Справа № 620/5059/24
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відкриття касаційного провадження

29 квітня 2025 року

м. Київ

справа №620/5059/24

адміністративне провадження №К/990/16681/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Бевзенка В.М., Кравчука В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2025 у справі №620/5059/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій, протиправним рішення та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , у якому просила:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягали у неналежному виконанні обов`язку, щодо перевірки та встановлення факту проживання ОСОБА_4 разом з його повнолітньою донькою ОСОБА_1 до 07.03.2022;

визнати протиправним рішення Військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом від 25.01.2024 вих. №34, щодо відмови у виплаті грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх ОСОБА_4 на користь його повнолітньої дочки ОСОБА_1 , яка проживала зі своїм батьком до 07.03.2022;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх ОСОБА_4 на користь його повнолітньої дочки ОСОБА_1 починаючи з 22.05.2023 (дата набуття статусу зникнення безвісти ОСОБА_4 );

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 15.12.2023 про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_4 , а також у неприйнятті рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення та не повідомленні заявниці про прийняте рішення у письмовій формі у 15-ти денний строк з дня отримання заяви.

Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 09.07.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2025, позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у неприйнятті рішення щодо відмови ОСОБА_1 про виплату грошового забезпечення зниклого безвісті її батька - ОСОБА_4 . Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про нарахування та виплату грошового забезпечення зниклого безвісті її батька - ОСОБА_4 з дотримання приписів пунктів 5-7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (далі - Порядок №884), з урахуванням висновків, викладених у даному судовому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивачка звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Дослідивши зміст касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно з положеннями пункту 8 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на касаційне оскарження регламентовано положеннями статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), частиною першою якої визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Такі випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, згідно із якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як на підставу касаційного оскарження скаржниця посилається на положення пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, яке передбачає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Скаржниця вважає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме: пункт 3 частини шостої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункти 5-7 Порядку №884 у редакції на момент звернення до суду з цим позовом (06.04.2024), пункт 5 частини першої Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України, які, на думку скаржниці, у сукупності свідчать, що проживання разом та реєстрація за однією і тією ж адресою - це різні юридичні й фактичні поняття.

Також, скаржниця покликається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 5 Порядку 884, пункту 7 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» щодо прийняття рішення відповідачем та обов`язку командира військової частини розглядати та надавати вмотивовану відповідь за результатом розгляду заяв, поданих членами сімей військовослужбовців, які перелічені у абзаці третьому частини 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункті 7 Порядку №884.

Позивачка у касаційній скарзі посилається на помилковість висновків судів попередніх інстанцій стосовно дискреційних повноважень відповідача в частині розгляду заяв 1, 2.

Також скаржниця зазначає про порушення судами норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення. Вважає, що суди не надали оцінку тому факту, що особова справа зниклого безвісті ОСОБА_4 , яку просила витребувати позивачка, відповідач не надав до суду, внаслідок чого суд не встановив фактичні обставини у цій справі.

Скаржниця зауважує, що суди не надали оцінку довідці про її проживання в одному будинку із безвісті зниклим військовослужбовцем, її батьком та не дослідили і не надали оцінку посиланням позивачки на протиправну бездіяльність відповідача щодо не розгляду її першої заяви.

Позивачка вважає, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення належних фактичних обставин у справі через недослідження зібраних доказів.

У касаційній скарзі скаржниця окрім наведеного зазначає про те, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки її предметом є спір з приводу порушення прав членів сімей військовослужбовців з боку військової частини.

Касаційна скарга містить також й інші доводи щодо неправильного правозастосування судами першої та апеляційної інстанцій.

Колегія суддів вважає, що наведені доводи вказують на наявність обставин, визначених пунктом 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, які потребують ретельної перевірки, що у свою чергу є підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, відсутні.

Керуючись статтями 328, 331, 334, 338 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2025 у справі №620/5059/24.

Витребувати із Чернігівського окружного адміністративного суду справу №620/5059/24.

Надіслати особам, які беруть участь у справі, копії ухвали про відкриття касаційного провадження разом з копією касаційної скарги.

Установити десятиденний строк з моменту отримання учасниками справи цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу. Роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та долучених до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Бевзенко

Суддя В.М. Кравчук