Справа № 420/37869/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/37869/24

Категорія:105000000 Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:11.03.2025 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Сомик Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Суворовського (в теперішній час Пересипського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Суворовського (в теперішній час Пересипського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Суворовський ВДВС у м. Одеса), третя особа - ОСОБА_1 , про:

- визнання протиправною та скасування постанови від 19 листопада 2024 року, ВП №76205716, про накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 (штраф на користь держави у розмірі 1 700 грн.) за невиконання судового рішення, яку виніс старший державний виконавець Суворовського ВДВС у місті Одесі Іскра С.І.;

- визнання протиправною та скасування постанови від 26 листопада 2024 року, ВП №76205716, про накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 (штраф на користь держави у розмірі 3 400 грн.) за невиконання судового рішення, яку виніс старший державний виконавець Суворовського ВДВС у місті Одесі Іскра С.І.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що оскаржуваними постановами до нього протиправно застосовано штрафи за невиконання судового рішення. Позивач вважає, що оскільки дитина проживає разом із ним, графік спілкування з дитиною, встановлений судовим рішенням, не є актуальним та не може бути дотриманий.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на позов.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження, відповідно особливостей визначених ст. 287 КАС України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано постанови Суворовського ВДВС у місті Одесі у ВП №76205716 від 19 листопада 2024 року про накладення на ОСОБА_2 штрафу у розмірі 1 700 грн та від 26 листопада 2024 року про накладення на ОСОБА_2 штрафу у розмірі 3 400 грн.

Стягнуто з Суворовського ВДВС у місті Одесі на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 2 422,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги:

- прийнявши до розгляду справу, яку мало бути розглянуто без викликів сторін, суд "в якості інформації" направляв електронне повідомлення на недійсну адресу третьої особи, яку зазначив позивач - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як вбачається з матеріалів справи жодної заяви ОСОБА_1 до суду про надіслання поштової кореспонденції на будь-яку певну адресу від неї не надходило. Відповідно повноважень у суду щодо такого сповіщення ОСОБА_1 не було. Вищевказані дії суду призвели до порушення прав третьої особи на подання пояснень або відзиву передбачених ст. 176 КАС України разом із відповідними доказами по справі, які, на думку апелянта, мають привести до відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

- ухвалою про відкриття провадження по справі не було встановлено будь-якого строку для третьої особи щодо подання відзиву або пояснень з приводу предмету спору;

- судом не повідомлено третю особу про відкриття провадження по справі, а також не надіслано позов з додатками, як і не повідомлено про розгляд самої справи, апелянт просить долучити нові докази, якими доводить суду обставини відзиву на позовну заяву та відповідно неправильності встановлення обставин судом;

- останнім днем строку оскарження постанови є 29 листопад 2024 року, в той час як позивач звернувся до суду 06 грудня 2024 року. При цьому, позивач у своїй позовній заяві зазначає, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року йому вже було повернуто позовну заяву та роз`яснено право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства;

- на час розгляду цієї справи місце проживання дитини вже визначено із матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується рішенням №523/8308/22. Це прямо спростовує висновок суду першої інстанції про те, що: "у контексті спірних правовідносин виконання рішення суду, яким визначений спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина проживання дитини із матір`ю";

- для сторони ОСОБА_1 взагалі не зрозуміло, що саме на думку скаржника порушується, яке саме його право порушено, оскільки окрім як на підставі виконання рішення суду скаржника або за домовленості батьків, дитина в нього взагалі не має перебувати та жити з ним.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу вказується, що рішення суду першої інстанції є правильним, а тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2022 року у справі №523/18365/20 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації м. Одеси, - задоволено частково.

Визначено способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення спілкування:

- щомісячно кожні перші та треті вихідні місяця з 17:00 год. п`ятниці до 21:00 год. неділі, або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками;

- щотижня кожний понеділок та середу з 14:00 год. до 19:00 год.;

- щорічно: з 11:00 год. до 17:00 год. 03 та 18 березня, 15 червня, 02 та 06 вересня і 07 грудня; з 16:00 год. до 21:00 год. 14 жовтня; з 11:00 год. до 21:00 год. 23 лютого; з 10:00 год. до 20:00 год. 06 та 09 травня; з 12:00 год. до 21:00 год. 01 січня; починаючи з 17:00 год. 31 грудня, що передує кожному непарному календарному Новому Року, до 21:00 год. 01 січня непарного року; починаючи з 17:00 год. 06 січня до 21:00 год. ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного парного календарного року, починаючи із святкування Різдва Христового; починаючи з 17:00 год. суботи, що передує кожному парному календарному Світлому Воскресінню Христовому ( Пасха ), до 21:00 год. понеділка, встановлено можливість спільного відпочинку ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без супроводу та згоди матері ОСОБА_1 протягом літнього періоду з можливістю виїзду до оздоровчо-санаторних закладів України тривалістю не більше ніж на 15 діб за один раз (загальною тривалістю 45 діб за літній період); протягом зимових, осінніх та весняних канікул не менше половини терміну встановлених канікул з правом перебування у батька ОСОБА_2 за його місцем проживання.

Зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 у спілкуванні та спільному перебуванню з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у визначений час, згідно з рішенням суду.

Зобов`язано ОСОБА_2 дотримуватися графіку спілкування з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у визначений час згідно з рішенням суду, повертати дитину матері дитини ОСОБА_1 після завершення часу спілкування з дитиною згідно п.2 рішення суду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 25 липня 2022 року - без змін.

29 квітня 2024 року Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист.

19 листопада 2024 року постановою Суворовського ВДВС у м. Одесі у ВП № 76205716 за невиконання рішення суду накладено на ОСОБА_2 штраф у розмірі 1 700 грн.

За змістом наведеної вище постанови 18 листопада 2024 року (понеділок) боржник ОСОБА_2 не повернув дитину матері.

26 листопада 2024 року постановою Суворовського ВДВС у м. Одесі у ВП № 76205716 за невиконання рішення суду накладено на ОСОБА_2 штраф у розмірі 3 400 грн.

За змістом наведеної вище постанови 25 листопада 2024 року (понеділок) боржник ОСОБА_2 не повернув дитину матері.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що у контексті спірних правовідносин виконання рішення суду, яким визначений спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина можливий виключно за умови встановлення місця проживання дитини із матір`ю, позаяк постійне місце проживання дитини разом із батьком суперечить способу виконання судового рішення за яким батько зобов`язаний повертати дитину матері після завершення часу спілкування.

З огляду на викладене, оскаржувані постанови підлягають скасуванню, оскільки державний виконавець не з`ясував обставин невиконання рішення суду, які є такими, що унеможливлюють його виконання у встановлений самим рішенням спосіб.

Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч.ч.1-2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно ч.ч.2, 4 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Так, ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2006 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст. 3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно ч.1 ст. 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно ст. 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи колегія суддів зауважує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані постанови про накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 прийняті старшим державним виконавцем Суворовського ВДВС у місті Одесі Іскра С.І. з підстав невиконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2022 року у справі №523/18365/20, яке набрало чинності.

Даним судовим рішенням визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язано ОСОБА_2 дотримуватися графіку спілкування з дитиною у визначений час та повертати дитину матері після завершення часу спілкування.

Тобто, предметом розгляду у даній справі є правомірність накладання на позивача штрафних санкцій в межах виконавчого провадження за невиконання останнім судового рішення яке набрало законної сили, а не спір про визначення місця проживання малолітньої дитини, як помилково вказав у судовому рішенні від 11 березня 2025 року суд першої інстанції.

Колегія суддів констатує, що питання встановлення місця проживання дитини з мамою вже було вирішено Суворовським районним судом м. Одеси у постанові від 03 березня 2023 року у справі №523/8308/22, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року, а в подальшому - Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2024 року.

Вказані обставини залишені поза увагою судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів наголошує, що ОСОБА_2 не заперечує факт того, що малолітній син на час звернення до суду із позовом проживав із ним, тобто рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2022 року у справі №523/18365/20 не було виконано позивачем щодо дотримання графіку спілкування з дитиною у визначений час та повернення дитини матері після завершення часу спілкування з ним.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що старшим державним виконавцем Суворовського ВДВС у місті Одесі Іскра С.І. правомірно прийнято 19 та 26 листопада 2024 року оскаржувані постанови про притягнення ОСОБА_2 до штрафних санкцій за невиконання судового рішення яке набрало чинності.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у рішенні від 26 червня 2013 року, зазначив про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 14, 370 КАС України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_2 .

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованим довід апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки з матеріалів справи вбачається факт своєчасного (29 листопада 2024 року) звернення ОСОБА_2 з даним позовом до Суворовського районного суду м. Одеси, за наслідками розгляду якого ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року відмовлено ОСОБА_2 у відкриті провадження (а.с.30-31).

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року скасувати.

Ухвалити у справі нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до Суворовського (в теперішній час Пересипського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - ОСОБА_1 , про:

- визнання протиправною та скасування постанови від 19 листопада 2024 року, ВП №76205716, про накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 (штраф на користь держави у розмірі 1 700 грн.) за невиконання судового рішення, яку виніс старший державний виконавець Суворовського ВДВС у місті Одесі Іскра С.І.;

- визнання протиправною та скасування постанови від 26 листопада 2024 року, ВП №76205716, про накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 (штраф на користь держави у розмірі 3 400 грн.) за невиконання судового рішення, яку виніс старший державний виконавець Суворовського ВДВС у місті Одесі Іскра С.І.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.