Справа № 460/15817/24
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2025 року м. РівнеСправа №460/15817/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач), у якому просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та не зарахуванні періодів роботи до загального стажу;

зобов`язати відповідача:

- зарахувати позивачу до страхового стажу періоди її роботи з 01.07.1988 по 05.02.1989 в В. Межирицькому торговому об`єднанні, з 12.01.1990 по 13.06.1998 на Березнівському заводі радіоелектронної апаратури, з 19.04.1999 по 01.07.2000 на виробничій дільниці СП «Укфрагаз», за квітень 2020 року та з 01.03.2023 по 30.09.2024 в ЧП «Спецмонтаж Плюс»;

- призначити, провести нарахування та виплачувати позивачу пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 30.11.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживає в населеному пункті, який до 01.01.2015 відносився до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія). 05.11.2024 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте, органом Пенсійного фонду відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, визначених ч. 2 ст. 55 вищевказаного Закону, а також відсутності необхідної кількості страхового стажу 26 років. Позивач вважає, що з отриманням статусу потерпілої від наслідків Чорнобильської катастрофи, який підтверджується відповідним посвідченням категорії 4, вона набула право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Чорнобильської катастрофи. Зазначила, що згідно з довідкою Березнівської міської ради №1485 від 04.11.2024 позивач проживає в м. Березне Рівненської області з 16.01.1990 по даний час. Відомостей, де позивач була зареєстрована з 26.04.1986, немає, оскільки позивачу в 1998 році було видано новий паспорт, а будинкові книги, де проживала позивач в м. Березне, відсутні. Те, що позивач проживала в м. Березне з 26.04.1986 по 26.06.1987, підтверджується довідкою Березнівського ліцею №2 №03-13/217 від 06.12.2024, оскільки в даний період вона навчалася у середній школі, що становить 1 рік 2 місяці. Довідкою Березнівської міської ради №1485 від 04.11.2024, даними трудової книжки та паспортом позивача підтверджується період проживання в м. Березне Рівненської області з 16.01.1990 по даний час, по 01.01.1993 період проживання становить 2 роки 11 місяців 16 днів. Тому загальний період проживання, враховуючи час навчання в середній школі, становить з 26.04.1986 по 01.01.1993 - 4 роки 1 місяць 16 днів. Вважає, що рішення відповідача про те, що позивач прожила у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 - 2 роки 11 місяців 16 днів, невірне, оскільки позивач навчалася у м. Березне з 01.09.1977 по 26.06.1987, а далі працювала та проживала в м. Березне з 16.01.1990 по даний час, що становить більше 4 років. Відповідач не розмежував з перевіркою обставин інституту прописки (реєстрації) місця фактичного/тимчасового перебування/проживання і ухвалив передчасно рішення від 11.11.2024 № 07 без всебічного, повного та об`єктивного розгляду поданих позивачем документів до заяви про призначення пенсії. Тому дії ГУ ПФУ в Рівненській області щодо відмови позивачу у призначенні і виплаті пенсії є протиправними. Крім цього, позивач зазначила, що вона дійсно працювала з 01.07.1988 по 05.12.1989 у В. Межирицькому торговому об`єднанні. Чому наявне виправлення в даті звільнення з роботи, їй не відомо. З 12.01.1990 по 13.06.1998 вона працювала на Березнівському заводі радіоелектронної апаратури. Чому наявна розбіжність між датою запису звільнення та датою наказу на звільнення, позивачу не відомо. З 19.04.1999 по 31.03.2006 працювала в СП «Укфрагаз». З 01.02.2010 по даний час працює в ЧП «Спецмонтаж Плюс». Позивачу також невідомо чому з 01.07.2000 та за квітень 2020 року, з 01.03.2023 по 30.09.2024 відсутня інформація про нараховані та сплачені суми внесків. Покликаючись до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, зауважила, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допускала такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відтак, враховуючи не зараховані періоди роботи, позивач має загальний страховий стаж більше 28 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років у 2024 році. За наведених обставин, вважає, що відповідач протиправно відмовив в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 31.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачам встановлено строк для подання відзиву.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у визначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи у цей період. Необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII, становить 26 років (31 - 5). Страховий стаж позивача становить 18 років 5 місяців 17 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховані наступні періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.07.1988: - період роботи з 01.07.1988 по 05.02.1989 записи №1-2, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог пунктів 2.3-2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: наявне виправлення у графі 2 в даті звільнення з роботи. Відтак, для зарахування вказаного періоду роботи позивачу необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи, видну підприємством, на якому працював позивач, яка видана на підставі первинних документів за час виконання роботи; - період роботи з 12.01.1990 по 13.06.1998 записи № 3-5, оскільки між датою запису на звільнення і датою наказу на звільнення ( наказ №21 від 30.03.1998) наявна розбіжність, що суперечить пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Згідно пункту 2.3-2.4 Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 20.07.1993, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт Закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вноситься власником або уповноваженим ним органом після видання наказу ( розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). - період роботи в СП Укфгаз з 19.04.1999 по 31.03.2006 записи №8-9 зарахований по 30.06.2000, оскільки в даних системи персоніфікованого обліку з 01.07.2000 відсутня інформація про нараховані та сплачені суми внесків; - період роботи в ЧП Спецмонтаж Плюс з 01.02.2010, де заявниця працює по даний час, не зараховано за квітень 2020 та з 01.03.2023 по 30.09.2024, оскільки в даних системи персоніфікованого обліку відсутня інформація про нараховані та сплачені суми внесків. До матеріалів позовної заяви долучено довідку № 20/12 від 20 грудня 2024 року ПП СПЕЦМОНТАЖ ПЛЮС, що у зв`язку із запровадженням в Україні військового стану та відсутністю робіт на підприємстві з 01 березня 2022 року за своїм бажанням ОСОБА_1 перебуває у відпустці за свій рахунок. Відповідач зауважив, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з довідки форми ОК-5 на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що за квітень 2020 року, та з 01.03.2023 по 30.09.2024 відсутні будь які дані про сплату страхових внесків за отриману заробітну плату за найманого працівника в ПП СПЕЦМОНТАЖ ПЛЮС. Відтак, зазначені періоди не зараховані до страхового стажу позивача, оскільки згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу відсутня сплата страхових внесків. Відсутність відомостей про сплату страхових внесків за застраховану особу у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування впливає на підтвердження страхового стажу особи. Крім того, зазначив, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, хоча й підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, однак не є єдиним документом для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Отже, вказаною довідкою не підтверджено період проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 (моменту аварії) по 01.01.1993 не менше 4 років. Відповідно до записів диплому № НОМЕР_2 позивач з 01.09.1987 по 30.06.1988 рік навчалася в Рівненському середньому кооперативному профтехучилищі, м. Рівне, не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. Період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю становить станом на 01.01.1993 - 2 роки 11 місяців 16 днів. Враховуючи вищезазначене, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпілій від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку із непідтвердженням проживання (роботи) станом на 01.01.1993 не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю, та у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 26 років. Вважає, що при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт (нині місто) Березне Березнівського (нині Рівненського) району Рівненської області.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 25.01.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 4).

За змістом довідки від 04.11.2024 №1485, виданої Березнівською міською радою Рівненського району Рівненської області, позивач дійсно проживає в м. Березне Рівненської області з 16.01.1990 по даний час.

05.11.2024 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 11.11.2024 №07 відмовлено у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, визначених ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також відсутності необхідної кількості страхового стажу 26 років. Зазначено, що страховий стаж особи становить 18 років 5 місяців 17 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховані наступні періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 дата заповнення 01.07.1988: - період роботи з 01.07.1988 по 05.02.1989 записи №1-2, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог пунктів 2.3-2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: наявне виправлення у графі 2 в даті звільнення з роботи; - період роботи з 12.01.1990 по 13.06.1998 записи № 3-5, оскільки між датою запису на звільнення і датою наказу на звільнення (наказ №21 від 30.03.1998) наявна розбіжність, що суперечить пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Згідно пункту 2.3-2.4 Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 20.07.1993 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт Закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вноситься власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного кольору, синього або фіолетового кольорів і завіряються печаткою запис про звільнення; - період роботи в СП "Укфгаз" з 19.04.1999 по 31.03.2006 записи №8-9 зарахований по 30.06.2000, оскільки в даних системи персоніфікованого обліку з 01.07.2000 відсутня інформація про нараховані та сплачені суми внесків. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, на підставі документів, визначених Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, зокрема, трудової книжки. Водночас, на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 та постанов Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 (далі - постанова №794), від 08.06.1998 № 832 персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджувався протягом 1998 - 2000 років. Починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку (пункт 3 постанови №794). З урахуванням зазначених норм, персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим; - період роботи в ЧП "Спецмонтаж Плюс" з 01.02.2010, де заявниця працює по даний час, не зараховано за квітень 2020 року та з 01.03.2023 по 30.09.2024, оскільки в даних системи персоніфікованого обліку відсутня інформація про нараховані та сплачені суми внесків. Період постійного проживання (постійної роботи) у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 2 роки 11 місяців 16 днів.

Вважаючи такі дії органу Пенсійного фонду протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Відповідно до абз. 4 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII).

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 3 повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії не може перевищувати 5 років.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у неї права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, суд враховує, що згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок №22-1), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення; для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування; для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Житомирською або Київською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч. 1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч. 4).

Позивачем до позовної заяви додано посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії НОМЕР_3 , видане 25.01.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією, відповідно до якого пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.

Згідно з п. 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 18.06.1991 №44 (яка була чинною на момент видачі позивачу посвідчення), громадянам, віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В - громадянина, який постійно працює і проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами й компенсаціями, встановленими чинним законодавством.

За змістом п. 2 п. 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі Порядок №551), яка чинна на сьогодні, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон), іншими актами законодавства.

Викладене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №551 чітко визначено, що саме посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відтак, надаючи особі посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи держава визнає за нею право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

Велика Палата Верховна Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зазначила, що: …право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії НОМЕР_3 підтверджує той факт, що ОСОБА_1 з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року постійно проживала або постійно працювала чи постійно навчалася у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років, що дає їй право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі і на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Вказане посвідчення на момент прийняття цього судового рішення є чинним, у судовому порядку недійсним не визнавалося, а відтак, підлягає врахуванню органом Пенсійного фонду при призначенні позивачу пенсії.

При цьому, покликання відповідача на те, що період проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю становить станом на 01.01.1993 2 роки 11 місяців 16 днів, суд вважає безпідставними, оскільки питання проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років станом на 01.01.1993 вирішувалося при наданні їй статусу потерпілої особи.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постанові від 26.07.2023 у справі № 460/2589/20.

Суд встановив, що згідно з довідкою від 04.11.2024 №1485 позивач проживала з 16.01.1990 по даний час в смт (нині місто) Березне Березнівського (нині Рівненського) району Рівненської області.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 смт Березне Березнівського району Рівненської області відноситься до 4 зони посиленого радіологічного контролю.

При цьому, суд враховує, що пунктом 2 розділу І Закону України від 28.12.2014 №76-VIII у статтю 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи від 27.02.1991 №791а-ХІІ внесено зміни, якими абзац 5 частини другої статті 2 цього закону виключено. Зазначені зміни набрали законної сили з 01.01.2015.

Отже, з 01.01.2015 зона посиленого радіоекологічного контролю виключена з переліку зон радіоактивного забруднення територій, визначених Законом України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи від 27.02.1991 №791а-ХІІ.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що вона проживала в смт Березне задовго до того часу, коли зареєструвала своє місце проживання в 1990 році, оскільки документального підтвердження цих обставин матеріали судової справи не містять.

Суд не бере до уваги також покликання позивача про те, що період її проживання в м. Березне Рівненської області у період з 26.04.1986 по 26.06.1987 підтверджується довідкою Березнівського ліцею №2 №03-13/217 від 06.12.2024 щодо її навчання у середній школі в цей період, оскільки відомості довідки про навчання в середній школі не можуть підтверджувати факту постійного проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю. Адже відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, факт проживання особи на території зони посиленого радіологічного контролю засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17, від 10.04.2019 у справі №162/760/17 та постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17, від 26.07.2023 у справі №460/2589/20.

Суд зауважує, що факт проживання особи без реєстрації на території зони радіоактивного забруднення має юридичне значення, оскільки від цього можуть залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав особи. Чинним законодавством не передбачено позасудового порядку встановлення фактів, які мають юридичне значення. При цьому, в матеріалах судової справи відсутнє рішення суду про встановлення юридичного факту проживання позивача в смт (нині місто) Березне Березнівського (нині Рівненського) району Рівненської області у період з 26.04.1986 по 15.01.1990.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю з 16.01.1990 по 31.12.2014 - 24 роки 11 місяців 16 днів, та дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково на 1 рік за повні 3 роки проживання в такій зоні, але не більше 5 років.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постанові від 08.06.2022 у справі № 380/7535/21.

Відтак, матеріалами судової справи спростовано твердження відповідачів про те, що позивач проживала у зоні посиленого радіологічного контролю лише 2 роки 11 місяців 16 днів.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів проживання позивача на вказаній території радіоактивного забруднення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по 31.07.1986. Відтак, вона не має права на зарахування початкової величини зниження пенсійного віку на 2 роки.

Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також довідки органу місцевого самоврядування, які підтверджують факт її проживання з 26.04.1986 по 31.12.2014 на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4) понад 24 роки, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ (5 років додатково за повних 15 років проживання в зоні посиленого радіологічного контролю).

Частиною третьою статті 55 №796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

При цьому, частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ обумовлено, що особам, з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абз. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).

Враховуючи вимоги Законів №796-XII та №1058-ІV, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років позивач набуває в 55 років та за наявності страхового стажу (на момент досягнення 55-го віку) 26 років.

При цьому, суд враховує, що відповідно до п. 1.7 розділу І Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (05.11.2024) вона досягла віку 54 роки 11 місяців 6 днів.

Отже в досліджуваній ситуації позивачем виконано умови щодо віку та строку звернення для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Перевіряючи наявність у позивача необхідної кількості страхового стажу для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, суд встановив та врахував таке.

За змістом рішення від 11.11.2024 №07 страховий стаж позивача складає 18 років 5 місяців 17 днів, при цьому до страхового стажу позивача не зараховано періоди її трудової діяльності з 01.07.1988 по 05.02.1989, з 12.01.1990 по 13.06.1998, з 01.07.2000 пo 31.03.2006, за квітень 2020 року та з 01.03.2023 по 30.09.2024.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV врегульовано Порядок №22-1.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Згідно з п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують трудовий стаж, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи та уточнююча довідка, яка видається у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію.

Тому суд вважає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній або якщо в ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Дослідженням записів в трудовій книжці серії НОМЕР_4 (дата заповнення 01.07.1988), суд встановив, що ОСОБА_1 , зокрема:

- 01.07.1988 прийнята на роботу в Межирицьке торгове об`єднання на посаду продавця торгового об`єднання. Підстава: наказ №40 від 01.07.1988 (запис №1);

- 05.02.1989 звільнена із займаної посади за власним бажанням. Підстава: розпорядження №91 від 04.12.1989 (запис №2);

- 12.01.1990 прийнята на роботу в Березнівський завод радіоелектронної апаратури монтажником радіоелектронної апаратури та приладів із відрядною оплатою праці. Підстава: наказ №15 від 12.01.1990 (запис №3);

- 01.04.1995 Березнівський завод радіоелектронної апаратури - Дочірнє підприємство Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод «Газотрон». Підстава: наказ №28 від 09.03.1995 (запис №4);

- 13.06.1998 звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників. Підстава: наказ №21 від 30.03.1998 (запис №5);

[…]

-19.04.1999 прийнята на роботу прибиральницею на виробничу ділянку СП «Укрфрагаз». Підстава: наказ №8 від 19.04.1999 (запис №8);

- 31.03.2006 звільнена із займаної посади за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Підстава: наказ №6 від 31.03.2006 (запис №9);

[…]

- 01.02.2010 прийнята на роботу Приватного підприємства «Спецмонтаж Плюс» прибиральницею. Підстава: наказ №17 від 01.02.2010 (запис №12).

Послідуючих записів трудова книжка не містить.

Будь-яких виправлень чи неточностей в записах 1, 3-5, 8-9, 12 судом не встановлено.

При цьому, запис 2 містить виправлення в місяці звільнення позивача, що слугувало підставою для незарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи в Межирицькому торговому об`єднанні з 01.07.1988 по 05.02.1989 (7 місяці 4 днів).

Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях на час первісного заповнення вказаної трудової книжки визначала Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162), який діяв на час внесення запис 2 до трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 (дата заповнення 01.07.1988).

Пунктом 1.1 Інструкції №162 визначено, що трудова книжка являється основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ і організацій, які пропрацювали більше 5 днів, в тому числі па сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.1.2 Інструкції №162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

За змістом пункту 2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Положення аналогічного змісту відображені також в п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерство праці України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція №58), яка діє наразі.

Крім того, суд зауважує, що якщо підприємство, яке внесло неправильний або неточний запис, ліквідоване, виправлення вносяться правонаступником, а за його відсутності - організацією, що стоїть вище, якій було підпорядковане ліквідоване підприємство (п. 2.7 Інструкції №162).

Положення аналогічного змісту відображені також в пунктах 2.6 Інструкції №58, яка діє наразі.

Зі змісту запису №2 трудової книжки серії НОМЕР_4 (дата заповнення 01.07.1988) суд встановив, що дата звільнення позивача з урахуванням виправлення 05.02.1989, а розпорядження, на підставі якого здійснено таке звільнення, датоване 04.12.1989, що об`єктивно викликає сумнів у правильності дати цього запису. Адже розбіжність між датою запису та датою документа, на підставі якого він зроблений, становить 9 місяців. Крім того, дата документа є пізнішою в часі за дату запису.

При цьому, трудова книжка не містить відомостей про виправлення відповідно до вимог пунктів 2.6 2.9 Інструкції №162 (пункті 2.6 2.10 Інструкції №58).

В обґрунтування незарахування періоду з 12.01.1990 по 13.06.1998 (8 років 5 місяців 1 день) до страхового стажу позивача відповідач зазначив, що в записі № 5 трудової книжки між датою запису (13.06.1998) про звільнення і датою наказу на звільнення (30.03.1998) наявна розбіжність, що суперечить пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Таким чином, записи №2 та №5 внесені до трудової книжки з порушенням вимог пункту 2.4 Інструкції №162 (п. 2.4 Інструкції №58).

У зв`язку з чим, у позивача виникла необхідність підтвердити періоди її роботи в Межирицькому торговому об`єднанні з 01.07.1988 по 05.02.1989 та в Березнівському заводі радіоелектронної апаратури з 12.01.1990 по 13.06.1998 шляхом надання органу Пенсійного фонду уточнюючих довідок відповідно до п. 3 Порядку №637.

Проте, відповідні довідки позивачем не надано ні органу Пенсійного фонду при зверненні 05.11.2024 із заявою про призначення пенсії за віком, ні суду при пред`явленні позову в цій судовій справі, а тому відповідач правомірно не зарахував такі періоди до страхового стажу позивача.

Відтак, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період її роботи в Межирицькому торговому об`єднанні з 01.07.1988 по 05.02.1989 та в Березнівському заводі радіоелектронної апаратури з 12.01.1990 по 13.06.1998 задоволенню не підлягають.

Щодо періодів роботи позивача в СП «Укрфрагаз» з 01.07.2000 по 31.03.2006, а також в Приватному підприємстві «Спецмонтаж Плюс» у квітні 2020 року та з 01.03.2023 по 30.09.2024, суд враховує таке.

Як зазначив відповідач, підставою для незарахування вказаних періодів трудової діяльності позивача до її страхового стажу є відсутність у реєстрі застрахованих осіб відомостей про сплату страхових внесків за позивача як застраховану особу страхувальником.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-IV якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною першою статті 15 Закону №1058-IV визначено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є, зокрема, страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

За приписами ч. 6 ст. 20 Закону №1058-IV страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч. 12 ст. 20 Закону №1058-IV).

Відповідно до положень ст. 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Частиною першою статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Отже, обов`язок щодо сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника - роботодавця, оскільки він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи - працівника.

Застрахована особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства за страховими внесками не може бути підставою для незарахування до страхового стажу такої особи періодів її роботи.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 30.09.2019 у справі № 414/736/17 та від 23.07.2019 у справі № 617/927/17.

Таким чином, усі місяці роботи, в тому числі, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі-працівнику заробітну плату та нараховувало відповідні страхові внески з неї, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні або незалежно від того, чи обліковуються вказані страхові внески відповідачем у реєстрі застрахованих осіб.

Відповідно до п. 1 ст. 12-1 Закону №2464-VI Пенсійний фонд України формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У частині другій статті 20 Закону №2464-VI зазначено, що персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

У відзиві відповідач не заперечує нарахування та виплату позивачу заробітної плати СП «Укрфрагаз» у період з 01.07.2000 по 31.03.2006, а у квітні 2020 року та з 01.03.2023 по 30.09.2024 Приватним підприємством «Спецмонтаж Плюс», на яку, в свою чергу, нараховувалися (повинні були нараховуватися) страхові внески.

Більше того, зазначені періоди роботи позивача в СП «Укрфрагаз» та в Приватному підприємстві «Спецмонтаж Плюс» відображені в трудовій книжці серії НОМЕР_4 , яка в силу приписів чинного законодавства України є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Таким чином, внаслідок невиконання СП «Укрфрагаз» та ПП «Спецмонтаж Плюс» обов`язку зі сплати страхових внесків позивач позбавлена соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи з 01.07.2000 по 31.03.2006, у квітні 2020 року та з 01.03.2023 по 30.09.2024.

При цьому, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення таких періодів роботи до страхового стажу за невиконання СП «Укрфрагаз» та ПП «Спецмонтаж Плюс» як роботодавцями та страхувальниками своїх обов`язків щодо сплати відповідних страхових внесків, адже згідно із Законом №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе саме такий страхувальник (роботодавець).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що несплата СП «Укрфрагаз» та ПП «Спецмонтаж Плюс» за позивача страхових внесків не є підставою для незарахування позивачу вищевказаних періодів до страхового стажу. Відтак, такі періоди роботи позивача мали бути зараховані до її страхового стажу. Незарахування відповідачем до страхового стажу позивача вказаних періодів порушує її право на соціальний захист, гарантоване Конституцією України та Законом №1058-IV.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З урахуванням викладеного, суд вважає протиправним незарахування періодів роботи позивача в СП «Укрфрагаз» з 01.07.2000 по 31.03.2006 (5 років 8 місяців 30 днів), а також в Приватному підприємстві «Спецмонтаж Плюс» квітень 2020 року (1 місяць) та з 01.03.2023 по 30.09.2024 (1 рік 6 місяців 29 днів) до її страхового стажу.

Відтак, порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи позивача в СП «Укрфрагаз» з 01.07.2000 по 31.03.2006, в Приватному підприємстві «Спецмонтаж Плюс» квітень 2020 року та з 01.03.2023 по 30.09.2024 до її страхового стажу.

Враховуючи викладене, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наявність у позивача загалом 25 років 10 місяців 16 днів страхового стажу, що є недостатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ.

Оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не набула права на призначення пенсії за віком, то відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії з підстави відсутності необхідного страхового стажу правомірно.

Суд зазначає, що в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд зазначає, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які у даному випадку відсутні. Отже позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Зважаючи на викладене, позов слід задовольнити частково.

За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України суд присуджує документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо незарахування періодів роботи ОСОБА_1 в СП «Укрфрагаз» з 01.07.2000 по 31.03.2006, а також в Приватному підприємстві «Спецмонтаж Плюс» в квітні 2020 року та з 01.03.2023 по 30.09.2024 до її страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи в СП «Укрфрагаз» з 19.04.1999 по 01.07.2000, в Приватному підприємстві «Спецмонтаж Плюс» в квітні 2020 року та з 01.03.2023 по 30.09.2024.

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Повний текст рішення складений 30 квітня 2025 року.

Суддя Н.О. Дорошенко