Справа № 200/6463/24
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

29 квітня 2025 року

м. Київ

справа №200/6463/24

адміністративне провадження № К/990/16624/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А.,

суддів: Бевзенка В.М., Кравчука В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 24.12.2024 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2025 у справі №200/6463/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04.09.2024 № 06 про відмову в призначенні пенсії;

зобов`язати призначити пенсію з 27.08.2024 відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком робіт затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202 з повним робочим днем під землею відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 періоди роботи з 23.07.1999 по 28.07.1999, з 29.07.1999 по 19.04.2004, з 05.05.2004 по 21.08.2011, з 05.09.2011 по 19.04.2018, та зарахувати до пільгового стажу роботи на провідній посаді з повним робочим днем під землею відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 періоди роботи з 19.04.2018 по 08.04.2019, з 10.04.2019 по 27.08.2024.

Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 03.10.2024 позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04.09.2024 № 06 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.08.2024 про призначення пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком робіт затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202 з повним робочим днем під землею відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 періоди роботи з 23.07.1999 по 28.07.1999, з 29.07.1999 по 19.04.2004, з 05.05.2004 по 21.08.2011, з 05.09.2011 по 19.04.2018, та зарахувати до пільгового стажу роботи на провідній посаді з повним робочим днем під землею відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 періоди роботи з 10.04.2019 по 27.08.2024 з урахуванням висновків суду та норм чинного законодавства. В задоволенні іншої частини позову відмовив. Ухвалене судом першої інстанції рішення у апеляційному порядку не оскаржувалось.

Згодом позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до пільгового стажу роботи на провідній посаді з повним робочим днем під землею відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 періоди роботи, з 19.04.2018 по 21.06.2018, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.08.2024 про призначення пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вказаного періоду.

Донецький окружний адміністративний суд ухвалою від 24.12.2024, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2025, у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у цій справі відмовив.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення, суди виходили з того, що рішенням суду першої інстанції вирішено усі позовні вимоги, вирішено питання судових витрат та визначено спосіб виконання судового рішення, тому у суду відсутні правові підстави для прийняття додаткового рішення у цій справі.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Дослідивши зміст касаційної скарги, перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Частиною третьою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема, про відмову ухвалити додаткове рішення.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду першої інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення, не відноситься до ухвал, якими закінчено розгляд справи.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржуване судове рішення, виходив з того, що відповідно до частини першої статті 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, які не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися) у випадку, зокрема, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання.

Процесуальний інститут додаткового судового рішення дає можливість виправити помилки суду, спричинені недотриманням вимог судового рішення, зокрема, щодо наявності в ньому відповіді на всі заявлені вимоги позивача (скаржника в адміністративному процесі), наявності суджень суду щодо способу виконання судового рішення у випадку, коли такі судження є необхідними, вирішення питання про судові витрати.

Таким чином, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення (постанови чи ухвали), внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Також, додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Суд звернув увагу, що додаткове судове рішення може бути ухвалене на підставі лише тих доказів, які досліджувалися під час судового розгляду справи і лише за тими обставинами, які були предметом встановлення та оцінки судом.

Додаткове рішення не може виходити за межі спірних правовідносин, встановлювати нові юридичні факти та вирішувати питання, які не входили до предмету спору, а так само, які вирішені не так, як вважає за потрібне сторона по справі.

Водночас, як вірно зазначили суди попередніх інстанцій, додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки протилежні, прийнятому судовому рішенню, а суд не наділений повноваженнями змінювати суть прийнятої раніше постанови шляхом прийняття додаткової постанови.

З огляду на зазначене, Суд констатує, що суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі, правильно застосував положення частини четвертої статті 252 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої статті 333 КАС України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За таких обставин, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 24.12.2024 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2025 у справі №200/6463/24.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Бевзенко

Суддя В.М. Кравчук