Справа № 320/3149/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року №320/3149/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати Розпорядження № 995 від 29 листопада 2024 року Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про відмову неповнолітній, ОСОБА_2 у наданні статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів;

-зобов`язати Деснянську районну в місті Києві державну адміністрацію повторно розглянути заяву ОСОБА_1 із документами про надання неповнолітній, ОСОБА_2 статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів та прийняти рішення, щодо надання даного статусу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 , батько неповнолітньої ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), звернувся до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою та необхідним пакетом документів про надання дочці статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. У зв`язку з військовою агресією рф, 24.02.2022 року позивач разом із дочкою вимушено залишив місце постійного проживання у м. Києві та перебував у селі Глібівка, Вишгородського району, Київської області до 13.03.2022 року. Зазначено, що факт проживання підтверджується актом старости та довідкою Димерської селищної ради. Територія, на якій вони перебували, визнана тимчасово окупованою згідно з наказом № 309 Мінреінтеграції. Наслідком цих подій стала психологічна травма дитини, що підтверджено висновком оцінки потреб сім`ї (соціальна картка № 678/24) Деснянського центру соціальних служб. Однак, як вказує ОСОБА_1 , відповідачем 29.11.2024 року було видано розпорядження № 995 про відмову у наданні статусу на підставі відсутності статусу ВПО у дитини, отож позивач вважає відмову незаконною та такою, що порушує норми чинного законодавства, тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Вісьтак М. Я.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити одноособово суддею Вісьтак М. Я., у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Правова позиція відповідача.

18.02.2025 року від уповноваженого представника Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов письмовий відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що остання просить суд у задоволенні позову відмовити.

Так, сторона відповідача зазначила, що 01.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації у м. Києва із заявою № 67072-00-30 щодо надання його доньці ОСОБА_2 статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів через зазнане психологічне насильство. Відповідач зазначив, що до заяви були долучені документи, зокрема: Довідка від 15.08.2024 року № 184/20-23 Димерської селищної ради про фактичне проживання дитини з 24.02.2022 року по 13.03.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 та Висновок оцінки потреб сім`ї (соціальна картка № 678/24), що підтверджує наявність у дитини ознак психологічної травми.

Водночас, відповідач звертає увагу, що відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» та Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 05.04.2017 року, статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій, надається за місцем реєстрації дитини як внутрішньо переміщеної особи.

Комісія з питань захисту прав дитини при Деснянській РДА на засіданні 07.11.2024 року (протокол № 22, п. 8.14) дійшла висновку, що ОСОБА_2 не має статусу внутрішньо переміщеної особи, тому рекомендувала відмовити у наданні зазначеного статусу.

Відповідно, 29.11.2024 року було видано розпорядження № 995 про відмову у наданні ОСОБА_2 статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій, з підстави відсутності документів про статус внутрішньо переміщеної особи у Деснянському районі м. Києва. З огляду на викладене, сторона відповідача вважає, що рішення про відмову у наданні статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, є обґрунтованим і прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема у зв`язку з відсутністю у дитини статусу внутрішньо переміщеної особи.

Правова позиція позивача.

Суд приймає до уваги, що 17.02.2025 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що останній просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Із наведеними Відповідачем аргументами сторона позивача не погоджується у повному обсязі, із посиланням на те, попри зареєстроване місце проживання у місті Києві, позивач разом із донькою вимушено залишив житло 24 лютого 2022 року через активну фазу вторгнення та ризик для життя. Фактичне перебування з 24 лютого по 13 березня 2022 року здійснювалося у селі Глібівка Вишгородського району Київської області. Ствердження відповідача, ніби позивач вивіз дитину на вже окуповану територію, ОСОБА_1 зазначає, що не відповідає дійсності. На момент ухвалення рішення про виїзд не існувало достовірної інформації про окупацію, а ситуація в країні змінювалась щогодини. Перебування позивача з дитиною у селі Глібівка підтверджується Актом № 90 від 13.08.2024 року, складеним старостою Глібівського старостинського округу Димерської селищної ради Довгополою Ольгою Володимирівною, яка має відповідні повноваження. Крім того, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 року, територія Димерської громади визнана тимчасово окупованою з 24.02.2022 по 31.03.2022 року. З огляду на викладене, позивач вважає, що перебування дитини на цій території в означений період є підтвердженим та обґрунтованим, а також призвело до негативних наслідків для її психоемоційного стану.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Родинні зв`язки позивача ОСОБА_1 та неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , у якому вказано, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком вказаний позивач ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_3 , актовий запис 101.

Згідно з відповіді Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації Служби у справах дітей від 05.12.2024 року вбачається, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено у зв`язку з відсутністю документів щодо наявності статусу внутрішньо переміщеної особи у Деснянському районі.

Окрім цього, у матеріалах справи міститься довідка Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області № 184/20-23, якою підтверджується, що ОСОБА_2 проживала у селі Глібівка, на території Димерської селищної територіальної громади, у період з 24.02.2022 року по 13.03.2022 року, коли ця територія була тимчасово окупована російською федерацією.

Актом про фактичне проживання від 13.08.2024 року № 90 стверджується, що позивач ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_5 фактично проживали за адресою: АДРЕСА_1 у період з 24.02.2022 року по 13.03.2022 року під час перебування російських військ на цій території.

Встановлено, що розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 995 від 29.11.2024 року «Про відмову у наданні статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів» у наданні статусу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено, у зв`язку з відсутністю документів щодо наявності статусу внутрішньо переміщеної особи у Деснянському районі міста Києва.

Окрім цього, суд приймає до уваги, що у матеріалах справи містяться додатки до письмового відзиву відповідача, зокрема: копія Висновку про оцінку потреб сім`ї, соціальна картка № 678/24 інформація про членів сім`ї, отримана в період з 10.10.2024 року по 16.10.2024 року. З аналізу зазначених документів вбачається, що у доньки позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами оцінювання виявлено наявність ознак складних життєвих обставин.

Релевантні джерела права та акти їхнього застосування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 Закону № 2402-III у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, дитина, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, - дитина, яка внаслідок воєнних дій чи збройного конфлікту отримала поранення, контузію, каліцтво, зазнала фізичного, сексуального, психологічного насильства, була викрадена або .незаконно вивезена за межі України, залучалася до участі у військових формуваннях або незаконно утримувалася, у тому числі в полоні.

Статтею 4 Закону № 2402-III визначено, що система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає: визначення основних правових, економічних, організаційних, культурних та соціальних засад щодо охорони дитинства, удосконалення законодавства про правовий і соціальний захист дітей, приведення його у відповідність з міжнародними правовими нормами у цій сфері; забезпечення належних умов для гарантування безпеки, охорони здоров`я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності; проведення державної політики, спрямованої на реалізацію цільових програм з охорони дитинства, надання дітям пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі виховання, навчання, підготовки до трудової діяльності, заохочення наукових досліджень з актуальних проблем дитинства; встановлення відповідальності юридичних і фізичних осіб (посадових осіб і громадян) за порушення прав і законних інтересів дитини, заподіяння їй шкоди.

Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону № 2402-III, проведення державної політики щодо охорони дитинства, розробку і здійснення цільових загальнодержавних програм соціального захисту та поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, координацію діяльності центральних та місцевих органів виконавчої влади у цій сфері забезпечує Кабінет Міністрів України. Щорічно Кабінет Міністрів України звітує Верховній Раді України про стан демографічної ситуації в Україні, становище дітей та тенденції його змін у ході впроваджених соціально-економічних перетворень.

Частинами 1-2, 6 статтею 30-1 Закону № 2402-III визначено, що Держава вживає всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дітей, які перебувають у зоні воєнних дій і збройних конфліктів, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, догляду за ними та возз`єднання їх із членами сім`ї, включаючи розшук, звільнення з полону, повернення в Україну дітей, незаконно вивезених за кордон. У разі якщо вік особи не визначений і є підстави вважати, що ця особа є дитиною, їй надається захист, передбачений цією статтею, до встановлення віку. Усі дії держави стосовно захисту дітей, які перебувають у зоні воєнних дій і збройних конфліктів, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, здійснюються відповідно до норм міжнародного гуманітарного права. Статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, надається органом опіки та піклування за місцем реєстрації дитини як внутрішньо переміщеної особи. Порядок надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, визначається Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації, що призвела до тимчасової окупації частини території України, а також до того, що на сході України гинуть, отримують поранення та зазнають різних видів насильства діти, та відповідно до частини шостої статті 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» Кабінет Міністрів України затвердив «Порядок надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів».

Пунктом 1 Порядку № 268 визначено, що цей Порядок визначає механізм надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.

Відповідно до пунктів 3-6 Порядку № 268 право на отримання статусу має дитина, а також особа, яка під час здійснення антитерористичної операції не досягла 18 років (повноліття), які внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів: отримали поранення, контузію, каліцтво; зазнали фізичного, сексуального насильства; були викрадені або незаконно вивезені за межі України; залучалися до участі у діях воєнізованих чи збройних формувань; незаконно утримувалися, у тому числі в полоні; зазнали психологічного насильства.

Наслідками воєнних дій і збройних конфліктів для дитини можуть бути одна, кілька або всі обставини, зазначені в пункті 3 цього Порядку. Під час надання дитині статусу заявником визначається обставина, яка мала найбільший негативний вплив на стан здоров`я та розвиток дитини.

Статус надається органом опіки та піклування, у тому числі за місцем реєстрації проживання/перебування дитини як внутрішньо переміщеної особи, або за місцем проживання/перебування дитини в населеному пункті, на території якого здійснювалася антитерористична операція, або за місцем виявлення такої дитини місцевими органами виконавчої влади та/або органами місцевого самоврядування.

Для надання статусу законний представник дитини або у разі, коли дитина переміщується без супроводження батьків або осіб, які їх замінюють, її родичі (баба, дід, прабаба, прадід, тітка, дядько, повнолітні брат або сестра), вітчим, мачуха, представник органу опіки та піклування подають до служби у справах дітей заяву про надання статусу, згоду на обробку персональних даних відповідно до Закону України "Про захист персональних даних" і засвідчені в установленому порядку копії таких документів: свідоцтва про народження дитини або іншого документа, що посвідчує особу дитини; документа, що посвідчує особу заявника; документа, що підтверджує повноваження законного представника дитини (у разі коли дитина постійно проживає/перебуває у закладі охорони здоров`я, закладі освіти або іншому дитячому закладі, - документа, що підтверджує факт перебування дитини в такому закладі) або родинні стосунки між дитиною та заявником; довідки про взяття дитини на облік як внутрішньо переміщеної особи або документа, що підтверджує проживання/перебування дитини в населеному пункті, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Пунктом 10 Порядку № 268 визначено, що рішення про надання або відмову в наданні статусу приймається органом опіки та піклування протягом 30 календарних днів з дати реєстрації заяви про надання статусу за результатами розгляду комісії з питань захисту прав дитини документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку. У рішенні зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, серія та номер свідоцтва про народження/паспорта, адреса місця проживання/перебування дитини, визначені у пункті 3 цього Порядку обставини, за яких вона постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (за винятком сексуального насильства, яке позначається літерою «А»), документи, що підтверджують такі обставини, а також дата і номер протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини. Рішення про відмову в наданні статусу приймається в разі відсутності одного з документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку (крім випадку, зазначеного в пункті 8 цього Порядку), та може бути оскаржене в суді.

28 лютого 2025 року наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Зазначений наказ видано відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 6 грудня 2022 року № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», а також на підставі пункту 8 Положення про Міністерство розвитку громад та територій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 року № 460 (в редакції постанови від 17 грудня 2022 року № 1400). Наказ № 376 було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786.

Таким чином, суд зазначає, що із змісту вказаного наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року вбачається, що Димерська селищна територіальна громада дійсно перебувала під тимчасовою окупацією російської федерації в період з 24 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року.

Так, згідно з пунктом 3 Порядку № 268, право на отримання статусу має дитина, а також особа, яка під час здійснення антитерористичної операції не досягла 18 років (повноліття), яка внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів:

- отримала поранення, контузію, каліцтво;

- зазнала фізичного або сексуального насильства;

- була викрадена або незаконно вивезена за межі України;

- залучалася до участі у діях воєнізованих чи збройних формувань;

- незаконно утримувалася, у тому числі в полоні;

- зазнала психологічного насильства.

Підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 268 зазначено, що у цьому Порядку терміни вживаються у такому значенні, зокрема, психологічне насильство, якого зазнала дитина внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів - моральні та психологічні страждання (травми) дитини, що не потребують доведення, і які вона перенесла внаслідок її проживання/перебування в умовах воєнних дій, збройних конфліктів, тимчасової окупації, її внутрішнього переміщення, залишення свого місця проживання/перебування у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, а також загибелі (зникнення безвісти), потрапляння у полон, смерті внаслідок поранення, контузії або каліцтва, отриманих у населеному пункті, віднесеному до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275 (Офіційний вісник України, 2015 року № 98, ст. 3367), і в яких органи державної влади виконують свої повноваження у повному обсязі, її батьків або одного з них - із числа цивільних осіб, а також її батьків або одного з них - з числа осіб, визначених пунктом 2 Порядку надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року № 740.

Разом з тим, слід зазначити, що психологічне насильство (моральні та психологічні страждання (травми) дитини, що не потребують доведення) включає перебування в умовах:

воєнних дій,

збройних конфліктів,

тимчасової окупації,

внутрішнього переміщення або переміщення за кордон, як наслідок залишення свого місця проживання/перебування у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту,

загибелі (зникнення безвісти), потрапляння у полон, смерті внаслідок отриманих у результаті збройного конфлікту поранення, контузії або каліцтва на території України чи за кордоном її батьків або одного з них із числа цивільних осіб, а також її батьків або одного з них з числа осіб, визначених пунктом 2 Порядку надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року № 740.

Як вже зазначалось, згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією Димерська селищна територіальна громада, у межах якої проживав позивач із дитиною, перебувала під окупацією.

Отож, суд вважає, що дитина, яка проживала на вказаних переліком територіях під час бойових дій або окупації, має право на статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дослідивши наявні письмові докази у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов наступних висновків.

Висновки суду.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зазнання психологічного насильства, як факт не потребує доведення, але має бути наслідком впливу воєнних дій і супроводжуватись Висновком оцінки потреб сім`ї (особи) у соціальних послугах, який відображає потреби дитини в відповідних послугах, ґрунтуючись на її стані і метою якого є надання відповідних соціальних послуг і реабілітації дитині.

Суд приймає до уваги, що відповідно до Акту оцінки сім`ї/особи від 10 жовтня 2024 року, який долучено до матеріалів справи, у ОСОБА_2 встановлено наявність ознак складних життєвих обставин, зокрема в частині емоційного стану: виявлено прояви страху та тривожності під час повітряних тривог і вибухів.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково шляхом зобов`язання Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 із документами про надання неповнолітній, ОСОБА_2 статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів та прийняти рішення з урахування зазначених в рішенні суду висновків.

Судові витрати по справі.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

На підставі наведеного та керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Розпорядження № 995 від 29 листопада 2024 року Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про відмову неповнолітній, ОСОБА_2 у наданні статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.

Зобов`язати Деснянську районну в місті Києві державну адміністрацію повторно розглянути заяву ОСОБА_1 із документами про надання неповнолітній, ОСОБА_2 статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів та прийняти рішення з урахування зазначених в рішенні суду висновків.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.