Справа № 260/1102/25
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2025 рокум. Ужгород№ 260/1102/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2025 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), яким просить суд: "1. Прийняти адміністративний позов та відкрити провадження по справі; 2. Визнати протиправним залишення військовою частиною НОМЕР_1 без задоволення рапорт ОСОБА_1 від 30.12.2024 року про звільнення з військової служби у зв`язку із набранням законної сили обвинувальним вироком Ужгородського міськрайонного суду від 08.11.2023 року у справі № 308/15832/23; 3. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невидання наказу про звільнення з військової служби ОСОБА_1 за підпунктом "в" пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з набрання відносно нього законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі у справі № 308/15832/23; 4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 за підпунктом "в" пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з набрання відносно нього законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі; 5. У разі необхідності вийти за межі позовних вимог, згідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку суб`єктів владних повноважень; 6. Розглядати дану адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику до суду сторін.".

20 лютого 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, якою розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) викликом учасників справи.

Заявлені позовні вимоги аргументує тим, що 11 грудня 2023 року набув законної сили вирок суду від 08 листопада 2023 року, яким позивача притягнуто до кримінальної відповідальності та визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення. У зв`язку з чим позивача засуджено до 5 років позбавлення волі та на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнено від відбування призначеного покарання. У зв`язку із чим, позивач написав рапорт про звільнення з посади, однак у задоволенні такого йому було відмовлено з огляду на відсутність реального відбування покарання. Вказану бездіяльність відповідача вважає протиправною, оскільки норми статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не пов`язують необхідність звільнення військовослужбовця з військової служби з фактом набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено реальне відбування покарання.

Ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в даній адміністративній справі було надіслано відповідачу з використанням системи ЄСІТС та доставлено в його електронний кабінет 20 лютого 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 34).

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Статтею 159 частиною 4 КАС України визначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до статті 162 частини 6 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно зі статтею 262 частиною 5 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 10 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справ, що позивач проходить військову службу у військової частини НОМЕР_1 .

11 грудня 2023 року набрав законної сили вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у кримінальній справі № 308/15832/23 від 08 листопада 2023 року, яким ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 199 частиною 1, статтею 28 частиною 3, статтею 204 частиною 1, статтею 204 частиною 2 Кримінального кодексу України, у зв`язку з чим йому було призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Окрім того, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки (а.с.а.с. 19-28).

У зв`язку із чим, позивач звернувся із рапортами до військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової частини на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту в Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - у зв`язку з набранням законної сили вироком суду, яким позивачу було призначено покарання у виді позбавлення волі (а.с.а.с. 11-15).

За результатами розгляду рапорту позивача повідомлено про неможливість звільнення з військової служби за вказаною у такому рапорті підставою, тому що вироком суду йому не було призначено покарання пов`язане з позбавленням волі, оскільки встановлено іспитовий строк (а.с. 18).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не видання наказу про його звільнення з військової служби згідно поданого ним рапорту протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Статтею 19 частиною 2 Конституції України передбачений обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 частини 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі по тексту Закон України № 2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється, в тому числі, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (стаття 2 частина 2 Закону України № 2232-ХІІ).

Спір в даній адміністративній справі виник з приводу протиправних дій відповідача, на думку позивача, щодо його не звільнення з військової служби у зв`язку із набранням законної сили обвинувального вироку суду стосовно нього та призначено покарання у виді позбавлення волі.

Порядок та підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби регламентуються положеннями статті 26 Закону України № 2232-ХІІ.

Розглядаючи дану справу, суд зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено й триває по сьогодні.

Відповідно до статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту в Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.

Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно із статтею 26 частиною 7 Закону України № 2232-ХІІ, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 246 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року за № 1153/2008 (далі по тексту Положення № 1153/2008) військовослужбовці, яким за вироком суду призначено покарання, не пов`язане з позбавленням або обмеженням волі (крім військовослужбовців, притягнутих до кримінальної відповідальності за самовільне залишення військової частини або місця служби чи за дезертирство із Збройних Сил України), та ті яких звільнено від відбування покарання з випробуванням, можуть бути залишені на військовій службі за рішенням командирів (начальників), яким надано право звільнення таких осіб з військової служби, на підставі клопотання командира (начальника) військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу, в порядку, визначеному цим Положенням. При прийнятті рішення про залишення зазначених військовослужбовців на військовій службі враховуються високі професійні, ділові та моральні якості військовослужбовців, нагальна потреба в таких фахівцях, попереднє ставлення їх до військової служби та придатність до неї за станом здоров`я, наявність державних нагород, вид і ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Проаналізувавши вищенаведене правові норми, суд дійшов висновку, що військовослужбовці звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.

Разом з тим, Положення № 1153/2008, яким відповідно до статті 26 частини 7 Закону України № 2232-ХІІ, урегульовано порядок звільнення військовослужбовців з військової служби, містить виключення коли військовослужбовці можуть бути залишені на військовій службі незважаючи на набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.

Зокрема, військовослужбовці, яким за вироком суду звільнено від відбування покарання з випробуванням, можуть бути залишені на військовій службі за рішенням командирів (начальників), яким надано право звільнення таких осіб з військової служби.

Тобто, законодавством передбачена можливість, залишення на військовій службі військовослужбовця, якого звільнено від відбування покарання з випробуванням, за рішенням командирів (начальників), яким надано право звільнення таких осіб з військової служби.

Необхідно зазначити, що на момент виникнення спірних правовідносин одночасно чинні норми Положення № 1153/2008 та положення статті 26 частини 7 Закону України № 2232-ХІІ, які по різному визначають право щодо звільнення особи, яку засуджено до позбавлення волі (щодо реальності відбування покарання), та за ієрархію нормативно-правових актів, застосуванню підлягають саме положення вказаного Закону України № 2232-ХІІ, який має вищу юридичну силу. Тобто визначальним є наявність обвинувального вироку суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання та який набрав законної сили безвідносно до того чи відбуття покарання є реальним.

Положення № 1153/2008 визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі. Також Це Положення застосовується до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Таким чином Положення № 1153/2008 не може, доповнювати/уточнювати підстави для звільнення. У спірних правовідносинах необхідно застосовувати норми Закону України № 2232-ХІІ.

Судом встановлено, що 11 грудня 2023 року набрав законної сили вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у кримінальній справі № 308/15832/23 від 08 листопада 2023 року, яким ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 199 частиною 1, статтею 28 частиною 3, статтею 204 частиною 1, статтею 204 частиною 2 Кримінального кодексу України, у зв`язку з чим йому було призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Окрім того, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі статті 76 частини 1 пунктів 1, 2 Кримінального кодексу України покладено на ОСОБА_1 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи (а.с.а.с. 19-28).

Таким чином, окрім іншого, вказаним вироком суду на позивача покладено обов`язки протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Відповідно до статті 78 частини 2 Кримінального кодексу України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

А відтак, суд зауважує, що перебуваючи на військовій службі, позивач позбавлений можливості виконувати покладені на нього обов`язки кримінально-виконавчого характеру, які передбачені статтею 76 Кримінального кодексу України та відображені вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у кримінальній справі № 308/15832/23 від 08 листопада 2023 року, що тягне за собою наслідки передбачені статтею 78 Кримінального кодексу України.

Таким чином, розглядаючи рапорт позивача про звільнення його із військової служби на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту «в» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідач не врахував вищенаведені обставини, .

Суд вважає за необхідне зазначити, що повноваження командирів (начальників), яким надано право на звільнення з військової служби або залишення на військовій службі військовослужбовця, якого за вироком суду звільнено від відбування покарання з випробуванням, з урахуванням наведених положень у пункті 246 Положення № 1153/2008, є дискреційними повноваженнями, втручання в які перебуває за межами завдань адміністративного судочинства.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищезазначене заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позо ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту «в» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту «в» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням висновків суду.

У задоволенні позову у частині інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяС.Є. Гаврилко