Справа № 620/4071/24
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року Чернігів Справа № 620/4071/24

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:

визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 30.01.2024 за вх. №639 на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за її хворим батьком ОСОБА_2 з II (другою) групою інвалідності довічно, з втратою працездатності, протиправною;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 30.01.2024 за вх. №639 на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за її хворим батьком ОСОБА_2 з II (другою) групою інвалідності довічно, з втратою працездатності;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за її хворим батьком ОСОБА_2 з II (другою) групою інвалідності довічно, з втратою працездатності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є діючим військовослужбовцем за контрактом, у зв`язку із сімейними обставинами і об`єктивною необхідністю здійснювати догляд за своїм батьком, який є інвалідом ІІ групи, подала рапорт про звільнення з військової служби з усіма підтверджуючими документами, проте відповідач наказ про звільнення не прийняв, відмова у звільненні з військової служби позивачці також не надавалась, рапорт з додатками не повертався. Вказує, шо неприйняття до розгляду рапорту про звільнення є необґрунтованим.

Ухвалою суду від 27.03.2024 позовну заяву через невідповідність вимогам процесуального законодавства залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 30.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Представник відповідача подав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, зазначив, що командуванням військової частини НОМЕР_1 були розглянуті всі звернення ОСОБА_1 та її представника адвоката Гойко Оксани Юріївни щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 та наданням відповідей на відповідні звернення у вигляді рапортів із одночасним зазначенням переліку документів, яких не вистачало для прийняття позитивного рішення щодо звільнення із військової служби позивачки. Позивачкою до пакету документів доданих до рапортів та до матеріалів справи не було надано відповідної довідки визначеного зразка, передбаченої Порядком №859, а ні довідки визначеного зразка, передбаченої Інструкцією щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.09.2006 №345, про прийняте рішення уповноваженим органом про призначення чи відмову у призначенні виплати компенсації за догляд.

Позивачка подала відповідь на відзив, заперечила проти доводів відповідача, вказує на протиправне зауваження відповідача у відповідь на її рапорт про звільнення з військової служби про необхідність надання довідки про отримання компенсації за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі; підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначив, що командуванням військової частини НОМЕР_1 були розглянуті всі звернення ОСОБА_1 та її представника адвоката Гойко Оксани Юріївни щодо звільнення зі служби позивачки та надані відповіді на відповідні звернення у вигляді рапортів із одночасним зазначенням переліку документів, яких не вистачало для прийняття позитивного рішення щодо звільнення позивачки з військової служби.

У додаткових поясненнях позивачка зауважила, що на момент подачі рапорту як підстави для звільнення, такі і позовні вимоги на момент подачі позову, в судовому процесі розглядається бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту на звільнення, який був поданий 30.01.2024, наголосила на незворотності дії в часі закону та інших-нормативно-правових актів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України за контрактом (а.с. 4245).

ОСОБА_1 з 06.09.2019 зарахована до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2019 №219 (а.с. 48).

Батько позивачки ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково відповідно до довідки серії МСЕ-ЧНВ №302526 від 25.09.1998 та згідно з висновком ЛКК від 24.11.2023 №111 ОСОБА_2 потребує стороннього догляду, не здатний до самообслуговування (а.с. 34, 35).

Факт того, що позивачка є донькою ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 (а.с. 29); зміна прізвища підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 28, 32).

Нотаріально засвідченою заявою про здійснення догляду від 23.01.2024 ОСОБА_2 підтверджує, що його єдиною дитиною є ОСОБА_1 , бажає, щоб догляд за ним здійснювала його рідна донька ОСОБА_1 , оскільки відсутні інші особи, які можуть здійснювати постійний догляд (а.с. 39).

Дружина ОСОБА_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 20.02.2018 (а.с. 33).

10.01.2024 позивачка звернулась з рапортом до командира механізованого батальйону (зареєстрований 17.01.2024 Вх.№349) про звільнення з військової служби відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «г» через такі сімейні обставини (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком ОСОБА_2 ). До рапорту надано такі документи: нотаріально завірена копія паспорта ОСОБА_1 , нотаріально завірена копія паспорта ОСОБА_2 , нотаріально завірена копія РНОКПП ОСОБА_1 , нотаріально завірена копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , нотаріально завірена копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 , нотаріально завірена копія Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, нотаріально завірена копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , нотаріально завірена копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , нотаріально завірена копія довідки МСЕК-ЧНВ №302526, нотаріально завірена копія висновку ЛКК №111 (а.с. 46).

Листом від 15.01.2024 №267 військова частина НОМЕР_1 повідомила представника позивачки, що запит щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 розглянуто, для прийняття позитивного рішення щодо звільнення за вказаною підставою необхідно додати довідку про призначення соціальної допомоги (а.с. 51).

30.01.2024 позивачка повторно звернулась з рапортом до командира механізованого батальйону (зареєстрований 30.01.2024 Вх.№639) про звільнення з військової служби відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «г» через такі сімейні обставини (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком ОСОБА_2 ). До рапорту, крім раніше поданих документів, додано нотаріально завірена копія акта встановлення факту здійснення догляду, оригінал довідки №455 від Ічнянської міської ради, нотаріально завірена копія заяви про необхідність здійснення догляду від ОСОБА_2 (а.с. 47).

Листом від 15.02.2024 №944 командування військової частин НОМЕР_1 повідомило представника позивачки, що запит щодо звільнення ОСОБА_1 розглянуто. Зазначено, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі факт наявності здійснення догляду за особою, яка потребує такого догляду, підтверджується саме довідкою про призначення соціальних виплат; для прийняття позитивного рішення щодо звільнення необхідно надати довідку про призначення соціальної допомоги на догляд за особою, яка потребує такого догляду (а.с. 52).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби протиправною, позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно із частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Як вже встановлено судом ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частина НОМЕР_1 .

У той же час, позивачка виявила своє небажання продовжувати проходити військову службу та подала рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з інвалідністю II групи та потребує стороннього догляду.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно із частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, зі змінами та доповненнями (далі - Положення №1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац 4 пункту 241 Положення №1153/2008).

Підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації) на підставах, передбачених частиною 3, пунктом 2 частини 4, пунктом 3 частини 5 та пунктом 3 частини 6 статті 26 Закону №2232-XII: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція №170, у редакції чинній на час подання рапорту про звільнення) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Абзацом 2 пункту 14.10 Інструкції №170 передбачено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абзац 13 пункту 14.10 Інструкції №170).

На підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що звільнення з військової служби через сімейні обставини відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорту до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності таких обставин.

За визначенням, наведеним в Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача №40 від 31.01.2024, рапорт (заява) - це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями прямих командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності. Для зручності в рапорті можна одразу зазначати всіх командирів від прямого до командира військової частини, але фактично подавати по команді і проставляти відповідні помітки подання, отримання та клопотання надалі нижчим командиром вищому.

Станом на дату подачі рапорту чинним законодавством не було передбачено чіткого строку, протягом якого командир зобов`язаний розглянути саме рапорт на звільнення та звільнити військовослужбовця, але Інструкція з діловодства в Збройних Силах України містить положення, яке встановлює загальний 30 денний строк для виконання документів, в яких не зазначено строк виконання. Перебіг 30 денного строку розпочинається з моменту реєстрації документа у військовій частині, до якої він надійшов.

Отже, за загальним правилом рапорт на звільнення мав бути розглянутий командиром протягом 30 днів з моменту його реєстрації у військовій частині.

Із системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Так, ОСОБА_1 30.01.2024 подала рапорт по команді про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, який є інвалідом ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду. На підтвердження наявності підстав для звільнення до рапорту надано пакет документів, зокрема довідку до акта огляду МСЕК від 25.09.1998, що підтверджує, що ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності безстроково; висновок лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Ічнянська міська лікарня» Ічнянської міської ради від 24.11.2023 №111, у якому зазначено, що ОСОБА_2 потребує стороннього догляду, не здатний до самообслуговування; акт встановлення факту здійснення догляду від 25.01.2024, яким підтверджується, що ОСОБА_1 здійснює догляд за ОСОБА_2 , також надано документи, що підтверджують родинні відносини між позивачкою та ОСОБА_2 (донька-батько) та документи на підтвердження відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 .

За наведених обставин суд вважає, що на момент звернення з рапортом про звільнення з військової служби 30.01.2024, позивачка надала усі необхідні документи на підтвердження підстав для звільнення.

Суд зауважує, що розгляд рапорту військовослужбовця про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.

Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Водночас суд зауважує, що наслідком подання та розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Проте військовою частиною не було надано вмотивовану відмову у задоволенні рапорту, як і не було прийнято відповідного наказу про звільнення, лише надано лист про необхідність надання додаткових документів. Такий лист не може трактуватись судом як рішення суб`єкта владних повноважень.

Належні та допустимі докази того, що рапорт позивачки розглянуто відповідно до вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та за наслідками розгляду такого прийнято відповідне рішення в матеріалах справи відсутні.

Отже, фактично по суті рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 30 01.2024 не розглянуто.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Враховуючи встановлені у справі обставини та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, оскільки лист про надання додаткових документів не підтверджує прийняття відповідачем рішення за наслідками розгляду поданого позивачкою рапорту, суд доходить висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність як суб`єкт владних повноважень, а тому належним способом відновлення порушеного права позивачки є зобов`язання відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 від 30.01.2024 по суті та прийняти відповідне рішення.

Водночас щодо позовної вимоги зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивачки з військової служби суд зазначає наступне.

Відповідно до актового запису про смерть №53 від 12.02.2024 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 193).

Таким чином, на час подання позову до суду та судового розгляду цієї справи за наявних у матеріалах справи доказів у суду відсутні підстави для визнання за позивачкою права на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд зазначає, що позивачка, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження відповідача з питання звільнення військовослужбовця з військової служби.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині зобов`язання прийняття рішення про звільнення позивачки з військової служби, задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 139, 241246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 30.01.2024 за вх. №639 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 30.01.2024 за вх. №639 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, та прийняти відповідне рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Повний текст рішення суду складено 30 квітня 2025 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО