Справа № 641/952/25
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 р.Справа № 641/952/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Василенко О.Я., пров. Брянський, 5, м. Харків, Харківська, 61068, по справі № 641/952/25

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив суд:

- скасувати постанову №210 від 28.01.2025, складену Т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити провадження у справі.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.03.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про повне задоволення його позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 порушено порядок і процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення оскільки протокол №209 і Постанова №210 складено в один день з різницею в одну годину в той час, як ТЦК відповідно до ст. 277-2 КУпАП ТЦК повинен належним чином повідомити про розгляд справи не пізніше, ніж за три доби до дати розгляду справи, тому позивач був позбавлений можливості реалізувати свої права, визначені ч. 1 ст. 268 КУпАП. Також зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 порушив строк надсилання повістки, а саме повістку було направлено не через 48 годин після підписання, а через 72 години. Вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено причину для виклику військовозобов`язаного «для звірки військово-облікових даних», яка відсутня у переліку п. 21 Постанови КМУ №560. У протоколі № 209 від 28.01.2025 року, в оскаржуваній постанові № 210 від 28.01.2025 року та в повістці № 323191 зазначено, що військовозобов`язаному необхідно з`явитись для: «для звірки військово-облікових даних», проте які саме військово-облікові дані потребували звірки - не зрозуміло. Чинним законодавством визначено про направлення повісток «для уточнення даних» військовозобовязаних, а не «для звірки військово-облікових даних». Зазначає, що таких підстав, як «для звірки військово-облікових даних», чинне законодавство не передбачає, а відтак і з`явитись за викликом, який не передбачений у чинному законодавстві, військовозобов`язаний ОСОБА_1 не був зобов`язаний. Крім того, вказує, що опис вкладення до листа з оголошеною цінністю відправлення за номером №018 було відправлено без підпису відправника та без печатки поштового відділення, тому вказаний опис не може підтверджувати той факт, що позивачу направлялась саме повістка №323191. Зазначає, що в протоколі та постанові вказано, що повістку про виклик направлено 04.10.2024 в той час, як повістку підписано ЕЦП 05.10.2024 і тому вона не могла бути відправлена 04.10.2024. Зазначив, що в якості обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення потрібно врахувати щире розкаяння особи, ту обставину, що позивач раніше не притягувався до адміністративної відповідальності та в застосунку "Резерв+" міститься інформація щодо того, що ОСОБА_1 заброньовано. ОСОБА_1 не отримував від поштового оператора АТ "Укрпошта" повідомлення про надходження на його поштову адресу рекомендованого листа та не було зазначено номеру телефону позивача, хоча він є в військово-обліковому документі позивача. Вказав, що при винесенні спірної постанови відповідач не взяв до уваги ту обставину що у день який потрібно було позивачу з`явитись до ТЦК 15.10.2024 були неодноразово оголошені повітряні тривоги, що підтверджується інформацією з Офіційної карти повітряних тривог України.

Відповідач не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.01.2025 начальником групи бронювання ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_2 складено протокол №209 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, зі змісту якого вбачається, що 28.01.2025 о 16 год 10 хв. по прибуттю гр-на ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено факт порушення ним в особливий період законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: 04.10.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 військовозобов`язаному ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення засобами поштового зв язку АТ «Укрпошта» була направлена повістка №323191, яка сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за місцем його задекларованого проживання, а саме: АДРЕСА_2 , про виклик 15.10.2024 на 11 год 00 хв. для звірки військово-облікових даних, повістка повернута відправнику 13.10.2024 з відміткою про відсутність адресата за місцем проживання. В протоколі також роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, права та обов`язки, передбачені ст.268 КУПАП, а також повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 17 год 00 хв. 28.01.2025. Протокол підписано ОСОБА_1 з зауваженнями «не прийшло повідомлення від Укрпошти».

28.01.2025 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 винесено постанову №210 по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн.

Не погодившись із вказаною постановою відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена відповідно до норм чинного законодавства, підстав для її скасування немає.

Перевіряючи правомірність прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її протиправність та незаконність, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно із частиною 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (частина 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачено статтею 210-1 КУпАП.

Згідно частин 1, 3 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, 25.02.2022 Президентом України видано Указ «Про загальну мобілізацію» № 69/2022, строки якого неодноразового продовжувалась.

Саме з періоду оголошення Президентом України рішення про мобілізацію законодавець пов`язує настання особливого періоду під час якого громадянами України зобов`язуються виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з наданого позивачем військово-облікового документу №44 ОСОБА_1 обліковується в ІНФОРМАЦІЯ_4 , як солдат, вид обліку: рядовий, військово-облікова спеціальність 788 (а.с. 21).

Так, за даними оскаржуваної постанови ОСОБА_1 будучи оповіщений 13.10.2024 належним чином про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на 15.10.2024 о 11 год. 00 хв. у вказану дату та час без поважних причин не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до повістки № 323191.

Матеріали справи містять повістку №323191 на ім`я ОСОБА_1 про необхідність явки 15.10.2024 на 11:00 годину до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних, яка 08.10.2024 направлена засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням за адресою зареєстрованого місця проживання позивача: АДРЕСА_2 , що підтверджується описом вкладення до рекомендованого поштового відправлення №018 та повернулася на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

В подальшому, 28.01.2025 начальником групи бронювання ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_2 складено протокол №209 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Складення протоколу від 28.01.2025 та розгляд справи про адміністративне правопорушення з винесенням постанови відбувалися за особистої участі ОСОБА_1 , про що свідчить його підпис на протоколі.

В протоколі №209 від 28.01.2025 гр. ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, а також права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о "17" годині "00" хв. 28.01.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 в кабінеті №31. Протокол підписано ОСОБА_1 з зауваженнями «не прийшло повідомлення від Укрпошти» (а.с. 65).

28.01.2025 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 винесено постанову №210 по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн. Копію постанови отримано ОСОБА_1 28.01.2025 року особисто.

Обґрунтовуючи протиправність притягнення до адміністративної відповідальності, позивач зазначав, що повістка № 323191 йому не вручалась, з Укрпошти повідомлень він не отримував, тому твердження відповідача про належне вручення є помилковим.

Отже, спірним питанням у даному випадку є питання здійснення відповідачем належного виклику позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як встановлено матеріалами справи, повістка №323191 надіслана на адресу позивача засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» та повернута до відправника з відміткою про відсутність адресата за адресою: АДРЕСА_2 .

Процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.

Відповідно до п. 28 Порядку № 560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Зокрема, абз. 3 пп. 2 ст. 41 вказаного Порядку, визначено, що належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку день поставлення у поштовому повідомленні, зокрема, відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Як вбачається з листа АТ «Укрпошта» від 10.02.2025 №1.03.009.004-4535-25, наданого у відповідь на адвокатський запит адвоката Савченко В.С., рекомендований лист №018 від 08.10.2024 з позначкою «Повістка ТЦК» на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) надійшов 09.10.2024 до відділення №9 м. Харків та в той же день листоношею відділення доставлено повідомлення про надходження листа за вказаною адресою. Оскільки на відправленні не було зазначено номер телефону адресата, повідомлення про надходження даного відправлення у вигляді смс-повідомлення не направлялося. Так як за отриманням листа до відділення ніхто не звернувся, його повернуто 13.10.2024 на адресу відправника.

Таким чином, ОСОБА_1 з урахуванням вимог абз. 3 пп. 2 ст. 41 Порядку № 560, був належним чином повідомлений за адресою проживання, яка збігається з адресою, зазначеною у застосунку «Резерв+», про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 15.10.2024 року о 11:00 годині.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що за даними оскаржуваної постанови ОСОБА_1 будучи оповіщений 13.10.2024 належним чином про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на 15.10.2024 о 11 год. 00 хв. у вказану дату та час без поважних причин не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка) (пункт 23 Порядку № 560).

Позивач в якості поважних причин неприбуття 15.10.2024 о 11:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 вказує на те, що 15.10.2024 з 10:59 год. по 11:30 год. у м. Харків було оголошено повітряну тривогу.

15.10.2024 о 10 год. 59 хв. у м. Харкові та Харківській області пролунав сигнал повітряної тривоги. О 11 год. 29 хв. було оголошено відбій повітряної тривоги. Інформація про це є загальновідомою і відображена, зокрема, на веб-ресурсі: https://map.ukrainealarm.com/.

Відтак, слід дійти висновку, що станом на визначену ІНФОРМАЦІЯ_2 дату та час для прибуття позивача (15.04.2024 о 11:00) на території Харківської області тривала повітряна тривога.

Колегія суддів зазначає, що позивач був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 15.10.2024 о 11 год. 00 хв, згідно змісту оскаржуваної постанови ОСОБА_1 без поважних причин не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тобто, т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_4 при винесенні постанови №210 по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн. не було з`ясовано належним чином можливість явки особи за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 під час оголошення повітряної тривоги, не було встановлено, що обставини оголошення сигналу «повітряна тривога» у певному регіоні необхідно вважати загальновідомими, тобто такими що не потребують доказування, а неявка осіб може бути спричинена такою надзвичайною ситуацією, яка об`єктивно унеможливлює завчасне подання клопотання про відкладення розгляду справи з цих причин.

Колегія суддів зазначає, що в умовах оголошення воєнного стану необхідно керуватися пріоритетом збереження життя здоров`я людини, а неявка осіб під час оголошення сигналу «повітряна тривога» може бути спричинена такою надзвичайною ситуацією, яка об`єктивно унеможливлює завчасне подання клопотання про відкладення розгляду справи з цих причин.

Відтак під час розгляду протоколу по адміністративне правопорушення та винесення відповідної постанови, уповноважена посадова особа повинна була з`ясувати та перевірити обставини з приводу наявності у особи поважних причин неявки на зазначений у повістці час та дату до територіального центру комплектування та врахувати зазначені обставини.

Однак, відповідачем не враховано вищенаведені обставини про поважність причин неприбуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою 15.10.2024, тобто, здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення без всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В порушення ч.2 ст.283 КУпАП відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП не враховано усіх обставин, які повинні бути установлені під час розгляду справи та мали суттєве значення для прийняття відносно позивача відповідного рішення, що є достатньою правовою підставою для його скасування.

Суд першої інстанції, не врахував вказаних обставин, а тому дійшов помилкового висновку, що позивач не довів яким чином оголошення повітряних тривог вплинуло на неприбуття його за повісткою.

Також, суд першої інстанції не урахував, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а зокрема, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У ході судового розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч положенням ч.2 ст.77 КАС України, не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є неправомірною та підлягає скасуванню.

За цим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Суд першої інстанції наведені обставини не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням вищенаведеного, інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч.2 ст.317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.03.2025 по справі № 641/952/25 скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення №210 від 28.01.2025, винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 , та закрити провадження по адміністративній справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 1332, 32 грн (тисяча триста тридцять дві гривні 32 коп.).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий