Справа № 460/15047/24
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2025 року м. Рівне №460/15047/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК АЛЬЯНС ІДЕАЛ"
доРівненської митниці
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК Альянс Ідеал» (далі позивач/ТОВ «ТК Альянс Ідеал») звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненської митниці (далі відповідач/митний орган), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці Державної митної служби про коригування митної вартості товарів від 21.11.2024 №UA204130/2024/000021/1, та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.11.2024 №UA204130/2024/000237.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що з метою митного оформлення ввезеного на територію України товару (плівка поліпропіленова), 20.11.2024 ТОВ «ТК Альянс Ідеал» як декларантом подано до Рівненської митниці митну декларацію №24UA67U9, в якій визначено митну вартість товару за основним методом ціною договору (контракту). На підтвердження заявленої митної вартості товару, митному органу були надані усі необхідні документи, визначені у переліку статті 53 Митного кодексу України (далі МК України). Стверджує, що подані відповідачу документи чітко ідентифікують імпортований товар та містять достовірні дані про числові показники складових його митної вартості. Разом з тим, за результатами оцінки вказаних документів, відповідач надіслав повідомлення про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, із зазначенням при цьому про наявність у поданих документах розбіжностей і неточностей, у зв`язку із якими митна вартість імпортованого товару не може бути визнана митницею за рівнем, визначеним декларантом. У подальшому, митним органом сформовані спірні картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості товарів, відповідно до яких скориговано митну вартість імпортованих товарів за другорядним резервним методом визначення митної вартості. Водночас, позивач вважає, що наведені митним органом в оскаржуваному рішенні аргументи та недоліки є безпідставними й необґрунтованими, оскільки подана до митного оформлення декларація постачальника-імпортера містить усі необхідні реквізити, складена в електронному вигляді відповідно до законодавства імпортера, містить відповідний штрих код, ідентифікаційний номер, та інші необхідні для ідентифікації реквізити. Що стосується умов поставки товару, відображених у митній декларації №24UA67U9, то позивач звернув увагу, що в контракті зазначено про постачання товару на умовах FCA, Hermagor-Pressegger See Австрія, згідно з правилами Інкотермс 2020, якщо інше не передачачено рахунком-фактурою. В поданому для митного оформлення рахунку-фактурі (invoice) зазначено умови поставки EXW АТ Хермагор, що і знайшло своє відображення в графі 20 ВМД. У свою чергу, спростовуючи недолік, пов`язаний із документами, наданими митному органу на підтвердження оплати імпортованого товару, позивач зазначив, що платіжні інструкції в іноземній валюті від 12.11.2024 №18 та від 24.10.2024 №9 містять відмітку уповноваженого банку про їх виконання та в повній мірі відповідають вимогам Закону України «Про платіжні послуги», а тому неврахування таких документів відповідачем суперечить вимогам чинного законодавства. За таких обставин, на переконання позивача, висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), є необґрунтованим, а доцільність застосування резервного методу не доведеною. Разом з тим, за результатом здійснення відповідних митних процедур, ввезений товар розмитнено і випущено у вільний обіг за митною декларацією №24UA99U8 з донарахуванням митних платежів. Таким чином, вважаючи прийняті відповідачем рішення про коригування та картку відмови протиправними, позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 12.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №460/15047/24 та вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суду відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву та зобов`язано надати суду додаткові докази по справі.

25.12.2024, з використанням підсистеми «Електронний суд», представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечила щодо задоволення позовних вимог з огляду на їх безпідставність. В обґрунтування заявлених заперечень зазначила, що при проведенні відповідно до положень статті 54 МК України контролю правильності визначення позивачем митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення, митницею встановлено, що надані декларантом документи не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості, а також мають певні розбіжності та неточності. Наведене свідчило про наявність ризиків заявлення до митного оформлення недостовірних відомостей стосовно умов придбання товарів, в тому числі, і стосовно числових значень митної вартості імпортованих товарів, а відтак, послугувало безумовною підставою для витребування у декларанта додаткових документів відповідно до частини п`ятої статті 54 МК України. За результатами опрацювання митницею наданих декларантом додаткових документів, а також проведення з ним процедури консультації стосовно рівня вартості імпортованих товарів, яким володіє митниця, митним органом обґрунтовано і правомірно прийнято спірні картку відмови та рішення про коригування митної вартості товарів. При цьому, представник відповідача вказала, що митну вартість імпортованих позивачем товарів скориговано за резервним методом на підставі наявної у митниці інформації стосовно митної вартості альтернативних товарів зі схожими фізичними характеристиками та призначенням, відповідно до інформації, що наявна в митниці, згідно з рівнями митної вартості ЄАІС Держмитслужби. На підставі викладеного, представник відповідача стверджує, що оспорювані рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови прийняті митним органом в межах повноважень та на підставі чинного законодавства України, а тому просить відмовити у задоволенні позову повністю.

На виконання вимог ухвали суду від 12.12.2024, до відзиву на позовну заяву представником відповідача долучено копії матеріалів проведеної митним органом перевірки документів позивача, за наслідками якої винесено оскаржувані у справі рішення та картку.

Інші заяви по суті справи від сторін не надійшли.

Ухвалою суду від 26.12.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

В силу приписів частини четвертої статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні у справі матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду й вирішення спору по суті, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

01.10.2024 між ТОВ «ТК Альянс Ідеал» (Україна) як покупцем та Hiper Cast GmbH (Австрія) як продавцем укладено зовнішньоекономічний договір (контракт) №01112024 (далі Контракт), згідно з пунктом 1.1 якого продавець продає, а покупець купує на умовах цього договору продукцію виробничо-технічного призначення (далі товар).

Відповідно до пункту 1.2 Контракту, доставка товару здійснюється окремими відправленнями. Найменування товару, кількість, ціна товару, термін поставки, умови поставки згідно Інкотермс-2010 слід розуміти згідно з рахунком-фактурою.

За змістом розділу 2 Контракту, загальна вартість Контракту складається із загальної суми всіх проформ до цього контракту.

Валютою контракту та платежу за цим Контрактом є євро.

Ціна товару включає вартість упаковки, пакування, маркування, навантаження на носій та експортне оформлення.

Умови постачання товару визначено розділом 3 Контракту, за пунктом 3.2 якого товар, зазначений у пункті 1.1 цього контракту, має бути доставлений покупцеві на умовах FCA Hermagor-Pressegger See, Австрія згідно Інкотермс 2010 з подальшим його імпортом в Україну, якщо інше не зазначено в рахунку-фактурі.

Товар перевозиться автомобільним транспортом (пункт 3.4 Контракту).

Відповідно до пункту 4.1 цієї ж Угоди, якість товару повинна відповідати вимогам чинного законодавства Європейського Союзу (…), а також технічним і технологічним параметрам, зазначеним в технічній специфікації (додаток 1 до договору) і в сертифікаті перевірки або в сертифікаті випробування.

Згідно з пунктами 7.1, 7.2 Контракту, оплата товарів, доставлених за цим договором, може бути здійснена покупцем завчасно (70% при замовленні та 30%, коли матеріал готовий до дати отримання товару).

Оплата здійснюється покупцем банківським переказом на рахунок продавця. Валютою платежу є євро (а.с.24-28).

На виконання умов Контракту та за замовленням ТОВ «ТК Альянс Ідеал», 11.11.2024 Hiper Cast GmbH видано рахунок-фактуру (Invoice) №1241 щодо поставки позивачу товарів «пластикова плівка ПП» в асортименті, загальною вагою (нетто) 20306 кг та загальною вартістю 33911,02 євро без ПДВ.

При цьому, за змістом графи «Опис» цього інвойсу:

- країною походження товару є Австрія;

- експортовані товари є преференційними товарами, походженням з Європейського Союзу (не обкладаються ПДВ при експорті);

- підстава видачі інвойсу Договір №01112024 від 01.10.2024;

- умови поставки EXW (30 днів з дати передоплати).

Разом з тим, суд звертає увагу, що у графі «Інкотерм» цього інвойсу вказано умови поставки FCA Хемагор Прессеггер Зее (а.с.17-18, 19-21).

Оплата товару здійснена позивачем у два етапи:

1) 25.10.2024 на суму 22211,00 євро (передоплата), що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті ПАТ «Акціонерний банк «Південний»» від 24.10.2024 №9 (а.с.52, 54);

2) 12.11.2024 на суму 11700,02 євро, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті ПАТ «Акціонерний банк «Південний»» від 12.11.2024 №18 (а.с.53, 57).

Відповідно до граф 70 вказаних платіжних документів, підставою для проведення оплати є Контракт №01112024 від 01.10.2024.

На підставі Договору на транспортне обслуговування перевезень вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 12.11.2024 №12112024 та заявки від 12.11.2024 №1 до нього, Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЛК Транслогістик» (далі ТОВ «ТЛК Транслогістик») надано на користь ТОВ «ТК Альянс Ідеал» транспортно-експедиційні послуги, а саме перевезення вантажу (плівка поліпропіленова на палетах) позивача в міжнародному сполученні по маршруту Австрія Київська обл., м. Київ (а.с.38-40, 48).

Згідно з рахунком-фактурою від 15.11.2024 №224, загальна вартість наданих ТОВ «ТЛК Транслогістик» послуг за Договором від 12.11.2024 склала 80000,00 грн без ПДВ, в тому числі:

- транспортно-експедиційні послуги по маршруту: Hermagor (Австрія) до МАПП Ужгород, Вишнє Нємецке вартістю 40000,00 грн без ПДВ;

- транспортно-експедиційні послуги по маршруту: від МАПП Ужгород, Вишнє Нємецке до місця вивантаження м. Київ (Україна) вартістю 40000,00 грн без ПДВ (а.с.29).

Наведене узгоджується зі змістом довідки про транспортні витрати №224, виданої ТОВ «ТЛК Транслогістик» 15.11.2024, якою стверджується, зокрема, що страхування вантажу не здійснювалось, а навантажувальні роботи виконані за рахунок відправника (а.с.37).

Між тим, фактичне перевезення вантажу за згаданим вище маршрутом здійснено Приватним підприємством «Аліс Авто» на підставі Договору перевезення від 12.11.2024 №К-00000252, укладеного між ТОВ «ТЛК Транслогістик» як експедитором та ПП «Аліс Авто» як виконавцем (а.с.41-42), та відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) серії A №638111 від 15.11.2024 (а.с.32).

15.11.2024, на підставі комерційного рахунку-фактури №1241, продавцем Hiper Cast GmbH оформлено експортну митну декларацію №24AT420000EVKZGF68 про відправлення з Австрії в Україну для покупця ТОВ «ТК Альянс Ідеал» на умовах поставки «FCA» товару поліетиленова плівка (ПП) у кількості (вагою) 21879,00 кг (брутто) / 20306,00 кг (нетто), загальною вартістю 33911,02 євро (а.с.43-44, 45-46).

20.11.2024 товар прибув під митний контроль Рівненської митниці, у зв`язку з чим ТОВ «ТК Альянс Ідеал» як декларантом здійснено електронне декларування товару відповідно до вимог статті 257 МК України, з метою забезпечення митного контролю та митного оформлення, шляхом заявлення відомостей про товар у вигляді електронної митної декларації (МД) №24UA67U9 (а.с.49-50).

При цьому, з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів, декларантом надано наступний перелік документів (графа 44 МД):

1. рахунок-фактура (Commercial invoice) від 11.11.2024 №1241;

2. міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) серії A №638111 від 15.11.2024;

3. платіжна інструкція в іноземній валюті (Swift) від 24.10.2024 №9;

4. платіжна інструкція в іноземній валюті (Swift) від 12.11.2024 №18;

5. рахунок-фактура на надання транспортно-експедиційних послуг від 15.11.2024 №224;

6. довідка про транспортні витрати від 15.11.2024 №224;

7. зовнішньоекономічний договір (контракт) від 01.10.2024 №01112024;

8. договір перевезення від 12.11.2024 №К-00000252;

9. договір на транспортне обслуговування перевезень вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 12.11.2024 №12112024;

10. паспорт безпеки (SDS) від 19.06.2024;

11. заявка на перевезення від 12.11.2024 №1;

12. листи б/н від 20.11.2024;

13. експортна митна декларація від 15.11.2024 №24AT420000EVKZGF68.

Визначення митної вартості товару декларантом здійснено за першим (основним) методом за ціною договору (контракту). До митної вартості імпортованого товару включена його фактурна вартість згідно з рахунком-фактурою (інвойсом) від 11.11.2024 №1241 (33911,02 євро або 1 481 606,37 грн) та вартість транспортних витрат на доставку товару до кордону України, визначена рахунком-фактурою на надання транспортно-експедиційних послуг від 15.11.2024 №224 і підтверджена довідкою про транспортні витрати від 15.11.2024 №224 (40 000,00 грн), яка сукупно склала 34 826,54 євро або 1 521 606,37 грн (34 826,54 євро х 43,691 (курс валюти EUR станом на день подання МД)).

Доказів здійснення позивачем страхування товару (вантажу) та понесення ним у зв`язку з цим будь-яких фінансових витрат, що включаються до розрахунку митної вартості імпортованого товару, матеріали справи не містять.

Таким чином, заявлена позивачем митна вартість товару склала 1 521 606,37 грн, що узгоджується зі змістом графи 12 МД №24UA67U9.

20.11.2024 митним органом направлено декларанту електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленого ним рівня митної вартості товарів у зв`язку із наявністю окремих неточностей та розбіжностей у поданих до митного оформлення документах.

Крім того, відповідачем надіслано декларанту повідомлення-консультацію, у якому поінформовано останнього, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за вартістю, визначеною декларантом, у зв`язку із неповними документами та наявністю розбіжностей і неточностей у поданих до митного оформлення документах.

У відповідь на вказані повідомлення, ТОВ «ТК Альянс Ідеал» надіслало на адресу Рівненської митниці лист від 20.11.2024 б/н з проханням «продовжити термін дії мд за номером 24UA67U9 у зв`язку із наданням додаткових відомостей щодо зовнішньо-економічної операції» (а.с.87).

Як стверджується представником відповідача у відзиві на позовну заяву, того ж дня, позивачем надано на адресу митниці додаткові документи банківські платіжні документи, що стосуються товару: від 12.11.2024 №swiftPI3023, від 24.10.2024 №swiftPI5426, копія митної декларації країни відправлення від 15.11.2024 №24AT420000EVKZGF68 та лист з ініціюванням прийняття рішення без врахування термінів, передбачених статтею 53 МК України.

Водночас, за результатами перевірки поданої позивачем МД (з додатками), 21.11.2024 відповідачем складено оскаржувану картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204130/2024/000237 (а.с.22-23) та прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів №UA204130/2024/000021/1, яким митну вартість товару визначено за шостим (резервним) методом з розрахунку 2,33 євро/кг (а.с.30-31).

Так, рішення від 21.11.2024 №UA204130/2024/000021/1 містить опис підстав для коригування митної вартості товару (графа 33), де зазначено:

«І. Митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки:

1) декларантом не подано усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст. 53 МКУ та у відповідності до ч. 5 ст. 54 МКУ, де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митниця має право упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями статті 17 угоди про застосування статті VII ГАТТ/СОТ від 1994р.;

2) подані до митного оформлення та додатково на вимогу митниці документи містять неточності:

- не може бути взято до уваги копію митної декларації країни відправлення від 15.11.2024 №24AT420000EVKZGF68 як документ, що підтверджує заявлену митну вартість оцінюваного товару, оскільки не містить всіх відомостей, визначених митним законодавством Європейського союзу, щодо вартості товару та статистичної вартості, а також відміток митниці, якою здійснювався випуск оцінюваного товару на експорт;

- в п.3.2. Контракту від 01.10.2024 №01112024 та інвойсі від 11.11.2024 №1241 зазначено, що продавець поставляє покупцеві товар на умовах FCA Hermagor-Pressegger See Австрія, згідно з правилами Інкотермс 2020. Умови поставки EXW АТ Хермагор, зазначені в гр.20 МД, не відповідають заявленим даним;

- платіжні інструкції в іноземній валюті від 12.11.2024 № 18, від 24.10.2024 №9 розглянуті, але не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки платіжна інструкція в іноземній валюті це розпорядження щодо виконання платіжної операції та не є підтвердженням фактичного переказу коштів на рахунок продавця. Будь яких інших банківських платіжних документів до митного оформлення не надано.

Згідно частини 5 статті 54 Митного кодексу України, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митний орган має право упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями статті 17 угоди про застосування статті VІІ ГАТТ/СОТ від 1994 р.

ІІ. Рівненська митниця володіє ціновою інформацією про вартість товару, митне оформлення якого здійснено за митною вартістю вищою, ніж заявлена декларантом «неорінтувальна, прозора, гнучка полімерна плівка, виготовлена з поліпропилену, що містить добавки/домішки. Непориста, нешарувата, неармована, не самоклейна, без підкладки та непоєднана подібним способом з іншими матеріалами, за відповідною: країною виробництва: АТ, виробником: Нiper Сast Gmbh, митна вартість якого визнана митним органом за МД від 10.09.2024 ua403060/2024/3064 2,46 USD/1кг, що на момент подання ЕМД становить 2,33 EUR/кг.

ІІІ. Заявлена декларантом митна вартість може бути визнана митницею за умови надання всіх додаткових документів згідно з переліком:

1) лист із калькуляцією ціни;

2) документи (договір, заявку на перевезення, рахунок на оплату, тощо);

3) виписку з бухгалтерської документації продавця про формування ціни товару на заявлених комерційних умовах поставки.

ІV. За результатом проведеної відповідно до положень частини 4 статті 57 Митного кодексу України процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно положень глави 9 Митного кодексу України) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (статі 59-61 Митного кодексу України), достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 Митного кодексу України), інформації щодо складових вартості товарів наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 Митного кодексу України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 Митного кодексу України, митну вартість товару скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 Митного кодексу України.

Митну вартість товару визначено на підставі інформації щодо митної вартості подібного товару «Плівка поліпропіленова, не орієнтована, непориста, неармована, нешарувата, без підкладки, не поєднана з іншими матеріалами.» за відповідною країною виробництва: АТ, виробником: Hiper Cast GmbH, митна вартість якого визнана митним органом за МД від 10.09.2024 UA403060/2024/3064 2,46 USD/1кг, що на момент подання ЕМД становить 2,33 EUR/кг.

Числове значення митної вартості товару у валюті рахунку становить 47 312,98 EUR, що з урахуванням курсу НБУ на день подання митної декларації до митного оформлення у національній валюті України становить 2 067 151,41 грн (2,33 EUR/кг * 20306 кг * 43,691 грн/EUR)».

У зв`язку з цим, з метою випуску товару у вільний обіг, 21.11.2024 позивачем подано до митного органу МД №24UA99U8, згідно з якою, зокрема: вартість товару 1517282,72 грн (графа 12); код МВВ товару: ліве поле 1, праве поле 6 (графа 43); скоригована вартість товару 2 061 119,00 грн (графа 47) (а.с.55-56).

Після сплати позивачем сум донарахованих митних платежів відповідно до рішення про коригування митної вартості товарів від 21.11.2024 №UA204130/2024/000021/1, товар випущено у вільний обіг.

Водночас, не погоджуючись із карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.11.2024 №UA204130/2024/000237 та рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів від 21.11.2024 №UA204130/2024/000021/1, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першої статті 1 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (частина перша статті 49 МК України).

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини перша, друга статті 51 МК України).

За правилами частин першої, другої статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частин восьмої-одинадцятої цієї ж статті, у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

Згідно з частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

При цьому, за змістом частини третьої статті 53 вказаного Кодексу, у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митному органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

А за частиною четвертою статті 53 МК України, у разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митному органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Тобто, стаття 53 МК України містить опис двох самостійних підстав, за наявності яких митний орган може зобов`язати декларанта надати додаткові документи:

1) у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

2) у разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Суд зауважує, що в силу норми частини п`ятої статті 53 МК України, митному органу заборонено вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

У свою чергу, положеннями частини шостої цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до частин першої, другої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина третя статті 54 МК України).

Отже, в МК України законодавцем установлено таку конструкцію правового регулювання митних відносин, за якою митницею визнається правильність визначеної декларантом митної вартості, якщо не буде доведено інше.

Положеннями частини п`ятої статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з частиною шостою цієї ж статті, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, тощо.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митний орган зобов`язаний доводити в суді (…).

Разом з тим, витребувати необхідно лише ті документи, що дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Така позиція суду узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, які є обов`язковими для врахування судом в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Як встановлено судом із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом за ціною договору (контракту).

З даного приводу слід врахувати, що за правилами статті 57 МК України, визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд наголошує, що норми частини шостої статті 54 МК України зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Разом з тим, в силу приписів частини сьомої статті 54 МК України, у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини першої статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У даній справі спірне рішення про коригування митної вартості товарів прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, а саме у зв`язку із ненаданням декларантом усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення та додатково на вимогу митниці документи містять неточності та розбіжності.

Надаючи правову оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості товару за основним методом (за ціною договору (контракту)) ТОВ «ТК Альянс Ідеал» подало разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України (зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактуру (інвойс); банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; транспортні (перевізні) документи, а також інші документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару).

Частиною другою статті 58 МК України регламентовано, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При цьому, перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений у частині десятій статті 58 МК України.

На переконання суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи є достатніми та підтверджують усі складові митної вартості імпортованого товару за першим (основним) методом.

Зокрема, поданий на підтвердження заявленої митної вартості товару зовнішньоекономічний контракт від 01.10.2024 №01112024 (а.с.24-28) містить усі необхідні відомості щодо сторін договору, його предмет, комерційні умови поставки та порядку здійснення розрахунків, а фактична вартість імпортованого товару визначена у комерційному рахунку-фактурі (інвойсі) від 11.11.2024 №1241 (а.с.17-18, 19-20).

Суд наголошує, що ціна купівлі-продажу імпортованих товарів це ціна, зазначена відправником саме у рахунках-фактурах. Лише рахунок-фактура (інвойс/комерційний інвойс), згідно з частиною другою статті 53 МК України, є документом, який підтверджує митну вартість товару. Вказана в МД від 20.11.2024 №24UA67U9 ціна імпортованого товару відповідає тій, що зазначена в інвойсі від 11.11.2024 №1241, та становить 33911,02 євро відповідно (а.с.49-50).

Що стосується неточностей, наведених митним органом у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, суд зазначає наступне.

Так, в оскаржуваному рішенні від 21.11.2024 №UA204130/2024/000021/1 відповідач вказав, зокрема, про те, що «не може бути взято до уваги копію митної декларації країни відправлення від 15.11.2024 №24AT420000EVKZGF68 як документ, що підтверджує заявлену митну вартість оцінюваного товару, оскільки не містить всіх відомостей, визначених митним законодавством Європейського союзу, щодо вартості товару та статистичної вартості, а також відміток митниці, якою здійснювався випуск оцінюваного товару на експорт».

Аналізуючи означений вище висновок, суд враховує, що експортна декларація це документ, який підтверджує проходження вантажем митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації.

Водночас, митна декларація країни відправлення не є документом, який підтверджує митну вартість товарів у розумінні частини другої статті 53 МК України, що саме по собі є достатньою підставою для відхилення судом означених вище доводів митного органу.

Разом з тим, суд вважає за необхідне додатково звернути увагу, що до матеріалів судової справи позивачем долучена копія експортної митної декларації від 15.11.2024 №24AT420000EVKZGF68 з її офіційним перекладом державною мовою, згідно з якою, зокрема: відправник/експортер Хіпер Каст ГмбХ (Hiper Cast GmbH) (графа 2); код країни відправлення АТ (Австрія) (графа 15); отримувач ТОВ «ТК Альянс Ідеал» (графа 8); умови поставки FCA (графа 20); опис товарів «Плівка поліетиленова (ПП)» (графа 31); сума у валюті відправника (вартість товару) 33911,02 євро (графа 22); загальна статистична вартість 33911,02 євро (графа 46); вага брутто 21879,00 кг (графа 35); маса тари (нетто) 20306,00 кг (графа 38).

Крім того, графа 44 цієї декларації «Примітки / Подані документи / Сертифікати та дозволи» містить відомості про те, що при її оформленні продавцем товару (експортером) долучалися: 1) сертифікат виїзду відповідно до статті 334 Імплементаційного Регламенту Комісії (ЄС) 2015/2447 від 24.11.2015 та 2) комерційний рахунок-фактура №1241. При цьому вказано, що «вантаж, випущений для експорту, залишив митну територію Європейського Союзу 18.11.24 р., 18.11.2024 на митниці SK532100 покинув митну територію Союзу» (а.с.45-47).

Отже, твердження митного органу щодо відсутності у наданій для митного оформлення копії митної декларації країни відправлення від 15.11.2024 №24AT420000EVKZGF68 відомостей про вартість товару та статистичну вартість є безпідставними і спростовуються змістом граф 22, 46 цього документа (з урахуванням додаткових даних для цієї декларації).

Що стосується відсутності на митній декларації країни відправлення відміток митниці, якою здійснювався випуск оцінюваного товару на експорт, то, на переконання суду, означений недолік не впливає на зміст цього документа та не може спричинити його недійсність.

При цьому, суд зауважує, що відповідальність за оформлення експортної митної декларації та її зміст лежить на відправнику (продавцю) товару, а тому одержувач (покупець) позбавлений можливості самостійно змінювати (коригувати) форму і зміст останньої.

Суд звертає увагу також на те, що за змістом спірного рішення відповідачем не наведено жодних конкретних актів законодавства Європейського Союзу, вимоги яких, на переконання митного органу, не дотримано експортером при заповненні митної декларації країни відправлення від 15.11.2024 №24AT420000EVKZGF68.

Наведене у своїй сукупності свідчить про необґрунтованість виявленого відповідачем недоліку, у зв`язку з чим останній відхиляється судом.

Наступною підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного у справі рішення про коригування митної вартості товарів слугувало те, що «в п.3.2. Контракту від 01.10.2024 №01112024 та інвойсі від 11.11.2024 №1241 зазначено, що продавець поставляє покупцеві товар на умовах FCA Hermagor-Pressegger See Австрія, згідно з правилами Інкотермс 2020. Умови поставки EXW АТ Хермагор, зазначені в гр.20 МД, не відповідають заявленим даним».

Оцінюючи обґрунтованість наведених тверджень, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3.2 Контракту від 01.10.2024 №01112024, товар, зазначений у пункті 1.1 цього контракту, має бути доставлений покупцеві на умовах FCA. Hermagor-Pressegger See, Австрія згідно Інкотермс 2010 з подальшим його імпортом в Україну, якщо інше не зазначено в рахунку-фактурі. (а.с.24).

З аналізу змісту цього пункту слід дійти висновку, що, за домовленістю сторін Контракту, поставка товару на користь позивача як покупця здійснюється на умовах FCA Hermagor-Pressegger See, Австрія лише у тому випадку, якщо інші умови поставки не зазначені у рахунку-фактурі на відповідну партію товару, що постачається.

Інвойс (Іnvoice (Commercial Invoice), Facture, Rechnung) це документ, що використовується для митної декларації під час продажу товарів, експортованих через міжнародні кордони, який містить остаточні та узгоджені дані про придбаний товар (вид (тип), найменування, кількість, модель, ціну (вартість)), видається продавцем (постачальником) товару одночасно із його відвантаженням та надсилається покупцеві (замовнику).

Суд погоджується з висновком митного органу щодо наявності у наданому для митного оформлення рахунку-фактурі від 11.11.2024 №1241 (а.с.17-18, 19-20) інформації про основні (загальні) умови поставки товару, згадані у пункті 3.2 Контракту, а саме «FCA Hermagor, Pressegger Seе» (графа «Інкотерм»).

Однак, суд звертає увагу, що графа «Опис» цього ж інвойсу визначає інші умови поставки, а саме «EXW (30 днів з дати передоплати)», що і знайшло своє відображення у графі 20 МД від 20.11.2024 №24UA67U9, оформленої позивачем.

За встановлених обставин, суд погоджується з доводами сторони позивача про відсутність розбіжностей між умовами поставки, визначеними Контрактом та змістом митної декларації, поданої з метою митного оформлення імпортованого товару.

Також, суд враховує, що відповідно до умов доставки FCA (скорочення від «Free Carrier»), відправник зобов`язується доставити товари до вказаного аеропорту, відвантажувального термінала, складу або іншого, вказаного покупцем, місця перевізника. При цьому він (відправник) забезпечує експортне очищення та покриває витрати на транспортування товарів до місця доставки.

Тобто, у разі здійснення поставки на умовах FCA, продавець несе відповідальність за експорт та доставку вантажу до порту або аеропорту відправлення. Натомість, покупець стає відповідальним за товар з моменту його готовності до завантаження на судно або літак перевізника.

У свою чергу, EXW («Ex Works») це міжнародний торговельний термін, який зобов`язує продавця відкрити доступ до товару для покупця на заводі, складі, фірмі чи в офісі. З іншого боку, покупцю необхідно понести транспортні витрати, щоб забрати та перевезти свій вантаж до пункту призначення.

Тобто, у разі поставки товару на умовах EXW, обов`язки відправника обмежуються виключно підготовкою товару до вивезення з території. Як тільки покупець отримує товар, він несе повну відповідальність за завантаження продукції на вантажівку, передачу її на судно чи літак та дотримання митних правил. При цьому, одержувач забирає товар та організує усі транспортні, експортні та імпортні заходи власними силами.

Таким чином, умови поставки FCA відрізняються від EXW лише тим, що продавець товару сам оформляє свій вантаж на експорт. Постачальник продає вантаж покупцю, але при цьому зобов`язується виконати експортне оформлення та нести за нього витрати. Для цього він має отримати експортну ліцензію та акредитацію на митниці. Решта всіх умов повторюють правила EXW.

Долученими до матеріалів справи письмовими доказами, а саме копіями Контракту, інвойсу від 11.11.2024 №1241 та експортної митної декларації від 15.11.2024 №24AT420000EVKZGF68 підтверджується, що витрати на оформлення вантажу на експорт, його упакування та наступне завантаження поніс продавець товару Hiper Cast GmbH, у зв`язку з чим такі витрати не підлягають врахуванню при визначенні декларантом митної вартості товарів, в силу положень митного законодавства України, чинного на момент проведення господарської операції.

Відтак, на переконання суду, при визначенні митної вартості товару ТОВ «ТК Альянс Ідеал» обґрунтовано враховано його фактичну вартість згідно з інвойсом, а також витрати на транспортування товару з країни постачальника (Австрія) до митного кордону України.

Підсумовуючи викладене, суд не погоджується з наведеним в оскаржуваному рішенні висновком митного органу про невідповідність зазначених у графі 20 МД від 20.11.2024 №24UA67U9 умов поставки EXW заявленим даним, позаяк матеріалами справи підтверджено протилежне. А тому, такий висновок митного органу суд вважає необґрунтованим.

Ще однією підставою для прийняття відповідачем спірного рішення про коригування митної вартості товарів визначено те, що «платіжні інструкції в іноземній валюті від 12.11.2024 № 18, від 24.10.2024 №9 розглянуті, але не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки платіжна інструкція в іноземній валюті це розпорядження щодо виконання платіжної операції та не є підтвердженням фактичного переказу коштів на рахунок продавця. Будь яких інших банківських платіжних документів до митного оформлення не надано», з приводу чого суд зазначає наступне.

Умовами зовнішньоекономічного Контракту від 01.10.2024 №01112024 передбачено, що оплата товарів, доставлених за цим договором, може бути здійснена покупцем завчасно (70% при замовленні та 30%, коли матеріал готовий до дати отримання товару). Оплата здійснюється покупцем банківським переказом на рахунок продавця. Валютою платежу є євро (пункти 7.1 та 7.2).

Змістом графи 44 МД №24UA67U9 стверджується, що на підтвердження сплати рахунку-фактури, у складі документів, поданих для митного оформлення товару, ТОВ «ТК Альянс Ідеал» були надані, зокрема, платіжні інструкції в іноземній валюті ПАТ «Акціонерний банк «Південний»» від 24.10.2024 №9 та від 12.11.2024 №18 (а.с.52, 54; 53, 57).

Тобто, оплата товару проведена позивачем у два етапи:

1) 25.10.2024 на суму 22211,00 євро (передоплата);

2) 12.11.2024 на суму 11700,02 євро (решта коштів), -

що сукупно становить 33911,02 євро та узгоджується із ціною (вартістю) товару, визначеною в інвойсі від 11.11.2024 №1241 та графі 22 МД №24UA67U9.

Слід врахувати, що відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» від 30.06.2021 №1591-IX (далі Закон №1591-IX):

54) платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції;

57) платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.

Статтею 4 Закону №1591-IX передбачено, що для проведення платіжних операцій використовуються кошти в готівковій або безготівковій формі.

Особливості здійснення розрахунків за валютними операціями визначаються валютним законодавством.

За правилами статті 40 цього Закону, форма та порядок надання платіжної інструкції визначаються в договорі між користувачем та надавачем платіжних послуг, якщо інше не передбачено законодавством (частина перша).

Платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції (частина друга).

Надавач платіжних послуг платника приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію або відмовляє у її прийнятті в порядку, визначеному цим Законом (частина четверта).

Надавач платіжних послуг зобов`язаний забезпечити фіксування в операційно-обліковій системі дати і часу надходження платіжної інструкції, прийняття її до виконання (або відмови в її прийнятті), виконання платіжної інструкції (частина шоста).

Згідно з частиною першою статті 43 Закону №1591-IX, надавач платіжних послуг зобов`язаний прийняти до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію, за умови що платіжна інструкція оформлена належним чином та немає законних підстав для відмови в її прийнятті.

А частиною третьою статті 46 вказаного Закону передбачено, що надавачі платіжних послуг виконують платіжні інструкції відповідно до черговості їх надходження (крім випадків, установлених законом) та виключно в межах залишку коштів на рахунку платника, крім випадків виконання платіжної операції за рахунок наданого платнику кредиту.

З аналізу змісту платіжних інструкцій в іноземній валюті від 24.10.2024 №9 та від 12.11.2024 №18 судом установлено, що платником є ТОВ «ТК Альянс Ідеал», отримувачем Hiper Cast GmbH, призначення платежу передоплата за Контрактом №01112024 від 01.10.2024, валюта євро, код валюти 978, сума 22211,00 євро та 11700,02 євро відповідно.

Вказані документи також містять штампи надавача платіжних послуг ПАТ «Акціонерний банк «Південний»», з датою їх прийняття до виконання 25.10.2024 та 12.11.2024 відповідно.

При цьому, будь-які відомості щодо відкликання цих платіжних інструкцій їх ініціатором (платником) та/або відмови у їх прийнятті банком відсутні.

На переконання суду, згадані вище платіжні інструкції містять усі необхідні реквізити, які зумовлюють чинність цих документів у розумінні законодавства, що регулює діяльність на платіжному ринку, а також усі відомості, що у своїй сукупності дозволяють встановити причинно-наслідковий зв`язок між виставленим інвойсом та відповідними банківськими операціями, здійсненими з метою його оплати.

Доказів протилежного відповідачем не надано та судом не встановлено.

Наведене дає усі підстави для висновку, що при поданні МД №24UA67U9 позивач належним чином документально підтвердив факт повної оплати ним імпортованого товару.

Поряд з тим, суд наголошує, що у процедурах контролю за митною вартістю імпортованого товару предметом доказування є ціна товару та інші складові його митної вартості. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.

Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12.03.2020 у справі №804/6243/14 та від 02.03.2021 у справі №380/842/20, яка враховується судом в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України.

Слід врахувати також і те, що оплата товару на момент його розмитнення покупцем не є обов`язковою умовою у розумінні МК України, оскільки, в силу приписів частини другої статті 53 цього Кодексу, декларант повинен надати митниці банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, лише за умови фактичної сплати ним відповідного рахунку, а інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, - за умови їх наявності.

Суд констатує, що установлена митницею неточність щодо наданих декларантом платіжних інструкцій за своїм змістом не містить жодного покликання на норми національного та/або міжнародного законодавства, які б могли слугувати підставою для формування відповідного висновку, та за своєю суттю зводиться виключно до тлумачення митним органом на власний розсуд призначення цих платіжних документів.

А тому, суд вважає, що виявлені відповідачем недоліки у документах, наданих позивачем на виконання вимог пункту 4 частини другої статті 53 МК України, є помилковими та не могли слугувати належною і достатньою підставою для невизнання митницею митної вартості імпортованих товарів за рівнем, визначеним декларантом.

Враховуючи викладене, наявні усі підстави для висновку, що позивачем як декларантом надано митному органу повний перелік первинних документів, визначений частиною другою статті 53 МК України, які надавали митному органу можливість визначити митну вартість імпортованого товару за основним методом.

Тому, суд не погоджується з твердженням відповідача щодо неподання декларантом всіх додаткових документів на підтвердження заявленої ним митної вартості товарів.

Суд зазначає, що декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. У свою чергу, митний орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості лише у випадку наявності у нього обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути пов`язані з неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Водночас, вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України (стаття 53) заборонено.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №809/946/17 та від 05.07.2022 у справі №804/150/16.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України, зокрема: зовнішньоекономічний контракт, рахунок-фактуру (інвойс), банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, - та подані декларантом документи підтверджують складові митної вартості товару за першим (основним) методом.

Поряд з цим, суд зауважує, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відсутнє обґрунтування того, яким чином виявлені митним органом неточності (розбіжності) впливають на митну вартість імпортованих товарів.

Також, відповідачем не надано суду жодного доказу, який би спростував зміст документів, наданих декларантом для митного оформлення імпортованих товарів.

Більше того, у ході розгляду даної справи судом установлено, що жоден із виявлених митницею недоліків у поданих декларантом документах не міг впливати на заявлену ним митну вартість товарів.

Наведене, на переконання суду, є самостійною підставою для твердження по необґрунтованість оскаржуваних рішення про коригування та картки відмови.

Суд бере до уваги також і висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17, згідно з якими декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено митним органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою ним митною вартістю, та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Щодо коригування відповідачем митної вартості імпортованих товарів на підставі МД від 10.09.2024 №ua403060/2024/3064 з розрахунку 2,46 долара США/кг, що на момент подання МД становило 2,33 євро/кг, то суд зазначає, що посилання на володіння митним органом інформацією щодо іншого (вищого) цінового рівня товарів не являється та не може являтися обґрунтованою правовою підставою для витребування у декларанта додаткових документів.

Суд наголошує, що саме по собі прирівнювання митним органом цін схожих товарів, без урахування особливостей цих товарів, їх обсягів та умов постачання, які можуть бути різними, що, безумовно, може впливати і на вартість (ціну) таких товарів, не може вважатися обґрунтованим, адже формування ціни на товар здійснюється з урахуванням таких чинників, як ринкові ціни, обсяг партії, вартість і якість сировини, використаної на виготовлення товару, тощо.

При цьому, наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару. Не може слугувати підставою для коригування митної вартості також і відсутність у митних органів інформації про вартість операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів.

Положеннями пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України імперативно визначено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

А тому, у рішенні про коригування митної вартості товарів, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення нової митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен навести також пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Разом з тим, в оскаржуваному рішенні відповідач не наводить порівняння характеристик оцінюваних товарів та характеристик товарів, ціни яких взяті за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення останнім приписів частини другої статті 55 МК України у частині обґрунтованості прийнятого рішення.

Натомість, у спірному рішенні про коригування митний орган обмежився лише тим, що прирівняв вартість імпортованого позивачем товару до раніше визнаної митницею ціни іншого (подібного) товару, жодним чином не обґрунтувавши своє рішення (з огляду на дати поставок, кількість, асортимент товарів, умови поставок тощо).

Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.08.2018 у справі №804/1755/17, від 25.05.2021 у справі №520/10386/2020 та від 13.01.2022 у справі №520/11061/2020.

За наведеного, спірні картка відмови та рішення про коригування не відповідають ані вимогам законності, ані вимогам обґрунтованості.

Суд зауважує, що наявність у митного органу інформації щодо іншого рівня товарів, заявлених до митного оформлення, є лише підставою для поглибленого вивчення документів, поданих декларантом до митного оформлення. Однак, такі відомості не є самостійною правовою підставою для витребування у декларанта додаткових документів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, не відповідає вартості товарів, заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.

Також, Верховний Суд у своїх постановах від 25.02.2020 у справі №260/718/19 та від 27.04.2020 у справі №140/804/19 наголошував на тому, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Враховуючи викладені вище висновки суду та фактичні обставини справи, суд не погоджується також і з діями митного органу щодо витребування додаткових документів у декларанта на підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали б підтвердити чи спростувати. І це при тому, що ціна придбання імпортованого товару була підтверджена позивачем документально.

Суд наголошує на тому, що в частині третій статті 53 МК України передбачено чіткі підстави, за наявності яких у митного органу з`являється право вимагати у декларанта надання додаткових документів, вичерпний перелік яких має бути зазначений у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів в силу приписів пункту 3 частини другої статті 55 цього Кодексу.

На переконання суду, відповідач, всупереч імперативної вимоги закону, не довів, що заявлені позивачем відомості про митну вартість імпортованих ним товарів є неповними та/або недостовірними; не вказав, які з поданих декларантом документів при митному оформленні товарів мають ознаки підробки або які не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за товар; не довів, що виявлені ним розбіжності та неточності у поданих до митного оформлення документах є достатніми підставами для невизнання митної вартості товарів за рівнем, визначеним декларантом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач не мав передбачених МК України підстав для витребування у позивача додаткових документів на підтвердження митної вартості імпортованих товарів.

Як уже зазначалося вище судом, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожен наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частини друга-четверта статті 57 МК України).

З даного приводу суд зауважує, що оскаржуване у справі рішення про коригування не містить жодного опису неможливості застосування методів визначення митної вартості товарів почергово, а лише містить загальне формулювання щодо неможливості їх почергового використання, та, як наслідок, висновок про застосування резервного методу визначення митної вартості товарів.

Відтак, враховуючи, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що зазначена вище процедура взагалі проводилась, а також того, що митним органом здійснювався саме послідовний вибір методу визначення митної вартості товару, доводи відповідача щодо правомірності застосування ним другорядного резервного методу визначення митної вартості імпортованих позивачем товарів не заслуговують на увагу суду.

У той же час, за наслідками розгляду справи по суті, судом установлено відсутність підстав для сумнівів у правильності визначеної позивачем митної вартості товарів за першим (основним) методом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності/неточності щодо ціни (вартості) товарів чи ознаки підробки, та останні містять достатньо відомостей щодо складових митної вартості імпортованих товарів.

Отже, відповідачем не доведено існування обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів у МД від 20.11.2024 №24UA67U9, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої ним митної вартості товарів, судом не встановлено.

З огляду на усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 21.11.2024 №UA204130/2024/000021/1 не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, що свідчить про його протиправність; порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом скасування цього рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно, картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204130/2024/000237, сформована 21.11.2024 на підставі згаданого вище рішення про коригування митної вартості товарів, яке визнане судом протиправним, також є протиправною і підлягає скасуванню судом.

Інші доводи та аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи по суті.

Положеннями частини першої статті 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Також, згідно з пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За правилами частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В силу вимог частини другої цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Рівненською митницею у процесі судового розгляду справи не доведено існування обставин, які б підтверджували обґрунтовані сумніви митного органу у достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості імпортованих товарів у МД від 20.11.2024 №24UA67U9, а інших обставин, які б впливали та/або могли вплинути на рівень задекларованої позивачем митної вартості товарів, судом не встановлено. Відтак, позов слід задовольнити повністю.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України суд враховує, що згідно з частиною першою статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень у конкретних спірних правовідносинах, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом установлено, що при зверненні до суду із позовною заявою у цій справі позивач сплатив до бюджету судовий збір у сукупному розмірі 5450,40 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією від 09.12.2024 №243 (а.с.15).

При цьому, предметом даного позову є вимоги про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, виданої на його підставі.

Суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою. Рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення лише в сукупності позбавляють позивача права оформити товар за основним методом визначення митної вартості та породжують обов`язок позивача задекларувати товар за визначеною відповідачем митною вартістю товару. Відповідно, скасування зазначених актів митного органу є способом захисту позивачем лише одного права права оформити товар за заявленою ним митною вартістю, що вказує на те, що це є однією позовною вимогою.

Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 18.02.2020 у справі №320/3053/19.

Таким чином, предметом цього адміністративного позову є одна вимога майнового характеру щодо визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів, яка також охоплює і визнання протиправною та скасування картки відмови, за що, в даному випадку, з урахуванням ціни позову 108767,26 грн, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2422,40 грн (з урахуванням положень підпункту 1 пункту 3 частини другої, частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі Закон №3674-VI), статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059-IX).

Отже, позивачем сплачено судовий збір за подання цього позову у більшому розмірі, ніж установлено законом, а саме на суму 3028,00 грн (5450,40 2422,40).

За приписами пункту 1 частини першої статті 7 Закону №3674-VI, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми (…).

З огляду на наведене, судовий збір у сумі 3028,00 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України за його клопотанням як надмірно сплачений.

У свою чергу, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 2422,40 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень в силу приписів частини першої статті 139 КАС України.

Докази понесення позивачем інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, в матеріалах справи відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Альянс Ідеал» до Рівненської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів від 21.11.2024 №UA204130/2024/000021/1.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Рівненської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.11.2024 №UA204130/2024/000237.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Альянс Ідеал» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненської митниці судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 30 квітня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК АЛЬЯНС ІДЕАЛ" (вул. Київська, буд. 261-А, прим. 76, оф. 1, м. Бровари, Броварський р-н, Київська обл., 07405, ЄДРПОУ/РНОКПП 45538122)

Відповідач - Рівненська митниця (вул. Соборна, 104, м. Рівне, Рівненська обл., Рівненський р-н, 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 43958370)

Суддя С.А. Борискін