Справа № 160/26266/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 160/26266/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року (суддя Ніколайчук С.В.)

у справі №160/26266/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зв`язку з неправомірним нарахування пенсії по інвалідності ОСОБА_1 і станом на 11.06.2003 у відповідності до Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності станом 11.06.2003 у відповідності до Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 271,34 грн, з урахуванням наявного понаднормового трудового стажу 4 роки 2 місяці 1 день і урахуванням статті 19 для перерахування наявного понаднормового трудового стажу 4 роки 2 місяці 1 день;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести розрахунок і виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , з виплатою всіх надбавок станом від 11.06.2003 по теперішній час на момент місячного терміну після надбання чинності даної судової постанови;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України завірену належним чином копію проведеного перерахунку пенсії по інвалідності від 11.06.2003 з урахуванням всіх надбавок по теперішній час на момент місячного терміну після надбання чинності даної судової постанови надати позивачу ОСОБА_1 ;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 недоплачену суму пенсійних виплат з 11.06.2003 пo теперішній час.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при призначені позивачу пенсії по інвалідності станом на 11.06.2003, відповідач не врахував понаднормовий стаж позивача 4 роки 2 місяці 1 рік та не застосував положення ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що призвело до зменшення розміру пенсії з 271,34 грн до 141,90 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, враховуючи те, що законодавством не визначено підстав для врахування збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку, але не менше як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії для пенсії по інвалідності, а у позивача інвалідність настала внаслідок загального захворювання та останній отримує пенсію по інвалідності другої групи, дійшов висновку, що положення ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються в частині збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку, але не менше як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії, тому підстави для задоволення позову у цій справі відсутні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Позивач зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки положенням ст. 29 Закону №1788, якою передбачено, що пенсії по інвалідності призначалися в таких розмірах, зокрема, особам з інвалідністю ІІ групи 60 відсотків. Позивач вважає, що якщо у осіб з інвалідністю є трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, то пенсія по інвалідності призначається в розмірі пенсії за віком при відповідному стажу роботи. В даному випадку, якщо від 29 років 2 місяців 1 дня (встановлено судом на підставі розгляду пенсійної справи повний робочий стаж) відняти 25 років (згідно статті 19 Закону №1788 час виходу на пенсію за віком для чоловіків), можна отримати 4 роки 2 місяці 1 день понаднормового стажу і це буде пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до ст. 29 Закону №1788, а якщо згідно ст. 25 Закону №1788 добавити 13 років стажу то станом на 11.06.2003 буде 4 роки 2 місяці 1 день + 13 років = 17 років 2 місці 1 день понаднормового стажу. Отже, все, що менше 25 років робочого стажу пенсія по інвалідності, а все що більше 25 років робочого стажу то пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 03.07.2003 позивач ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії по інвалідності з 11.06.2003 відповідно до Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» .

Відповідно до Протоколу від 24.07.2003 №17311, що міститься в матеріалах пенсійної справи позивача, при призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 11.06.2003, розрахунок пенсії здійснено наступним чином:

- стаж роботи станом на 11.06.2003, зарахований по 24.05.2002, складав 29 років 2 місяці 1 день;

- відсоток розрахунку пенсії від заробітку 60%;

- основний розмір пенсії від заробітку - 160,14 грн (з урахуванням даних довідки про заробітну плату від 04.07.2003 №180 за період роботи з 01.01.1993 по 31.12.1997);

- коефіцієнти підвищення основного розміру пенсії - 1,1 х 1,12 х 1,108 х 1,05 х 1,10 х 1,10256;

- основний розмір пенсії з урахуванням коефіцієнтів 271,34293 грн;

- розмір пенсії з обмеженням 141,90 грн.

З огляду на зазначене пенсію з 11.06.2003 позивачу призначено в розмірі 141,90 грн (47,30 грн х 3), відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 №279/2002 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а з 01.07.2003 у розмірі 150,00 грн відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2003 №544/2003 «Про підвищення розмірів трудових пенсій» (а.с. 82, зворотній бік).

15.06.2022 позивач звернувся до відповідача з заявою щодо здійснення перерахунку пенсії по інвалідності.

Листом від 14.07.2022 №20947-15528/Н-01/8-0400/22 відповідач повідомив позивача, що на момент призначення пенсії позивач отримував пенсію в максимальному розмірі, для проведення перерахунку пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком з 11.06.2003 відсутні підстави.

Не погодившись з такою пенсійного органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон №1788-ХІІ), пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров`я, внаслідок:

а) трудового каліцтва або професійного захворювання;

б) загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства).

Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Статтею 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

б) творча діяльність осіб, передбачених пунктом «в» статті 3 цього Закону. При цьому творча діяльність членів Спілки письменників України, Спілки художників України, Спілки композиторів України, Спілки кінематографістів України, Спілки театральних діячів України, інших творчих працівників, які не є членами творчих спілок, але об`єднані відповідними професійними комітетами, до введення в дію цього Закону зараховується в стаж роботи незалежно від сплати страхових внесків. У цих випадках стаж творчої діяльності встановлюється секретаріатами правлінь творчих спілок республіки починаючи з дня опублікування або першого публічного виконання чи публічного показу твору даного автора;

в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби;

г) служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв`язку і в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи;

є) час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду;

ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку;

з) період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

При збільшенні розміру пенсії за віком за кожний рік роботи (стаття 19) поряд з роботою враховуються також періоди, передбачені пунктами «а» - «ж» цієї статті і статтями 57-61 цього Закону.

Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14).

При призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Згідно зі ст. 25 Закону №1788-ХІІ пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва чи професійного захворювання (стаття 26) призначаються незалежно від стажу роботи.

Пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання призначаються при наявності такого стажу роботи на час настання інвалідності, зокрема: від 51 року до досягнення 56 років 13 років.

Статтею 29 Закону №1788-ХІІ визначено, що пенсії по інвалідності призначаються в таких розмірах: інвалідам I групи - 70 процентів; інвалідам II групи - 60 процентів; інвалідам III групи - 40 процентів заробітку (стаття 64).

Якщо у інвалідів є трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, то пенсія по інвалідності призначається в розмірі пенсії за віком при відповідному стажі роботи.

Мінімальний розмір пенсії встановлюється на рівні соціальної пенсії по відповідній групі інвалідності (стаття 94).

Мінімальний розмір пенсії особам, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також громадянам, яких необгрунтовано було піддано політичним репресіям і в подальшому реабілітовано, інвалідність яких пов`язана з репресіями, встановлюється: інвалідам I та II груп - у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком; інвалідам III групи - у розмірі півтори мінімальних пенсії за віком.

Максимальна пенсія не може перевищувати трьох, а для працівників, зайнятих на роботах, передбачених пунктом «а» статті 13 і статтею 14 цього Закону, - чотирьох мінімальних пенсій за віком.

Пенсії інвалідам внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання обчислюються із середнього заробітку на підприємстві для даної професії.

Відповідно до ст. 19 Закону №1788-ХІІ пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії.

За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії.

Максимальний розмір пенсії не може перевищувати трьох, а для працівників, зайнятих на роботах, передбачених пунктом «а» статті 13 і статтею 14 цього Закону, - чотирьох мінімальних пенсій за віком.

Із аналізу наведених норм слідує, що на момент виникнення спірних правовідносин право на розрахунок пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком мали особи з інвалідністю, у яких був наявним трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах.

Водночас, максимальний розмір пенсії як по інвалідності, так і за віком, призначених на підставі Закону №1788-ХІІ, положеннями ст. 29 та ст. 19 Закону №1788-ХІІ обмежено трьома розмірами мінімальних пенсій.

В спірному випадку, позивач не погоджується із розрахованим йому розміром пенсії по інвалідності при її призначенні (станом на 11.06.2003) в сумі 141,90 грн, вважаючи, що належним розміром його пенсії є 271,34 грн.

При цьому, на думку позивача, розмір його пенсії розраховано неправомірно, у зв`язку з тим, що відповідачем не враховано наявний понаднормовий трудовий стаж позивача та положення ст. 19 Закону №1788-ХІІ в частині збільшення пенсії на 1 відсоток за кожний повний рік понаднормового стажу.

Однак, за даних пенсійної справи позивача розмір його пенсії, призначеної з 11.06.2003 в сумі 141,90 грн, обумовлений не відмовою в зарахуванні позивачу понаднормового стажу й збільшенні пенсії на 1 відсоток за кожний повний рік понаднормового стажу, а внаслідок застосування відповідачем положень ч. 5 ст. 29 Закону №1788-ХІІ, які передбачають обмеження максимального розміру пенсії по інвалідності трьома мінімальними пенсіями за віком.

Так, розмір мінімальних пенсій за віком станом на момент призначення пенсії позивачу (11.06.2003) визначався з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 №279/2002 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з підпунктом «б» пункту 1 постанови КМУ від 13.03.2002 №279/2002 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» збільшено на 10 відсотків максимальний розмір трудових пенсій за віком.

Відтак станом на момент призначення пенсії позивачу (11.06.2003) розмір мінімальної пенсії за віком становив 47,30 грн, відповідно пенсії за віком та по інвалідності, призначені на підставі положень Закону №1788-ХІІ, обмежувались розміром трьох мінімальних пенсій за віком (47,30 грн х 3=141,90 грн).

Після чого, відповідно до пп. «б» п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2003 №544/2003 «Про підвищення розмірів трудових пенсій» максимальний розмір трудових пенсій за віком було збільшено до 200 гривень включно для категорій працівників, визначених згідно з пунктом «а» статті 13 та статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; до 150 гривень включно - для інших категорій працівників.

За таких обставин, доводи позивача щодо наявності підстав для перерахунку його пенсії по інвалідності у розмірі 271,34 грн є необґрунтованими, оскільки, виходячи з наведеного вище правового регулювання, відповідачем правильно розраховано пенсію позивача у розмірі 271,34 грн та застосовано при цьому положення ч. 5 ст. 29 Закону №1788-ХІІ в частині обмеження такої пенсії станом на 11.06.2003 до 141,90 грн, а з 01.07.2003 до 150 грн, відповідно підстави для перерахунку пенсії позивача станом на 11.06.2003 відсутні.

Доводи позивача щодо відсутності у Законі №1788-ХІІ положень щодо обмеження пенсії максимальним розміром є безпідставними, оскільки такі положення містяться і щодо пенсії по інвалідності, і щодо пенсії за віком у ч. 5 ст. 29 та ч. 5 ст. 19 Закону №1788-ХІІ, відповідно.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції під час розгляду справи неповно дослідив обставини щодо підстав розрахунку призначеної позивачу пенсії у розмірі 141,90 грн, з яким позивач не погодився та вважав належним розмір пенсії 271,34 грн, однак ухвалив правильне рішення про відмову у задоволенні позову, що свідчить про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції. В той же час, наведене вище відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині його мотивування, з урахуванням висновків, викладених в мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у справі №160/26266/24 змінити з урахуванням висновків, викладених в мотивувальній частині цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко