Справа № 260/2472/25
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2025 року м. Ужгород№ 260/2472/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

07 квітня 2025 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), яким просить суд: "1. Визнати незаконною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо нерозгляду у встановленому порядку та строк рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.03.2025 р. про звільнення з військової служби на підставі п. г, ч. 3 ст. 26 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу; 2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розглянути та прийняти рішення по суті за наслідками поданого рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.03.2025 р. про звільнення з військової служби на підставі п. г, ч. 3 ст. 26 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу; 3. Вирішити питання про судові витрати по справі відповідно до вимог ст. 139 КАС України.".

10 квітня 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, якою розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) викликом учасників справи.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду квітня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення адміністративного позову відмовлено.

Заявлені позовні вимоги аргументує тим, що 13 березня 2025 року набув законної сили вирок Виноградівського районного суду від 10 лютого 2025 року у справі № 299/8157/24, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 262 частиною 2 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого статтею 342 частиною 2 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі статті 70 КК України - шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у вигляді - 5 років позбавлення волі та на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнено від відбування призначеного покарання. У зв`язку із чим, позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби, проте рапорт позивача не розглянуто, рішення по ньому не прийнято. Вказану бездіяльність відповідача вважає протиправною, у зв`язку із чим звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в даній адміністративній справі було надіслано відповідачу з використанням системи ЄСІТС та доставлено в його електронний кабінет 10 квітня 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 49).

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Статтею 159 частиною 4 КАС України визначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до статті 162 частини 6 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно зі статтею 262 частиною 5 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 10 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справ, що позивач проходить військову службу у військової частини НОМЕР_1 .

13 березня 2025 року набув законної сили вирок Виноградівського районного суду від 10 лютого 2025 року у справі № 299/8157/24, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 262 частиною 2 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого статтею 342 частиною 2 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі статті 70 КК України - шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у вигляді - 5 років позбавлення волі та на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнено від відбування призначеного покарання (а.с.а.с. 12-17).

У зв`язку із чим, 27 березня 2025 року позивач звернувся із рапортами до військової частини НОМЕР_4 про звільнення з військової частини на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту в Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - у зв`язку з набранням законної сили вироком суду, яким позивачу було призначено покарання у виді позбавлення волі. Рапорт отримано відповідачем 03 квітня 2025 року (а.с.а.с. 17, 23).

Проте рапорт позивача не розглянуто, рішення по суті такого рапорту не прийнято.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Статтею 19 частиною 2 Конституції України передбачений обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 частини 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі по тексту Закон України № 2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється, в тому числі, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (стаття 2 частина 2 Закону України № 2232-ХІІ).

Спір в даній адміністративній справі виник з приводу протиправних дій відповідача, на думку позивача, щодо його не звільнення з військової служби у зв`язку із набранням законної сили обвинувального вироку суду стосовно нього та призначено покарання у виді позбавлення волі.

Порядок та підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби регламентуються положеннями статті 26 Закону України № 2232-ХІІ.

Розглядаючи дану справу, суд зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено й триває по сьогодні.

Відповідно до статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту в Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.

Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно із статтею 26 частиною 7 Закону України № 2232-ХІІ, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 246 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі по тексту Положення № 1153/2008 військовослужбовці, яким за вироком суду призначено покарання, не пов`язане з позбавленням або обмеженням волі (крім військовослужбовців, притягнутих до кримінальної відповідальності за самовільне залишення військової частини або місця служби чи за дезертирство із Збройних Сил України), та ті яких звільнено від відбування покарання з випробуванням, можуть бути залишені на військовій службі за рішенням командирів (начальників), яким надано право звільнення таких осіб з військової служби, на підставі клопотання командира (начальника) військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу, в порядку, визначеному цим Положенням. При прийнятті рішення про залишення зазначених військовослужбовців на військовій службі враховуються високі професійні, ділові та моральні якості військовослужбовців, нагальна потреба в таких фахівцях, попереднє ставлення їх до військової служби та придатність до неї за станом здоров`я, наявність державних нагород, вид і ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Проаналізувавши вищенаведене правові норми, суд дійшов висновку, що військовослужбовці звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.

Разом з тим, Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким відповідно до статті 26 частини 7 Закону України № 2232-ХІІ, урегульовано порядок звільнення військовослужбовців з військової служби, містить виключення коли військовослужбовці можуть бути залишені на військовій службі незважаючи на набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.

Зокрема, військовослужбовці, яким за вироком суду звільнено від відбування покарання з випробуванням, можуть бути залишені на військовій службі за рішенням командирів (начальників), яким надано право звільнення таких осіб з військової служби.

Тобто, законодавством передбачена можливість, залишення на військовій службі військовослужбовця, якого звільнено від відбування покарання з випробуванням, за рішенням командирів (начальників), яким надано право звільнення таких осіб з військової служби.

13 березня 2025 року набув законної сили вирок Виноградівського районного суду від 10 лютого 2025 року у справі № 299/8157/24, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 262 частиною 2 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого статтею 342 частиною 2 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі статті 70 КК України - шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у вигляді - 5 років позбавлення волі та на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнено від відбування призначеного покарання (а.с.а.с. 12-17).

У зв`язку із чим, 27 березня 2025 року позивач звернувся із рапортами до військової частини НОМЕР_4 про звільнення з військової частини на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту в Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - у зв`язку з набранням законної сили вироком суду, яким позивачу було призначено покарання у виді позбавлення волі. Рапорт отримано відповідачем 03 квітня 2025 року (а.с.а.с. 17, 23).

Проте рапорт позивача не розглянуто, рішення по ньому не прийнято.

Таким чином, відповідачем не вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби, та відповідного рішення за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби відповідачем не було прийнято, тоді як позивачем такий рапорт було подано у встановленому законодавством порядку та такий рапорт було отримано відповідачем.

Відтак, оскільки матеріалами справи не підтверджено прийняття відповідачем рішення за наслідками розгляду поданого позивачем рапорту про звільнення, тоді як вирішення цього питання є дискреційними повноваженнями уповноваженої особи військової частини, де проходить службу військовослужбовець, суд доходить висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту позивача, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача розглянути рапорт позивача по суті та прийняти відповідне рішення.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищезазначене заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позо ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту «в» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 27 березня 2025 року про звільнення з військової служби на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту «в» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяС.Є. Гаврилко