Справа № 420/9455/25
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9455/25
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

29 квітня 2025 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Хлімоненкова М.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому позивач просить суд:

-Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.10.2022 року по 05.11.2023 року включно відповідно до норм абзацу 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

-Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4238 гривень 83 копійки в місяць за період з 01.10.2022 року по 05.11.2023 року включно у загальній сумі 55 811 гривень 26 копійок відповідно до норм абзацу 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

-Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 06.12.2023 року по 06.02.2025 року включно відповідно до норм абзацу 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

-Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4238 гривень 83 копійки в місяць за період з 06.12.2023 року по 06.02.2025 року включно у загальній сумі 55 811 гривень 26 копійок відповідно до норм абзацу 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі було з`ясовано, що даний позов подано із пропуском встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, при цьому позивач заявляв про його поновлення.

Ухвалою суду від 08.04.2025, позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом у частині позовних вимог, заявлених до військової частини НОМЕР_1 щодо періоду починаючи з 01.10.2022 по 05.11.2023.

Ухвалу суду від 08.04.2025 представник позивача отримав через електронний кабінет в підсистемі Електронний суд (ЄСІТС) 10.04.2025 (03:19). Строк для усунення недоліків - 21.04.2025.

21.04.2025 представник позивача через Електронний суд подав заяву про поновлення строків звернення до суду (зареєстрована 22.04.2025), у якій зазначає, що предметом розгляду даної справи є порушення законодавства про оплату праці. Порядок і строки звернення до суду з таким позовом встановлений Кодексом законів про працю України. 19.07.2022 року набрав чинності Закон України від 01.07.2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», з урахуванням якого стаття 233 КЗпП України передбачає зокрема, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Представник позивача зауважує, що даний спір є спором щодо виплат, які належать при звільненні. Відтак, ч.2 ст.233 КЗпП України передбачений тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні". Таке формулювання на думку позивача було складено законодавцем саме з метою уникнення конфліктних ситуацій між працівником (військовослужбовцем) та керівником (командиром військової частини / командувачем виду сил / Міністерством оброни України) у період роботи (військової служби). При цьому у частині 2 статті 233 законодавець не застосував слова "дізнався", "повинен дізнатись" та інші аналогічні, а чітко зазначено "у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні". Підстав стверджувати, що позивач сам повинен був дізнаватись розшифровку виплаченого грошового забезпечення немає. Обов`язок письмового повідомлення про нараховане та виплачене грошове забезпечення (заробітну плату) з розшифровкою по видах із зазначенням конкретних сум, покладається безпосередньо на роботодавця.

Враховуючи викладене, представник позивача зазначає, що звільнення ОСОБА_1 з військової служби відбулось лише 06.02.2025, у період з 04.06.2017 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 05.11.2023 та з 06.12.2023 по 06.02.2025 позивач постійно проходив військову службу у лавах ЗСУ, а відтак даний позов подано у межова тримісячного строку, у відповідності до приписів ст.233 КЗпП України. Також, наголошує, що з першого дня повномасштабного вторгнення, а саме з 24.02.2022 року по теперішній час позивач проходив військову службу у Збройних Силах України. У період з 2022 року по 2025 рік позивач систематично виконував бойові завдання, про що свідчить виплата додаткової винагороди у довідці ОК-5 протягом даного періоду, а відповідно до правової позиції Верховного Суду наведеної у постановах від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, від 06 липня 2023 року у справі №320/15312/21 проходження військової служби є поважною причиною для поновлення строків звернення до суду.

Також, посилаючись на приписи ст.160,161, 77 КАС України, представник позивача зазначає, що позивач, стверджуючи про порушення його прав щодо обчислення грошового забезпечення зобов`язаний надати до суду докази в обґрунтування вказаних обставин. У якості доказів надати лише копії наказів про проходження служби та документ форми ОК-5 не є достатнім, оскільки містить лише дані щодо суми заробітку для обчислення пенсії, визначення страхового стажу, сплати страхових внесків.

Враховуючи в сукупності: звернення до суду у тримісячний строк із дати звільнення з військової служби відповідно до частини другою статті 233 КЗпП України, статті 234 КЗпП України; алогічність звернення із 32 окремими позовними заявами у період проходження військової служби з 19.07.2022 року по 06.02.2025 року; проходження військової служби із першого дня повномасштабного вторгнення по теперішній час; систематичне виконання бойових завдань у період повномасштабного вторгнення, що відповідно до постанов Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, від 06 липня 2023 року у справі №320/15312/21 є поважною причиною для поновлення строків звернення до суду; недопустимість прояву надмірного формалізму, непропорційності між застосованими заходами та поставленою метою, а саме неможливість доказування позивачем права на частину грошового забезпечення, яку він мав отримати у період коли ризикував своїм життям заради інтересів України, через нечіткість законодавства у частині відсутності норм права, які регулюють строки звернення до суду у спорах щодо заробітної плати (після 19.07.2022 року); правову позицію наведену у постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2025 року у справі №420/39216/24, від 24 березня 2025 року у справі №420/38607/24, від 10 грудня 2024 року у справі №480/8249/24, відповідно до правової позиції Верховного Суду наведеної у постановах від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, від 06 липня 2023 року у справі №320/15312/21, від 21.03.2025 року у справі №460/21394/23 (пункт 76), статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, статті 234 Кодексу законів про працю України, у заяві просить поновити строк для звернення до суду із цим позовом.

Розглянувши матеріали справи, оцінюючи доводи заявника, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин №2352-IX від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022, назву та частини першу і другу статті 233 та текст статті 234 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, з 19 липня 2022 року КЗпП України, строк звернення до суду з позовом про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

При цьому, в силу приписів ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Суд враховує, що згідно з правовими висновками Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, якщо мають місце тривалі правовідносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).»

Отже, з урахуванням наведеного, у цій справі до вимог про перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01.10.2022, застосуванню підлягає ч. 2 ст.233 КЗпП України у редакції, з урахуванням внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX змін, якою встановлено 3-місячний строк для звернення до суду із відповідним позовом, з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні", що не заперечується також представником позивача.

В силу приписів ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оцінюючи наведені у заяві про поновлення строків звернення до суду доводи та обґрунтування, суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору за захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

В свою чергу, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Щодо початку перебігу строку для подання позову, суд зазначає, що судовою палатою Верховного Суду в указаній вище постанові наголошено, що період з 19 липня 2022 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

У зв`язку з цим зроблено висновок про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19 липня 2022 року] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. В справі №460/21394/23 це відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Як свідчать матеріали справи, вимоги позивача у цій справі стосуються нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.10.2022 по 05.11.2023, та з 06.12.2023 по 06.02.205.

При цьому, у період з 01.10.2022 по 05.11.2023 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а з 06.12.2023 у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2023 №315, ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 05 листопада 2023 року у зв`язку із вибуттям до нового місця служби.

Суд наголошує, що в матеріалах справи також наявних грошовий атестат, виданий позивачу 05.11.2023 при виключенні зі списків у якому вказані суми, які позивачу були виплачені.

Отже, з урахуванням висновків Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23, про порушення своїх прав в частині неналежного на думку позивача з ним розрахунку під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , позивач дізнався саме 05.11.2023. Отже, строк для оскарження неналежних розрахунків та виплату позивачу грошового забезпечення за період служби у військовій частині НОМЕР_1 з 01.10.2022 по 05.11.20213 спливав 05.02.2024.

Окрім того, з моменту виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення у зв`язку із вибуттям до нового місця служби пройшло більше одного року

Втім, даний позов подано лише 31.03.2025, тобто не в межах установлених законодавством строків.

Викладеним вище спростовуються доводи представника позивача, викладені у заяві про поновлення строку щодо початку перебігу строку для звернення до суду ОСОБА_1 в частині вимог, заявлених до військової частини НОМЕР_1 .

Щодо наявності підстав для поновлення пропущеного строку, розглянувши подану позивачем заяву, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено поважності причин, які спричинили пропуск строку встановленого законом для подання цього позову. В заяві про поновлення пропущеного строку, не вказуються обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення позивача, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, не надано доказів на підтвердження таких обставин.

Суд враховуючи доводи, викладені у заяві про поновлення строку також приймає до увагу, що Верховний Суд у своїй постанові від 29.11.2024 у справі №120/359/24 (адміністративне провадження №К/990/14363/24) зазначив, що стаття 123 КАС України допускає поновлення строків звернення до суду, якщо заявник доведе поважність причин їх пропуску. Військова мобілізація та участь у бойових діях можуть бути визнані такими поважними причинами, якщо ці обставини об`єктивно унеможливлювали своєчасне звернення до суду. Верховний Суд підтвердив, що строки звернення до суду, встановлені статтею 122 КАС України, можуть бути поновлені відповідно до статті 123 КАС України, якщо заявник надасть обґрунтовані пояснення та докази поважності причин пропуску. Суворе застосування строків звернення до суду в умовах воєнного стану може обмежувати конституційне право військовослужбовців на доступ до правосуддя, що суперечить принципу справедливості, закріпленому у статті 2 КАС України.

Верховний Суд у вказаній постанові зокрема вказав, що проходження військової служби може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з таких причин: обмеження доступу до правової допомоги - військовослужбовці можуть перебувати у віддалених або небезпечних місцях, де неможливо отримати правову допомогу або підготувати документи для звернення до суду; виконання службових обов`язків - служба у Збройних Силах України, особливо в умовах воєнного стану, передбачає повну концентрацію на виконанні військових завдань, що може унеможливлювати звернення до суду; повага до особливого статусу - військовослужбовці, виконуючи свій конституційний обов`язок, мають право на захист від невиправданого обмеження доступу до правосуддя, гарантованого статтями 55, 124 та 129 Конституції України; фактор часу - участь у тривалих військових операціях, навчаннях або відрядженнях може суттєво ускладнювати дотримання строків, передбачених законом.

Суд враховує посилання представника позивача також і на правові позиції Верховного Суду наведені у постановах від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, від 06 липня 2023 року у справі №320/15312/21.

Одночасно з цим, суд зауважує, що до заяви представником позивача не надано жодного належного доказу наявності об`єктивних перешкод для звернення до суду із позовом у зв`язку з проходженням військової служби та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку (як-то, факт перебування позивача в зонах проведення бойових дій та безпосереднє залучення його до здійснення функцій із захисту держави під час дії воєнного стану в Україні у відповідний період; перебування позивача на лікуванні, тощо) щодо періоду з 05.11.2023. Тобто, позивачем не підтверджено тих обставин, про які вказується у заяві, що унеможливили своєчасне звернення позивача до суду із цим позовом в частині вимог, заявлених до військової частини НОМЕР_1 .

За висновком суду, довідка ОК-5, про яку вказує представник позивача, не є свідченням участі позивача систематично та безперервно після 05.11.2023 у бойових діях. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, з 05.11.2023 по 06.12.2023 була перерва у службі позивача. Згідно даний тієї ж довідки ОК-5, у листопаді 2023 року кількість відпрацьованих днів 5, відомості щодо грудня 2023 у цій довідці відстуні.

За відсутності документів, які свідчать про наявність безпосереднього та прямого причинного зв`язку між пропуском позивачем строку звернення до суду і запровадженням в Україні воєнного стану та несенням позивачем військової служби, вказана позивачем причина не може бути визнана судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Суд звертає увагу, що аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Разом з цим, зі змісту розглянутої судом заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом, судом не встановлено, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений нормами чинного законодавства строк щодо порушених військовою частиною НОМЕР_1 в частині неналежної виплати грошового забезпечення за період з 01.10.2022 по 05.11.2023.

Суд також враховує, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

За приписами ст.1 та 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав що, не заперечуючи наявності дискреційних повноважень у національних судів щодо вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду, апеляційне чи касаційне оскарження, ЄСПЛ підкреслює, що останні повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження строків втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності подовжених строків (справа «Безруков проти Росії», п. 34).

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Втім, підсумовуючи усе наведене вище, суд вважає, що за встановлених спірних обставин справи, з урахуванням приведених законодавчих приписів, позивач з даним позовом в частині вимог про виплату грошового забезпечення військової частини НОМЕР_1 за період з 01.10.2022 по 05.11.2023 у неналежному розмірі звернувся 31.03.2025 поза межами встановлених законом строків, не довівши поважність причин пропуску такого строку.

Згідно з ч.1, 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зазначене кореспондується із приписами п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, відповідно до якого позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, дослідивши викладені у заяві про поновлення пропущеного строку доводи та письмові докази у сукупності, судом зроблено висновок, що позивачем пропущено строк для звернення до суду із цим позовом з неповажних причин щодо вимог, звернутих до військової частини НОМЕР_1 про виплату грошового забезпечення у неналежному розмірі за спірний період з 01.10.2022 по 05.11.2023, у зв`язку із чим, суд не знаходить підстав для задоволення заяви позивача про поновлення такого строку в цій частині.

На підставі викладеного, позовна заява в частині позовних вимог, звернутих до військової частини НОМЕР_1 що стосуються обрахунку та виплати грошового забезпечення позивача за період з 01.10.2022 по 05.11.2023 підлягає поверненню позивачу.

Враховуючи усе викладене вище, керуючись ст. 121-123, 160, 161, 169, 241-243, 248, 256 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку для звернення до суду з даним позовом в частині вимог, заявлених до військової частини НОМЕР_1 .

Позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог заявлених до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.10.2022 року по 05.11.2023 року включно відповідно до норм абзацу 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати й виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4238 гривень 83 копійки в місяць за період з 01.10.2022 року по 05.11.2023 року включно у загальній сумі 55 811 гривень 26 копійок відповідно до норм абзацу 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, - повернути позивачу.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 294-297 КАС України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА