Справа № 460/6829/25
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

за результатами вирішення заяви про відвід

30 квітня 2025 року Р і в н е №460/6829/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді К.М.Недашківської, розглядаючи у порядку письмового провадження заяву Міністерства освіти і науки України про відвід головуючого судді Д.П.Зозулі в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західноукраїнський коледж «Полісся» до Міністерства освіти і науки України про визнання протиправними та скасування наказів,

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Західноукраїнський коледж «Полісся» (далі - позивач) до Міністерства освіти і науки України (далі - відповідач, заявник), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати Накази Міністерства освіти і науки України від 21.03.2025 №25-Л та від 04.04.2025 №28-Л.

Ухвалою суду (головуючий суддя Д.П.Зозуля) від 15.04.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Західноукраїнський коледж «Полісся» про забезпечення позову у справі №460/6829/25, подану до відкриття провадження у справі, повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою суду (головуючий суддя Д.П.Зозуля) від 15.04.2025 позовна заява залишена без руху.

Ухвалою суду (головуючий суддя Д.П.Зозуля) від 16.04.2025 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Західноукраїнський коледж «Полісся» про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду (головуючий суддя Д.П.Зозуля) від 22.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду (головуючий суддя Д.П.Зозуля) від 25.04.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Західноукраїнський коледж «Полісся» про забезпечення позову задоволено; вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії Наказу Міністерства освіти і науки України №28-л від 04.04.2025 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №460/6829/25.

29 квітня 2025 Міністерством освіти і науки України подана заява про відвід головуючого судді Д.П.Зозулі.

Ухвалою суду (головуючий суддя Д.П.Зозуля) від 29.04.2025 заяву Міністерства освіти і науки України про відвід головуючого судді визнано необґрунтованою та передано справу №460/6829/25 для вирішення питання про відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і підлягає визначенню у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України.

За приписами частини четвертої статті 40 КАС України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2025 заява Міністерства освіти і науки України про відвід головуючого судді Д.П.Зозулі у справі №460/6829/25 передана для вирішення судді К.М.Недашківській.

Відповідно до частини восьмої статті 40 КАС України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Вирішуючи питання щодо порядку розгляду заяви про відвід, суд дійшов висновку про можливість її розгляду у порядку письмового провадження, оскільки підстав для розгляду заяви про відвід головуючого судді Д.П.Зозулі у судовому засіданні з повідомленням учасників справи не встановлено.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у порядку статті 229 КАС України.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість заяви Міністерства освіти і науки України про відвід головуючого судді Д.П.Зозулі у справі №460/6829/25, суд зазначає таке.

Так, заява Міністерства освіти і науки України про відвід головуючого судді Д.П.Зозулі у справі №460/6829/25 обґрунтована тим, що ухвалою суду від 15.04.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Західноукраїнський коледж «Полісся» було залишено без руху з підстав відсутності реєстрації електронного кабінету позивача в ЄСІТС. Разом з цим, в ухвалі суду від 22.04.2025 про відкриття провадження у справі не зазначено про усунення позивачем недоліку, на який звернуто увагу позивача ухвалою суду від 15.04.2025.

Також, заявник вказує, що відсутність у підсистемі «Електронний суд» заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову унеможливлювало подання 25.04.2025 письмового заперечення Міносвіти. Маючи на розгляді клопотання/заяву Міносвіти від 25.04.2025 №14.1/17939-25, у якій йшлося про надання розумного часу для Міносвіти з метою підготовки заперечень на заяву про позивача про вжиття заходів забезпечення у справі №460/6829/25, натомість щоб дотримати принципів рівності учасників справи перед судом, верховенства права тощо, суд постановив ухвалу про задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення у справі № 460/6829/25. У судовій справі №460/6829/25 суддею Д.П.Зозулею упереджено/необ`єктивно з незрозумілих мотивів не розглянуто заяву Міносвіти, не надано розумного строку для підготовки відзиву/заперечень/доводів/міркувань Міносвіти щодо заяви позивача про вжиття заходів забезпечення у справі № 460/6829/25. Заявник зазначає, що має місце необ`єктивне несправедливе ставлення судді Д.П.Зозулі до відповідача - Міносвіти.

За правилами частини першої статті 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Частиною другою статті 36 КАС України визначено, що суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997) закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатись особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В силу вказаних процесуальних норм суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу за вмотивованою заявою про відвід за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці виділяє наступні критерії оцінки неупередженості: 1) суб`єктивний - беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі; 2) об`єктивний - визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу (рішення ЄСПЛ у справах «П`єрсак проти Бельгії», «Кіпріану проти Кіпру», «Грівз проти Сполученого Королівства»).

Щодо суб`єктивного критерію, то він полягає у з`ясуванні особистих переконань конкретного судді у певній справі. Проте презюмується особиста неупередженість.

Щодо об`єктивного критерію, то необхідно визначити поза межами особистої поведінки судді, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості судді.

При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що цих вимог не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення ЄСПЛ у справі «Клейн та інші проти Нідерландів»).

Оскільки доказів протилежного не надано, то по суб`єктивному критерію особиста безсторонність головуючого судді презюмується.

Що стосується об`єктивного критерію, то доводи заявника, що головуючий суддя Д.П.Зозуля є упередженим та небезстороннім, не можна вважати об`єктивно обґрунтованими, позаяк по своїй суті вони є гіпотетичними і не підтверджуються жодними фактами, які могли б викликати сумніви щодо неупередженості судді. Жодних обставин, які б підтверджували, що головуючий суддя не був вільним від стороннього впливу чи будь-якого втручання у судовий розгляд справи, у заяві про відвід не наведено.

За правилами частини четвертої статті 36 КАС України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Щодо такої підстави для відводу головуючого судді, як постановлення ухвали від 22.04.2025 про відкриття провадження у справі, в якій не зазначено про усунення позивачем недоліку, на який звернуто увагу позивача ухвалою суду від 15.04.2025, суд зазначає, що такі доводи заявника фактично стосуються незгоди сторони з процесуальними рішеннями судді.

Щодо такої підстави для відводу головуючого судді, як ненадання заявнику розумного строку для підготовки заперечень/доводів/міркувань щодо заяви позивача про вжиття заходів забезпечення у справі № 460/6829/25, суд зазначає, що подання заперечення на заяву про забезпечення позову не передбачене положеннями КАС України, а заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

У разі незгоди з ухвалою суду про забезпечення позову учасники справи наділені правом її апеляційного оскарження або подання клопотання про скасування заходів забезпечення позову відповідно до статті 157 КАС України.

Одними з основних засад судочинства, визначених статтею 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 (далі іменується - Закон України №1402-VIII) визначає, що учасники справи та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частина друга статті 1 Закону України №1402-VIII визначає, що судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону України №1402-VIII правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН 27 липня 2006 року №2006/23, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою. Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Виключно законами України визначаються судоустрій та судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття у них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України.

У Висновках №3 (2002) та № 11 (2008) КРЄС до уваги Комітету Міністрів Ради Європи зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється головним чином за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Засоби для виправлення суддівських помилок слід передбачити відповідною системою апеляційного оскарження. Виправлення будь-яких інших помилок в адмініструванні правосуддя є виключною відповідальністю держави (пункт 21 Великої хартії суддів (Основоположні принципи)).

Незгода позивача з процесуальним рішенням головуючого судді не являється підставою для відводу.

Отже, обставини, зазначені в обґрунтування заяви про відвід головуючого судді Д.П.Зозулі, не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами та не свідчать про наявність обґрунтованого сумніву щодо неупередженості та об`єктивності судді у вирішенні даної адміністративної справи.

Таким чином, заява про відвід головуючого судді не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 36-40, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву Міністерства освіти і науки України про відвід головуючого судді Д.П.Зозулі в адміністративній справі №460/6829/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західноукраїнський коледж «Полісся» до Міністерства освіти і науки України про визнання протиправними та скасування наказів - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя К.М. Недашківська