правового(их) акту(ів) рівної юридичної сили слід надавати перевагу тому, що прийнятий пізніше, тобто, Закону № 1058-IV.

Про необхідність пріоритетного застосування положень Закону № 1058-IV додатково свідчить також і пряма вказівка законодавця, висловлена ним у пункті п. 16 розділу XV Прикінцеві положення цього Закону: до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Покликання позивачки на рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 у справі № 1-5/2018(746/15) суд вважає необґрунтованим, оскільки визнання неконституційними окремих положень ст. 13, 14 Закону України Про пенсійне забезпечення не впливає на спірні правовідносини.

За таких обставин, відмову відповідача у призначенні позивачці пенсії за віком після досягнення нею 55 річного віку суд вважає обґрунтованою.

Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачки є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких належить відмовити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивачка ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 28.04.2025.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК