Справа № 754/13924/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Вівдиченко Т.Р., Кузьменка В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Антонова К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В :

01 жовтня 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт) звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправними дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майора ОСОБА_2 по винесенню Постанови №779 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 04 вересня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим визнати цю постанову протиправною та скасувати її як таку, що винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства України;

- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , за частиною 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, за відсутністю складу правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що означена постанова винесена без належних правових підстав, з порушенням норм матеріального права та процедури розгляду справ про притягнення особи до адміністративної відповідальності, а отже означена постанова є протиправною та підлягає скасуванню; з оскаржуваної постанови неможливо встановити у вчиненні якого саме правопорушення звинувачують позивача, адже опис події не відповідає правовій кваліфікації тієї норми права, яку за змістом оскаржуваної постанови порушив позивач; твердження відповідача про відмову позивача від проходження ВЛК за направленням ТЦК не відповідають дійсності, оскільки позивачеві станом на 20 год 30 хв 03 вересня 2024 року не виписувалось та не вручалось будь-яких повісток про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою проходження ВЛК та/або з будь-якою іншою метою.

Позивач вказує, що жодного направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду стосовно нього не складалось та йому не вручалось, за його отримання він ніде не розписувався.

Крім того, з огляду на зазначений у оскаржуваній постанові час (20 годин 30 хвилин) проходження ВЛК в цей момент навіть просто не було можливим через відсутність будь-якого складу ВЛК у приміщенні ТЦК в даний момент, про що позивач повідомив співробітникам ТЦК, при цьому пояснивши, що готовий пройти ВЛК у передбаченому законом порядку у разі вручення відповідного направлення/повістки.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року залучено до участі у адміністративній справі № 754/13924/24 ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі - відповідач) у якості відповідача.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Змінено захід стягнення, накладений на ОСОБА_1 постановою № 779 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 04 вересня 2024 року із штрафу у розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500,00 грн, на штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з`ясовано усіх обставин у справі, що мають значення для справи. Наголошує, що відповідачем було порушено права позивача та недотримано законодавчо встановленої процедури вручення повістки та направлення для проходження медичного огляду.

14 січня 2025 року представником ІНФОРМАЦІЯ_2 подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого зазначає, що позивач не виконує в умовах дії правового режиму воєнного стану свої конституційні обов`язки з дотримання вимог законодавства про військовий обов`язок, мобілізацію; своє невиконання намагається обґрунтувати «процесуальним шумом» шляхом подання позову, оскарження законного рішення. Крім того, відповідач заявив клопотання про здійснення судового розгляду без його участі за наявними у справі доказами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, за матеріалами справи, 03 вересня 2024 року начальником групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_3 складено Рапорт №4863 про те, що громадянин ОСОБА_1 був направлений на військово-лікарську комісію для встановлення придатності для проходження військової служби за станом здоров`я під час мобілізації в особливий період; ОСОБА_1 відмовився від проходження військово-лікарської комісії для встановлення придатності для проходження військової служби за станом здоров`я під час мобілізації в особливий період (а.с.55 зворот).

03 вересня 2024 року уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 - офіцером адміністративного відділення молодшим лейтенантом ОСОБА_4 складено Протокол №779 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , в якому встановлено, що ОСОБА_1 о 20 год 30 хв 03 вересня 2024 року відмовився від проходження військово-лікарської комісії за направленням ІНФОРМАЦІЯ_2 (що підтверджується рапортом начальником групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_6 майора ОСОБА_3 від 03 вересня 2024 року), чим порушив законодавство про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме абзац четвертий частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП (а.с.54-55).

У вказаному протоколі роз`яснено позивачу його права та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 09:30 год 04 вересня 2024 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 .

Під час складення Протоколу № 779 ОСОБА_1 надав письмові пояснення від 03 вересня 2024 року, в яких вказав, що він відмовляється від проходження ВЛК на місці, оскільки ТЦК не має ВЛК; був незаконно доставлений до ТЦК співробітниками поліції, оскільки в розшуку не перебуває та має всі необхідні документи; за потреби пройти ВЛК просить направити повістку поштою (а.с.56).

04 вересня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 винесено Постанову № 779, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500,00 грн. Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_1 о 20 год 30 хв 03 вересня 2024 року відмовився від проходження військово-лікарської комісії за направленням ІНФОРМАЦІЯ_2 (що підтверджується рапортом начальником групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_6 майора ОСОБА_3 від 03 вересня 2024 року), чим порушив законодавство про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме частину шосту статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП (а.с.53-54).

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, судова колегія враховує наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211(крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчинено в особливий період.

Приміткою до статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення вказано, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Диспозиція вказаної норми є бланкетною та відсилає до іншого законодавства, яке зокрема регулює порядок проведення мобілізації.

Так, в оскаржуваній Постанові № 779 від 04 вересня 2024 року зазначено, що позивач порушив частину шосту статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

За приписами частини шостої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Поряд з цим, зі змісту оскаржуваної Постанови № 779 від 04 вересня 2024 року не вбачається встановлення обставин відсутності у позивача при собі військово-облікового документу, або відмови пред`явити його представникам ТЦК та/або іншим уповноваженим органам.

За змістом описової частини оскаржуваної Постанови № 779 від 04 вересня 2024 року, позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за відмову від проходження військово-лікарської комісії за направленням ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Поряд з цим, в оскаржуваній Постанові № 779 від 04 вересня 2024 року відсутні відомості про зміну кваліфікації інкримінованого адміністративного правопорушення, що в свою чергу свідчить про процесуальне порушення.

Зазначене вище дозволяє колегії суддів прийти до висновку, що відповідачем належним чином не сформульовано суті вчиненого позивачем правопорушення, хоча формулювання повинно бути конкретним, оскільки є важливою умовою справедливого та об`єктивного розгляду справи та є необхідним для підготовки до належного захисту, на що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

У контексті наведеного, судова колегія висновує помилковість тверджень відповідача, з якими погодився суд першої інстанції про те, що зазначення в оскаржуваній постанові частини шостої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є опискою, яка не впливає на суть правопорушення.

Таким чином, твердження позивача про те, що у спірній постанові про адміністративне правопорушення опис події не відповідає правовій кваліфікації є спроможними.

За приписами абзацу четвертого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно з приписами абзацу дев`ятого частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються:

1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку;

3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

4) місце, день і час явки за викликом;

5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку;

6) реєстраційний номер повістки;

7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Положеннями статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні діє особливий період.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією РФ, в Україні введено воєнний стан із 05.30 години 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Відповідно до Указу Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 7113 від 03 березня 2022 року, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21 жовтня 1993 року оголошено загальну мобілізацію.

Пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено: громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

- Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Відповідно до пункту 3 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, громадяни, які добровільно вступають на військову службу (далі - військова служба за контрактом) або призиваються, проходять обов`язковий медичний огляд у порядку, що затверджується Міністерством оборони України за погодженням із центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Пунктом 3.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 визначено, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП ВЛК ТЦК та СП на збірних пунктах районних (міських) ТЦК та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ТЦК та СП.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Відповідно до абзацу третього пункту 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період визначено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.

За приписами пункту 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Військовозобов`язаний та резервіст, який виявив бажання проходити військову службу під час мобілізації у вибраній ним військовій частині, направляється на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або командиром військової частини.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

З наведеного вбачається, що процедурі проходження позивачем медичного огляду передує формування повістки про виклик для проходження відповідного огляду, видача керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період від 16.05.2024 №560 та реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період від 16.05.2024 №560.

З фактичних обставин справи вбачається, що відповідної процедури та етапності відповідачем не дотримано.

Зокрема, повістка про виклик позивача для проходження медичного огляду 03 вересня 2024 року у матеріалах справи відсутня.

За змістом оскаржуваної постанови вказано, що позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії за направленням ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив законодавство про мобілізаційну підготовки і мобілізацію.

Надаючи оцінку наявному у матеріалах справи Направленню №832 від 03 вересня 2024 року на медичну комісію для встановлення придатності до військової служби, колегія суддів акцентує увагу на відсутності у ньому інформації про те, на яку дату та годину позивач направлявся на відповідне обстеження.

Крім того, у відповідному Направленні №832 від 03 вересня 2024 року відсутній як підпис особи, що його видала ( ОСОБА_5 ) так і підпис позивача у отриманні відповідного направлення.

Поряд з цим, підписи особи, яка видала направлення та особи, якій вручається відповідне направлення є обов`язковими реквізитами, оскільки прямо передбачені приписами Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (додатком 12).

Досліджуючи обставини реєстрації Направлення №832 від 03 вересня 2024 року в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період від 16.05.2024 №560, суд враховує відповідь ІНФОРМАЦІЯ_7 про неможливість надання копії такого журналу, з огляду на його відсутність в цілому (а.с.72).

Поряд з наведеним, з матеріалів справи та доводів сторін, вбачається, що позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії 03 вересня 2024 року о 20:30 хв та Протокол №779 складений 03 вересня 2024 року о 21:50 год.

При цьому, сторонами не заперечується факт доставлення позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки 03 вересня 2024 року о 20:00 год.

Водночас, Військово-лікарська комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , має графік роботи з 8:00 до 17:55 год.

За змістом відзиву на апеляційну скаргу відповідні обставини відповідачем не заперечуються.

З наведеного вбачається покладення відповідачем на позивача обов`язку з проходження військово-лікарської комісії 03 вересня 2024 року після закінчення її офіційного робочого часу, що не відповідає закону щонайменше з погляду доведеності поза розумним сумнівом.

На підставі аналізу обставин справи в контексті наведеного нормативного регулювання, судова колегія вважає за необхідне закцентувати увагу на наступному.

У рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1).

Відповідно до статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Зі змісту статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення України вбачається, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Згідно з частин 1 та 2 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційний суд у сукупності встановленого та викладеного дійшов висновку, що у даному випадку відсутня вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення накладено на позивача незаконно, необґрунтовано, з порушенням встановленої етапності процедури, тому наявні правові підстави для скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення і закриття провадження у справі.

Відтак, позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню.

Поряд з цим, розглядаючи вимоги апелянта щодо визнання протиправними дій начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 з винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів висновує, що вони не підлягають задоволенню, оскільки повноваження суду при розгляді справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності зводяться до права на залишення без змін, скасування рішення або зміну заходу стягнення.

Достатнім та ефективним способом захисту прав позивача в даному випадку є скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку із чим у задоволенні вимоги про визнання дій протиправними слід відмовити.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про неналежність визначення ІНФОРМАЦІЯ_1 у якості відповідача, оскільки даний суб`єкт владних повноважень оскаржуваного рішення не ухвалював.

Поряд з цим, судова колегія звертає увагу на невідповідність мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного рішення, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ІНФОРМАЦІЯ_8 не ухвалював оскаржуваного рішення, тому він є неналежним відповідачем у справі, і, як наслідок, у задоволенні позовних вимог щодо неналежного відповідача слід відмовити.

Разом з тим, за змістом частини першої резолютивної частини оскаржуваного рішення позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задоволено частково.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що наявні правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, та частково задовольнити адміністративний позов.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1 514,00 грн (605,60 грн+908,40 грн) підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись статтями 272, 286, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2024 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 №779 від 04 вересня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі частини 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрити провадження у справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 514,00 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень).

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: Т.Р. Вівдиченко

В.В. Кузьменко