Справа № 200/7572/24
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року справа №200/7572/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 р. у справі № 200/7572/24 (головуючий І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №92 від 29.02.2024 року про відмову у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового страхового стажу позивача строк перебування у навчальній відпустці: Вересень 2005р. - учбова відпустка - 5 календарних. дн.; Жовтень 2005р. - учбова відпустка - 8 календарних. дн.; Лютий 2006р. - учбова відпустка - 14 календарних дн.; Травень 2006р. - учбова відпустка - 3 календарних. дн.; Червень 2006р. - учбова відпустка - 10 календарних. дн.; Вересень 2006р. - учбова відпустка - 6 календарних. дн.; Жовтень 2006р. - учбова відпустка - 7 календарних. дн.; Січень 2007р. - учбова відпустка - 3 календарних. дн.; Лютий 2007р. - учбова відпустка - 10 календарних. дн.; Травень 2007р. - учбова відпустка - 13 календарних. дн.; Вересень 2007р. - учбова відпустка - 6 календарних. дн.; Грудень 2007р. - учбова відпустка - 14 календарних. дн.; Січень 2008р. - учбова відпустка - 11 календарних. дн.; Лютий 2000р. - учбова відпустка - 29 календарних. дн.; Березень 2008р. - учбова відпустка - 16 календарних. дн.; Квітень 2008р.- учбова відпустка - 2 календарних. дн.; Січень 2012р.- учбова відпустка - 14 календарних. дн.; Травень 2012р.- учбова відпустка - 9 календарних. дн.; Серпень 2012р. - учбова відпустка - 5 календарних. дн.; Вересень 2012р.- учбова відпустка - 2 календарних. дн.; Січень 2013р. - учбова відпустка - 8 календарних. дн.; Лютий 2013р. - учбова відпустка - 7 календарних. дн.; Вересень 2013р. - учбова відпустка - 7 календарних. дн.; Лютий 2014р. - учбова відпустка - 7 календарних. дн.; Травень 2014р.- учбова відпустка - 6 календарних. дн.; Червень 2014р. - учбова відпустка - 14 календарних. дн.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року задоволено частково позовні вимоги, а саме суд:

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () №92 від 29.02.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсії на пільгових умовах на підставі ч.3 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 21.02.2024 про призначення пенсії на пільгових умовах та зарахувати при повторному розгляді вказаної заяви до його спеціального (пільгового) стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, періоди навчання за професією: з 01.09.2005 по 05.09.2005 року (5 днів); з 01.10.2005 по 08.10.2005 року (8 днів); з 01.02.2006 по 14.02.2006 року (14 днів); з 01.05.2006 по 03.05.2006 року (3 дні); з 01.06.2006 по 10.06.2006 року (10 днів); з 01.09.2006 по 06.09.2006 року (6 днів); з 01.10.2006 по 07.10.2006 року (7 днів); з 01.01.2007 по 03.01.2007 року (3 дні); з 01.02.2007 по 10.02.2007 року (10 днів); з 01.05.2007 по 13.05.2007 року (13 днів); з 01.12.2007 по 15.12.2007 року (15 днів); з 01.01.2008 по 11.01.2008 року (11 днів); з 01.02.2008 по 16.03.2008 року (1 місяць 16 днів); з 01.04.2008 по 02.04.2008 року (2 дні); з 01.01.2012 по 15.01.2012 року (15 днів); з 01.05.2012 по 09.05.2012 року (9 днів); з 01.08.2012 по 06.08.2012 року (6 днів); з 01.09.2012 по 02.09.2012 року (2 дні); з 01.01.2013 по 08.01.2013 року (8 днів); з 01.02.2013 по 07.02.2013 року (7 днів); з 01.09.2013 по 07.09.2013 року (7 днів); з 01.02.2014 по 07.02.2014 року (7 днів); з 01.05.2014 по 06.05.2014 року (6 днів); з 01.06.2014 по 14.06.2014 року (14 днів), з урахуванням висновків суду по цій справі.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд.83, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд.83, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати на правничу допомогу у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначено, що після перевірки наданих позивачем документів, встановлено, що вік Позивача - 40 років, страховий стаж становить - 45 років 01 місяць 00 днів, а пільговий стаж становить 24 роки 06 місяців 00 днів. За доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди. На підставі заяви та наданих документів Головним управління винесено Рішення № 92 від 29.02.2024 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 25 років.

За приписами законодавства необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку, зайнятість повний робочий день на підземних роботах і відкритих гірничих роботах, з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, наявність необхідного стажу роботи на зазначених роботах. Підтвердження права на пільгове забезпечення здійснюється на підставі записів у трудових книжках працівників та уточнюючих довідок, виданих підприємствами на підставі первинних документів про характер виконуваної роботи та умови праці, а також про безпосередню зайнятість протягом повного робочого дня на роботах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Також скаржник зазначає, що судом, під час винесення рішення, було проігноровано п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, яким передбачено, що після винесення рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV Головним управлінням електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

З огляду на вищевказане, після вирішення питання про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV Головним управлінням сформовану електронну пенсійну справу Позивача було передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (як до органу, що призначає пенсію за місцем реєстрації особи).

Так, станом на сьогодні, завдання з розгляду заяви Позивача про призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV Головним управлінням виконано, надалі правовідносини з Позивачем мають відбуватися з органом Пенсійного фонду за місцем реєстрації Позивача, а саме з Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Також скаржник не погоджується з рішенням суду в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 968 грн. 96 коп. та понесені ним судові витрати на правничу допомогу у сумі 5 000 грн. 00 коп.

До позовної заяви було додано лише договір від 07.10.2024 про надання правової допомоги, але не було додано додатку до договору з попереднім (орієнтованим) розрахунком сум судових витрат, акт виконаних робіт та інші докази здійснення правничої допомоги.

Від позивача надійшов відзив на скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

21.02.2024 позивач із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах звернувся до територіальних органів ПФУ на підставі ч.3 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До своєї заяви про призначення пенсії, позивач надав наступні копії документів: 1.) Трудова книжка, серії НОМЕР_2 ; 2.) Службова записка щодо проведення перевірки пільгових довідок на ОСОБА_1 ; 3.) Паспорт та РНОКПП; 4.) Стаж для розрахунку права (РС-право); 5.) Довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 07.10.2022 №1-306; 6.) Довідка від 07.10.2022 №67-АР; 7.) Довідка про кількість підземних виходів, страйку, б/в до липня 2011 року чергова відпустка дана у робочих днях, 5 серпня 2011 року відпустка дана у календарних днях від 07.10.2022 №1-305; 8.) Довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №01/11-294/11 від 25.11.2022; 9.) Довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №01/11-294/12 від 25.11.2022; 10.) Довідка про відсутність на роботі №01/11-294/16 від 25.11.2022. 11.) Довідка про відсутність на роботі №01/11-294/17 від 25.11.2022; 12.) Довідка видана ОСОБА_1 у тому, що він дійсно працював у ДП ВК "Краснолиманська" №01/11-308/13 від 09.12.2022; 13.) Довідка №1 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за пільговими умовами №248 від 18 жовтня 2022 року; 14.) Довідка №2 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за пільговими умовами №249 від 18 жовтня 2022 року; 15.) Довідка про спуски в підземні гірничі видобутки (шахту) за період з серпня 2020 по липень 2022 року №244 від 18 жовтня 2022 року; 16.) Довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №831 від 23.12.2022; 17.) Довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №150 від 14.02.2024; 18.) Довідка №120 від 06.07.2022; 19.) Атестат про повну загальну середню освіту, серії НОМЕР_3 .

За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Відповідачем за результатами розгляду прийнято рішення №92 від 29.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ч.3 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 25 років.

Відповідно до рішення про відмову в призначенні пенсії від 29.02.2024 №92, вік заявника 40 років. Страховий стаж особи становить 45 років 1 місяць. Пільговий стаж особи становить 24 роки 6 місяців. Результати розгляду наданих документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди. Додатковий коментар: пільговий стаж розраховано згідно довідки ДП Мирноградвугілля від 07.10.2022 №1-306 та довідки ПАТ Шахтоуправління Покровське від 14.02.2024 року №150. Працює.. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 06.08.2033. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Позивач звернувся зі скаргою 29.04.2024р., до якої долучив копію диплому бакалавру та копію диплому технікуму. За результатами розгляду його скарги, Відповідач надав відповідь 14.05.2024 за № 15181-13671/К-02/8-1500/24.

У своїй відповіді від 14.05.2024, відповідач зазначив, що рішенням від 29.02.2024 відмовлено в призначенні пільгової пенсії, в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Пільговий стаж розраховано згідно довідки ДП Мирноградвугілля від 07.10.2022 № 1-306 та довідки ПАТ Шахтоуправління Покровське від 14.02.2024 № 150. Періоди учбової відпустки враховані до страхового стажу згідно довідки від 09.12.2022 № 01/11-308/13 ДП Вугільна компанія Краснолиманська.

Відповідно до копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 дата заповнення 17 квітня 2002 року, встановлена трудова діяльність:

-з 01.09.1998 по 12.04.2002 навчання в ПТУ №80 м. Родинське за спеціальністю електрослюсар підземний, номер запису 1 в трудовій книжці;

-Шахта Родинська Красноармійськ вугілля: з 22.04.2002 по 20.01.2003 прийнятий машиністом підземних установок 3 розряду, номер запису 2 в трудовій книжці;

-з 21.01.2003 по 01.04.2003 - переведений учнем гірника по ремонту гірничих видобутків підземним, номер запису 3 в трудовій книжці;

-з 02.04.2003 по 07.03.2004 переведений гірником по ремонту гірничх видобутків 4 розряду підземним, номера записів 4 та 6 в трудовій книжці;

- 23.06.2003 перейменування підприємства, номер запису 5 в трудовій книжці;

-ДП Вугільна компанія Краснолиманська: з 15.03.2004 по 11.05.2004 прийнятий гірником по ремонту гірничих видобутків 3 розряду підземним з повним робочим днем у шахті тимчасово, номер запису 7 в трудовій книжці;

- з 12.05.2004 по 06.10.2008 переведений гірником по ремонту гірничих видобутків підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті, номер запису 8 в трудовій книжці;

- з 07.10.2008 року по 02.03.2015 переведений учнем гірника очисного забою підземного з повним підземним робочим днем у шахті на період практики, номер запису 9 в трудовій книжці;

- з 03.03.2015 по 16.08.2020 переведений гірничим майстром підземним з повним підземним робочим днем у шахті, номера записів 10 та 11 в трудовій книжці;

- ТОВ Корум Шахтспецбуд: з 26.08.2020 по 18.10.2020 прийнятий машиністом підземних установок 3 розряду з повним робочим днем під землею, номер запису 12 в трудовій книжці;

- з 19.10.2020 по 18.12.2020 переведений учнем прохідника з повним робочим днем під землею на період виробничої практики, номер запису 13 в трудовій книжці;

- з 19.12.2020 по 08.07.2022 переведений прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею, номера записів 14 та 15 в трудовій книжці;

- ПрАТ Шахтоуправління Покровське: з 19.07.2022 по 19.10.2022 прийнятий прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем у шахті, номер запису 16 в трудовій книжці;

- з 20.10.2022 по 09.02.2024 - переведений прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті та відповідно був звільнений з даної посади 09.02.2024, номера записів 17 та 19 в трудовій книжці.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частина 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положенням ч.1 ст. 9 Закону № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок та з 01.01.2011 єдиний соціальний внесок.

Страховий стаж обчислюється відповідно до вимог Закону №1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності (01.01.2004) цим Законом.

Статтею 114 Закону №1058 врегульовано питання пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Згідно з частиною 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

За частиною 1 статті 14 Закону № 1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, передбачений статтею 12 цього Закону, знижується на 1 рік.

За частиною 5 статті 114 Закону № 1058-IV, у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин 2 і 3 цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Відповідно до частини 6 статті 114 Закону № 1058-IV, контроль за правильністю застосування списків на пільгове пенсійне забезпечення і якістю проведення атестації робочих місць на підприємствах та в організаціях, підготовка пропозицій щодо вдосконалення таких списків покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п.2 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказ Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383 (далі Порядок № 383), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків

Пунктом 3 Порядку № 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Комплексний аналіз норми дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах за п.1 ч.2 статті 114 Закону №1058 є досягнення особою відповідного віку, перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, з урахуванням проведеної атестації робочих місць за час виконання роботи після 21 серпня 1992 року, а також документальне підтвердження зайнятості працівника повний робочий день за відповідною професією.

Право на передбачену частиною 3 статті 114 Закону № 1788-XII пенсію незалежно від віку мають працівники, за умови безпосередньої зайнятості на роботах повний робочий день та не менше передбаченого стажу роботи - 25 років для працівників професії яких містяться у Списку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. N 202 (далі - Список № 202), або мати стаж роботи провідної професії визначених статтею 14 Закону № 1788-XII, частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV - не менше 20 років.

Так, згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Згідно п.1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 16 травня 2019 року в справі № 161/17658/16-а, від 27 лютого 2020 року в справі № 577/2688/17, від 31 березня 2020 року в справі № 446/656/17, від 21 травня 2020 року в справі № 550/927/17, від 10 грудня 2020 року в справі № 195/840/17.

Отже, зазначеним Порядком передбачено підтвердження спеціального трудового стажу також уточнюючою довідкою сам у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Матеріали справи свідчать, що відповідний стаж роботи позивача на посадах передбаченим Списком (№1 та 202) з повним робочим днем, підтверджується записами в трудовій книжці та відповідними уточнюючими довідками.

Щодо питання не зарахування відповідачем до пільгового стажу періодів навчання колегія суддів враховує наступне.

Згідно п. д абз. 3 ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення (у редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 року №103/98 (далі Закон №103/98), час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувана освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Статтею 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту» передбачено, що професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Статтею 18 вказаного Закону визначено типи професійно-технічних навчальних закладів, зокрема, до професійно-технічних навчальних закладів належить навчально-курсовий комбінат.

Відповідно до листа Міністерства соціального захисту України від 05 листопада 1993 року № 02-82орг періоди навчання робітників підземним професіям зараховується до пільгового стажу у разі наявності відповідних записів у трудовій книжці, проходження навчання на протязі повного робочого дня та з урахуванням оплати праці зазначених робітників за час навчання за тарифними ставками, передбаченими для робітників відповідних професій, яким вони навчаються.

Відповідно до копії атестата серії НОМЕР_3 виданим 12.04.2002, позивач закінчив у 2002 році професійно-технічне училище №80 м. Родинське Донецької області.

Відповідно до копії довідки виданої Родинським професійним ліцеєм від 06.07.2022 року №120, в якій зазначено, що позивач дійсно навчався у ПТУ №80 м. Родинське Донецької області з 01.09.1998 по 16.04.2002 року за спеціальністю Електрослюсар підземний, машиніст підземних установок. На підставі випускного кваліфікаційного іспиту була присвоєна кваліфікація електрослюсаря підземного четвертого розряду, машиніста підземних установок третього розряду. Підготовка за даною спеціальністю проводилась для роботи у підземних умовах.

Факт навчання також підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки.

Матеріали справи свідчать, що позивач у спірні періоди працював на ДП Вугільна компанія Шахта Краснолиманська, що підтверджується наступними записами у його трудовій книжці, а саме: з 12.05.2004 по 06.10.2008 року переведений гірником по ремонту гірничих видобутків підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті, номер запису 8 в трудовій книжці; з 07.10.2008 року по 02.03.2015 року переведений учнем гірника очисного забою підземного з повним підземним робочим днем у шахті на період практики, номер запису 9 в трудовій книжці.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки виданої ДП Вугільна компанія Краснолиманська від 09.12.2022 року №01/11-308/13, в якій зазначено, що позивач дійсно працював на цьому підприємстві та йому було оплачено за період: вересень 2005р. - учбова відпустка -5 календарних. дн.; жовтень 2005р. - учбова відпустка - 8 календарних. дн.; лютий 2006р. - учбова відпустка - 14 календарних. дн.; травень 2006р. - учбова відпустка - 3 календарних. дн.; червень 2006р. - учбова відпустка - 10 календарних. дн.; вересень 2006р. - учбова відпустка - 6 календарних. дн.; жовтень 2006р. - учбова відпустка - 7 календарних. дн.; січень 2007р. - учбова відпустка - 3 календарних. дн.; лютий 2007р. - учбова відпустка - 10 календарних. дн.; травень 2007р. - учбова відпустка - 13 календарних. дн.; вересень 2007р. - учбова відпустка - 6 календарних. дн.; грудень 2007р. - учбова відпустка - 14 календарних. дн.; січень 2008р. - учбова відпустка - 11 календарних. дн.; лютий 2000р. - учбова відпустка - 29 календарних. дн.; березень 2008р. - учбова відпустка - 16 календарних. дн.; квітень 2008р.- учбова відпустка - 2 календарних. дн.; січень 2012р.- учбова відпустка - 14 календарних. дн.; травень 2012р.- учбова відпустка - 9 календарних. дн.; серпень 2012р. - учбова відпустка - 5 календарних. дн.; вересень 2012р.- учбова відпустка - 2 календарних. дн.; січень 2013р. - учбова відпустка - 8 календарних. дн.; лютий 2013р. - учбова відпустка - 7 календарних. дн.; вересень 2013р. - учбова відпустка - 7 календарних. дн.; лютий 2014р. - учбова відпустка - 7 календарних. дн.; травень 2014р.- учбова відпустка - 6 календарних. дн.; червень 2014р. - учбова відпустка - 14 календарних. дн. Довідка видана на підставі особового рахунку №8994. Оплата здійснена згідно ст.217 КЗпП Про відпустки, постанова КМУ від 08.02.1995 року №100: На час надання навчальних відпусток за працівником за основним місцем роботи зберігається середня заробітна плата. Оплата нараховувалась виходячи із його середнього заробітку (підземного робітника).

Наявною в матеріалах справи копією довідки виданої ДП Вугільна компанія Краснолиманська від 25.11.2022 року №01/11-299/17 про відсутність на роботі (безоплатна відпустка, додатковий вихідний, вимушений простій, страйк, допоміжна гірничорятувальна команда (ДГК), відрядження, держобов`язок, учбова відпустка) сформованої по позивачу в якій зазначено період з 15.03.2004 по 16.08.2020 року (включно) з повним підземним робочим днем та в якій по суті дублюється знаходження позивача в учбових відпустках, зазначених вище у довідці №01/11-308/13.

Отже, матеріали справи свідчать, що на курси за професією позивач направлявся підприємством та продовжував працювати за набутою професією з повним робочим днем у шахті.

Тобто, позивач проходив навчання та працював за фахом, а присвоєна кваліфікація є роботою за набутою професією в розумінні ст.38 Закону України Про професійно-технічну освіту, тому відповідач неправомірно не зарахував до пільгового стажу вищезазначені періоди навчання.

Також, за приписами ст. 84 КЗпП України, у випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про відпустки", працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Як слідує зі ст.4 Закону України "Про відпустки", відпустки без збереження заробітної плати є одними з видів відпусток.

Відповідно до статей 25 та 26 Закону України "Про відпустки" відпустки без збереження заробітної плати надаються в обов`язковому порядку, або за згодою сторін.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 8 лютого 2016 року № 713/039/161-16 час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Відтак, періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Висновок відповідає правовій позиції, наведений у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі №423/2860/16-а.

Матеріали справи не містять доказів, що не зараховані відповідачем періоди перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати не пов`язані з виробничою необхідністю.

Відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів тощо.

Таки чином, матеріали справи містять усі належні передбачені законодавством документи щодо підтвердження стажу роботи позивача.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено у зарахуванні спірних періодів роботи (навчання) позивача до стажу роботи (пільгового).

Щодо посилання скаржника на розгляд заяви позивача за принципом екстериторіальності, суд зазначає наступне.

За п. 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Враховуючи вказані вимоги Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Згідно з пояснювальною запискою Фонду до проекту Постанови № 25-1 Указом Президента України від 04.09.2019 року №647/2019 «Про деякі заходи із забезпечення надання якісних публічних послуг» для забезпечення належної реалізації прав осіб y сфері надання адміністративних послуг передбачено забезпечення Кабінетом Міністрів України, зокрема, спрощення процедури надання та отримання послуг. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 року № 681 «Про оптимізацію надання адміністративних послуг у сфері пенсійного забезпечення» визначено перелік державних реєстрів, відомості з яких враховуються органами Пенсійного фонду при зверненні осіб за призначенням, перерахунком, поновленням, припиненням, продовженням виплати пенсій, надбавок, допомог, доплат та компенсацій або переведенням з одного виду пенсії на інший. У зв`язку з цим постала необхідність у приведенні актів Пенсійного фонду України у відповідність до вимог чинного законодавства Єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства, централізована прозора система контролю за процесами призначення та перерахунків пенсій, мінімізація корупційних ризиків, зумовлених особистими контактами з громадянами, попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, оптимізація навантаження на працівників, розширення способів звернень до територіальних органів Пенсійного фонду України стало результатом запровадження принципу екстериторіальності щодо призначення пенсії.

Колегія суддів зауважує, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання (статті 113, 116 та 117 Конституції України).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2023 року яку залишено без змін Верховним Судом у постанові від 25 липня 2023 року у справі № 640/1873/22, відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України про визнання протиправними (такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили) та нечинними положення абзацу 13 пункту 4.2 та абзацу 2 пункту 4.3 Розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 7 липня 2014 року) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

Також, Верховний Суд за результатами аналізу положень статей 5, 44 Закону № 1058-IV, підпункту 2 пункту 10 Положення №280, абзацу 13 пункту 4.2 та абзацу 2, 3 пункту 4.3 Розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 вважав за необхідне сформулювати такі правові висновки:

- відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регулюються Законом № 1058-IV. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону;

- правлінню Пенсійного фонду України надано право приймати у межах повноважень, передбачених законом, постанови, затверджувати положення, інструкції та інші нормативно-правові акти Пенсійного фонду України, зокрема, і щодо порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії;

- з моменту набрання чинності змін до абзацу 13 пункту 4.2 Розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1, а саме з 1 квітня 2021 року, після реєстрації заяви, зокрема і щодо перерахунку пенсії, та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу;

- рішення за результатами розгляду заяви, розподіленої за принципом екстериторіальності, у тому числі про перерахунок пенсії, приймається не пізніше 10 днів після її надходження та підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків) та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Таким чином, впровадження принципу екстериторіальності передбачає опрацювання заяв про призначення пенсій будь-яким з територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає заявник.

У даному випадку відповідно до матеріалів справи, спірне рішення щодо не зарахування стажу прийнято саме Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити зарахування спірного стажу, оскільки подана позивачем заява з документами по суті розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області і рішення приймалось саме ним.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2024 року справа №500/1216/23, від 07 травня 2024 року справа №460/38580/22, від 24 травня 2024 року справа №460/17257/23.

Щодо посилання апелянта на необґрунтоване стягнення судом першої інстанції судових витрат, суд зазначає наступне.

За ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки позовні вимоги задоволені, судом обґрунтовано стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати понесені ним.

Щодо посилання апелянта на необґрунтоване стягнення судом першої інстанції судових витрат з правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Стаття 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положення частин 1 та 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України , кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підтвердження складу та розміру витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

При цьому, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто законодавець визначив, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та при наявності зазначеного положення суд розглядає питання співмірності витрат. Аналогічний правовий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 9901/350/18 (Провадження № 11-1465заі18).

Позивач просив у суду першої інстанції стягнути з відповідача суму витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Так, між ним та Адвокатським Бюро Молчанової Наталії був укладений договір про надання правової допомоги № 05/10/24 від 07.10.2024 та у відповідності до умов цього договору вартість послуг адвоката складає 15000,00 грн., що підтверджується актом приймання передачі, квитанцією.

Відповідно до ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 25.10.2024 року серії АН № 1542602, виданим Адвокатським бюро Молчанової Наталії, на підставі договору про надання правової допомоги № 05/10/24 від 07.10.2024 року, правничу допомогу має надавати адвокат Молчанова Наталія Анатоліївна (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 3538 від 07.03.2012 року), яка і є представником позивача у даній справі.

За умовами п. 4.2. зазначеного договору за правову допомогу клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар). Розмір винагороди адвоката при наданні правової допомоги складає 3000,00 грн. за годину роботи.

Відповідно до розрахунку витрат на правничу (юридичну) допомогу по договору правничої допомоги №05/10/24 від 07.10.2024 року визначено: ознайомлення з документами 2000,00 грн.; формування та подання адміністративної позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії до Донецького окружного адміністративного суду 10000,00 грн.; представництво інтересів позивача у суді Донецького окружного адміністративного суду 3000,00 грн., що загалом становить - 15000,00 грн.

Відповідно до акту наданих послуг по договору про надання правничої допомоги №05/10/24 від 07.10.2024 року складеного 25.10.2024 року зі змісту якого вбачається, що сторони претензій один до одного по предмету договору не мають та за даним актом підлягає сплаті 15000,00 грн.

Як розрахунок витрат на правничу допомогу, так і акт наданих послуг по договору були підписані представником позивача та самим позивачем по справі.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера 25/10 від 25.10.2024 року, позивачем сплачено Адвокатському бюро Молчанової Наталії 15 000,00 грн.

Як зазначалось, вирішуючи спір щодо розміру витрат правничої допомоги, суд виходив з критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та на думку, суд дійшов до вірного висновку щодо зменшення їх розміру. При цьому, законодавство вимагає документального підтвердження та доведення витрат, при цьому не встановлює вичерпного чи обов`язкового переліку документів які необхідні надати, вказаний доказ не обов`язковим для підтвердження понесених судових витрат.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.11.2021 у справі № 910/7586/19 щодо вирішення питання стягнення витрат на правничу допомогу у склад якої включено витрати на участь адвоката у судовому засіданні, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21 також зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Суд першої інстанції зменшуючи позовні вимоги зазначив, що розмір правничої допомоги у розмірі 15000,00 грн. є завищеним, з огляду на незначну складність цієї справи, сформовану з цього питання сталу судову практику,

Таким чином, керуючись принципами справедливості та верховенства права, критерієм розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відшкодуванню підлягають 5000 грн за вивчення, підготовку та складання документів, необхідних для ведення справи в суді.

Стосовно посилання апелянта на те, що позивачем не було додано додатку до договору з попереднім (орієнтованим) розрахунком сум судових витрат, акт виконаних робіт та інші докази здійснення правничої допомоги, суд зазначає, що судом першої інстанції враховано зазначені апелянтом обставини та зменшено витрати на правничу допомогу, що апелянтом не враховано.

Щодо посилання апелянта на те, що відсутність належного документального підтвердження витрат на правову допомогу, що на його думку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат у повному обсязі, суд зазначає, що законодавство вимагає документального підтвердження та доведення витрат, при цьому не встановлює вичерпного чи обов`язкового переліку документів які необхідні надати, вказані відповідачем докази не є обов`язковим для підтвердження понесених судових витрат.

Суд зазначає, що відповідач не спростовує надання правничої допомоги, при цьому, апеляційна скарга не містить вимоги щодо зменшення судових витрат, а відповідач фактично наполягає на відмові у стягненні судових витрат, що за наявністю наданої правничої допомоги не передбачено чинним процесуальним законодавством.

Вирішуючи спір щодо розміру витрат правничої допомоги, суд виходив з критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та на думку суду, дійшов до вірного висновку щодо зменшення їх розміру. Відповідач не довів неспівмірність витрат заявлених до відшкодування, визначених судом першої інстанції, не надав будь-яких доказів того, що ціни на послуги адвоката є явно завищеними на ринку юридичних послуг.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, щодо обґрунтованості висновків суду з урахуванням наявних доказів стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 5000 грн.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 р. у справі № 200/7572/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне текст судового рішення складено та підписано колегією суддів 30 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

А.А. Блохін