Справа № 580/1192/25
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року справа № 580/1192/25
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Кульчицького С.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у змішаній (паперовій та електронній) формі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області №0-2309-UА0076233 від 16.02.2024 за 2021 рік на суму податкового зобов`язання 90396,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області №0-2309-UА0076233 від 16.02.2024 за 2022 рік на суму податкового зобов`язання 97929,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно вона є власником нежитлової виробничої будівлі, яка відноситься до будівель промисловості, тобто не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому контролюючий орган протиправно оскаржуваним ППР визначив позивачу податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Крім того зазначила, що згідно Договору купівлі-продажу частини комплексу, який посвідчений приватним Нотаріусом Городищенського районного нотаріального нотаріального округу Черкаської області Соколовою О.М. від 10.03.2017 року - ОСОБА_1 купила 7/50 частини комплексу, що розташований у АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці площею 3,7868 га за кадастровим номером :01:001:1284. Таким чином, позивач не є власником всього майнового комплексу, що розташований у АДРЕСА_1 , а лише 7/50 його частини, тому нарахування ОСОБА_1 грошових зобов`язань на весь майновий комплекс чи на більшу його частину є неправомірним та безпідставним.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що відсутні підстави для застосування пільги згідно абзацом є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області є правомірними та не підлягають скасуванню.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд зазначає, що відповідно до пункту 122 розділу VI «Перехідні положення» Положення №1845/0/15-21 до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.

Згідно з абзацом 21 пункту 1 розділу VII Формування і оформлення судових справ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).

Отже, процесуальне законодавство передбачає можливість розгляду справи у змішаній формі (паперовій та електронній) та прийняття рішення про такий розгляд суддею, у провадженні якого перебуває судова справа.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Відповідно Договору купівлі-продажу частини комплексу, який посвідчений приватним Нотаріусом Городищенського районного нотаріального нотаріального округу Черкаської області Соколовою О.М. від 10.03.2017 ОСОБА_1 купила 7/50 частини комплексу, що розташований у АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці площею 3,7868 га за кадастровим номером :01:001:1284.

На підставі Рішення Виконавчого комітету Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 21.12.2018 №36, 7/50 частині комплексу, що була придбана на підставі Договору було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 16.02.2024 №0-2309-UA0076233 за 2021 рік на суму податкового зобов`язання 90396,00 грн та від 16.02.2024 №0-2309-UA0076233 за 2022 рік на суму податкового зобов`язання 97929,00 грн, якими визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Не погоджуючись з даним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі-ПК України).

Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з ст. 10 ПК України до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок. Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки запроваджено Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, який набув чинності з 01.01.2015.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

У спірних правовідносинах предметом розгляду є правомірність винесення Головним управлінням ДПС у Черкаській області податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області №0-2309-UА0076233 від 16.02.2024 за 2021 рік на суму податкового зобов`язання 90396,00 грн та податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області №0-2309-UА0076233 від 16.02.2024 за 2022 рік на суму податкового зобов`язання 97929,00 грн.

При цьому, суть цього публічно-правового спору зводиться до перевірки доводів позивача про те, що належне їй на праві власності майно відповідає ознакам вимоги пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, а отже позивач має право на податкову пільгу та звільняється від обов`язку щодо нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Так, згідно Договору купівлі-продажу частини комплексу (далі-Договір), який посвідчений приватним Нотаріусом Городищенського районного нотаріального нотаріального округу Черкаської області Соколовою О.М. від 10.03.2017 року (копія Договору додається) Позивач придбала 7/50 частини комплексу єдиного майнового комплексу ПАТ «Мліївський завод технологічного обладнання», а саме: інженерно-лабораторний корпус з підвалом, площею 1306,8 кв. м; склад ширпотребу, площею 761,0 кв. м; заготівельно-збиральний цех з прибудовою В, склад матеріальний, площею 855,6 кв. м, гараж, площею 929,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., перебуває у власності позивачки та є будівлями промисловості.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (підпункт 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України)

Згідно з частиною першою підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до класу «Промислові та складські будівлі» (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, відповідно до змісту підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, не підлягає нарахуванню на об`єкт нерухомості за одночасної наявності трьох обов`язкових умов:

1) таким об`єктом нерухомості мають бути будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

2) такий об`єкт нерухомості має використовуватися за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010;

3) такий об`єкт нерухомості не повинен здаватися їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Суд зазначає, що сама собою специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування. Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, в яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості, виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти), який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга. При цьому, оскільки саме законодавець приймає рішення про встановлення пільг, то він може в подальшому змінити норму, яка встановлює преференцію, не змінюючи загального критерію, про який йшлося вище. Отже, підстав для застосування компенсаторних правозастосовних нормативних механізмів - презумпції правомірності рішень платника податку (у даному випадку відповідно підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4, пункту 56.21 статті 56 ПК України) не виникає, оскільки немає колізії нормативно-правового регулювання.

Провівши аналіз наданих копій документів та даних інформаційної бази ДПС встановлено, що ОСОБА_1 не є суб`єктом підприємницької діяльності.

Відповідно даний об`єкт нерухомості загальною площею 12555,0 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не використовується за призначенням у господарській (підприємницькій) діяльності ОСОБА_1 .

Отже, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою в постановах Верховного Суду від 11.05.2023 у справі № 440/359/20 та від 17.02.2020 у справі № 820/3556/27 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин має бути врахована судом першої інстанції.

Таким чином, позивач наполягаючи на наявності у неї пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не підтвердила факту безпосереднього використання нею зазначеного вище об`єкту нерухомості у власній господарській діяльності.

За таких встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування податкової пільги, передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Щодо посилань позивача не неправильне нарахування грошових зобов`язань у спірних податкових повідомленнях-рішеннях суд зазначає таке.

В позовній заяві позивач зазначила, що у її власності на підставі договору купівлі-продажу від 10.01.2017 знаходиться 7/50 частина єдиного майнового комплексу будівель і споруд колишнього ПАТ «Мліївський завод технологічного обладнання», що розташований за адресою: с. Мліїв, вулиця Данила Кушніра, будинок 97.

Відповідно до п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, із змінами і доповненнями база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав 25.10.2017 відбулася зміна частки з 7/50 на 4/50. Таким чином, станом на 16.02.2024, в режимі «Реєстр об`єктів нерухомості» розділу «Плата за нерухомість» ІКС «Податковий блок» у приватній власності ОСОБА_1 перебуває 4/50 частина об`єкта нежитлової нерухомості: 1. Тип об`єкта: будiвлi промисловостi та склади (єдиний майновий комплекс), адреса: с. Мліїв, вулиця Данила Кушніра, будинок 97, дата державної реєстрації права власності 10.03.2017, загальна площа 12555 м2., частина власності 1004,4 м2.

Враховуючи вищевказану інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на виконання вимог статті 266 Податкового кодексу України, згідно з пунктом 266.7 Кодексу відповідачем проведено обчислення сум податкових зобов`язань та формування ППР з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки податку за податкові (звітні 2021, 2022 роки по об`єкту оподаткування завантаженому на центральному рівні до відповідної підсистеми ІКС «Податковий блок» та відповідно сформовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 16.02.2024 №0-2309-UA0076233 за 2021 рік на суму податкового зобов`язання 90396,00 грн та від 16.02.2024 №0-2309-UA0076233 за 2022 рік на суму податкового зобов`язання 97929,00 грн.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у частині другій статті 77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Суд вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконав та довів правомірність та законність його рішень, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки за результатом розгляду справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ