Справа № 440/3279/25
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 30 квітня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/3279/25
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні ді

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05 лютого 2025 року №93 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 січня 2025 року про призначення пенсії по інвалідності та зміну страхового стажу із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи, підтверджених трудовою книжкою від 27.12.1982 серії НОМЕР_1 , у тому числі періоди роботи з 09.01.1979 року по 19.04.1979 року, з 21.06.1982 року по 21.08.1982 року, з 30.11.1983 року по 09.07.1984 року, з 17.03.1989 року по 23.09.1989 року, та періоди, підтверджені довідками: з 10.10.1994 по 11.11.1994 року; з 01.04.1996 по 15.08.1996 року; з 18.01.1995 року по 10.10.1995 року; з 25.04.1979 по 29.05.1981 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що трудова книжка містить всі необхідні записи про роботу у спірному періоді, а саме відомості про дати прийняття на посади, назви посад, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи. Такі записи є належними та допустимими доказами для підтвердження страхового стажу Позивача, а тому зазначені у трудовій книжці періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору, встановлено строк для усунення недоліків.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

09.04.2025 до суду надійшли пояснення третьої особи. В яких повністю погоджується з правомірністю прийняття оскаржуваного рішення. Крім того, звертає увагу суду, що довідки, що підтверджують періоди роботи з 10.10.1994 по 11.11.1994, з 01.04.1996 по 15.08.1996, з 18.01.1995 по 10.10.1995, для розгляду не надавались.

22.04.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Вказує, на правомірність прийняття оскаржуваного рішення, оскільки згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями страховий стаж позивача становить 13 років 07 місяців 09 днів. Крім того, також звертає увагу суду, що довідки, що підтверджують періоди роботи з 10.10.1994 по 11.11.1994, з 01.04.1996 по 15.08.1996, з 18.01.1995 по 10.10.1995, для розгляду не надавались. Період проходження строкової військової служби з 25.04.1979 по 29.05.1981 зараховано до страхового стажу в повному обсязі.

29.04.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач повністю підтримує позовні вимоги та просить задовольнити в повному обсязі.

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

29.01.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду у Донецькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України від 09.07.2003 №1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058).

За принципом екстериторіальності заяву позивача з доданими документами переадресовано для прийняття рішення до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області.

Головним управлінням Пенсійного фонду у Вінницькій області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №93 від 05.02.2025. В якому зазначено, що необхідний стаж для призначення пенсії по інвалідності 15 років, страховий стаж позивача становить 13 років 07 місяців 09 днів.

За результатами розгляду документів наданих до заяви до страхового стажу не зараховано:

- періоди роботи з 09.01.1979 року по 19.04.1979 року, з 21.06.1982 року по 21.08.1982 року, згідно дубліката трудової книжки НОМЕР_1 від 27.12.1982 року, оскільки дата заповнення дубліката 27.12.1982 року значно пізніше за початок роботи 09.01.1979 року та відсутні посади і підписи відповідальних осіб, з 30.11.1983 року по 09.07.1984 року, оскільки наявне виправлення в даті наказу про звільнення;

- період роботи з 17.03.1989 року 23.09.1989 року, згідно вищевказаного дублікату трудової книжки, оскільки наявне виправлення в даті звільнення та в заяві на призначення пенсії відсутня інформацію щодо отримання/ недоотримання пенсії на території вище вказаної країни.

Крім того в позовній заяві позивач вказує на протиправність не зарахування органом Пенсійного фонду періодів стажу згідно довідок:

- Довідка про роботу газоелектрозварником з 10.10.1994 по 11.11.1994 року;

- Довідка №43 від 23.08.1996 про роботу по будівництву з 01.04.1996 по 15.08.1996 року;

- Довідка від 22.07.1996 року про роботу газозварником з 18.01.1995 року по 10.10.1995 року;

- Довідка №08/407 від 28.01.2025 року про несення служби в лавах ЗС з 25.04.1979 по 29.05.1981 року.

Позивач не погодився з позицією відповідача, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України Про пенсійне забезпечення №1788 від 05 листопада 1991 року, та безпосередньо ним визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами ч.1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Як визначено п.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

У відповідності до ст.1 Закону №1058-IV:

- пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення міститься і в ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами ч.4 ст.24 Закону України № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 44 Закону №1058-IV визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

До набрання чинності Законом № 1058-IV діяв Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування правління Пенсійного фонду України затвердило Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1. Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Документи, необхідні для перерахунку пенсії, наведені в розділі ІІ Порядку № 22-1.

Згідно з абзацом першим підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що до заяви додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України - трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно із ст.62 Закону України № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), у розумінні пунктів 1, 2 якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У п. 2.2, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N58, передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) тза освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктами 2.11, 2.12 Інструкції №58 визначено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пунктів 5.1.- 5.3 Інструкції № 58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до влаштування це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Враховуючи викладене, суд зауважує, що основним документом який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 291/99/17.

Підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів вказаних в дублікаті трудової книжки, є те, що такі періоди роботи передують даті заповнення дублікату трудової книжки 27.12.1982.

Оцінюючи позицію відповідача щодо не зарахування страхового стажу періодів вказаних в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 від 27.12.1982, суд зазначає, що згідно наявної у справі копії дубліката трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 27.12.1982 вбачається, що записи з 01.09.1975 по 21.08.1982 про трудову діяльність позивача здійснені у відповідності до Інструкції №58, місять найменування підприємства, де працював працівник, а також відділи, посади (роботи), відомості про прийняття на роботу, звільнення з роботи, переводи, а також найменування, дати і номера документів, на підставі яких проведені відповідні записи у дублікаті.

Суд вважає за необхідне зазначити, що записи в дублікаті трудової книжки позивача про всі періоди роботи, мають посилання на відповідні документи згідно з якими було внесено запис про трудову діяльність позивача.

Крім вищевикладеного в оскаржуваному рішенні підставами для незарахування стажу у періоди :

- з 09.01.1979 по 19.04.1979 та з 21.06.1982 по 21.08.1982 - відсутність посади та підпису відповідальних осіб;

- з 30.11.1983 по 09.07.1984 наявне виправлення в даті наказу про звільнення;

- з 17.03.1989 по 23.09.1989 наявне виправлення в даті наказу про звільнення.

Щодо цього суд вважає за необхідне, зазначити наступне.

Наявність вищенаведених недоліків записів дублікату трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Відповідальність за можливі помилки або виправлення у трудовій книжці, у тому числі якість записів та відбитків печаток не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17.

Також, суд зауважує, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, в тому числі не зазначення наказів, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а, у якій вказав, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці чи незазначення підстави звільнення у трудовій книжці може бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів чи не зазначення підстави звільнення у трудовій книжці.

На переконання суду, обов`язок належного оформлення документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Саме на керівника підприємства, установи, організації покладається відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові у справі № 687/975/17 від 21.02.2018, у справі №607/7638/17 від 06.04.2022 у яких суд касаційної інстанції вказав, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком із зарахуванням відповідних періодів роботи, які є документально підтвердженими.

В даному випадку, у сукупності дослідивши та оцінивши докази, суд дійшов висновку, що в дублікаті трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 27.12.1982 є всі необхідні відомості про роботу , тобто містяться записи, що підтверджують періоди виконуваної роботи, і ніщо не викликає сумнівів у дійсній зайнятості позивача на роботах за вказаними посадами на таких підприємствах.

Однією з підстав не зарахування до страхового стажу позивача періоду з 17.03.1989 по 23.09.1989 зазначено відсутність у заяві про призначення пенсії інформації про неотримання пенсії в росії, відповідно до вимог частини 2 статті 24-1 Закону №1058.

Щодо цього суд вважає такі доводи відповідача необґрунтованими, та такими що порушують соціальні права позивача на отримання пенсійного забезпечення, передбачені Конституцією та іншими нормативно-правовими актами. Крім того, суд наголошує на тому, що органом Пенсійного фонду не заперечується сам факт трудової діяльності позивача у період 17.03.1989 по 23.09.1989.

Відтак, суд вважає, що зазначення відсутності у заяві про призначення пенсії інформації про неотримання пенсії в росії, відповідно до вимог частини 2 статті 24-1 Закону №1058, як підстави не зарахування періоду трудової діяльності з 17.03.1989 по 23.09.1989 до страхового стажу є не релевантною в даному випадку.

В позовних вимогах позивач також просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 10.10.1994 по 11.11.1994 року; з 01.04.1996 по 15.08.1996 року; з 18.01.1995 року по 10.10.1995 року; з 25.04.1979 по 29.05.1981 року. Що підтверджуються довідками, а саме: Довідка про роботу газоелектрозварником з 10.10.1994 по 11.11.1994 року; Довідка №43 від 23.08.1996 про роботу по будівництву з 01.04.1996 по 15.08.1996 року; Довідка від 22.07.1996 року про роботу газозварником з 18.01.1995 року по 10.10.1995 року; Довідка №08/407 від 28.01.2025 року про несення служби в лавах ЗС з 25.04.1979 по 29.05.1981 року.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем не надавались дані довідки до органу Пенсійного фонду разом із заявою про призначення пенсії по інвалідності. Відтак, при прийнятті оскаржуваного рішення вказані довідки до уваги не бралися. Рішення по періодах трудової діяльності, які підтверджуються вищевказаними довідками, Пенсійним фондом не приймалось.

Предметом оскарження в даній справі є рішення про відмову у призначенні пенсії №93 від 05.02.2025, яким не зараховано до страхового стажу позивача періоди : 09.01.1979 по 19.04.1979; з 21.06.1982 по 21.08.1982; з 30.11.1983 по 09.07.1984; з 17.03.1989 по 23.09.1989, відповідно зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ці періоди до страхового стажу.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про передчасність вимог позивача щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди з 10.10.1994 по 11.11.1994 року; з 01.04.1996 по 15.08.1996 року; з 18.01.1995 року по 10.10.1995 року; з 25.04.1979 по 29.05.1981 року. А відтак, позов в частині таких позовних вимог задоволенню не підлягає.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У дослідженому судом випадку Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області не доведено правомірність та обґрунтованість свого рішення, а позивачем надано достатні, достовірні та допустимі докази на підтвердження існування обставин, що свідчать про те, що зазначений орган Пенсійного фонду у спірних правовідносинах мав діяти в інший спосіб.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оскільки спірне рішення було прийнято саме цим органом.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, Віницька область, 21005, ), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, 84122, , адреса для листування: 49008, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, 106) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні ді задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 93 від 05 лютого 2025 року про відмову у призначенні з пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно записів Дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 27 грудня 1982 року, а саме: з 09 січня 1979 року по 19 квітня 1979 року; з 21 червня 1982 року по 21 серпня 1982 року; з 30 листопада 1983 року по 09 липня 1984 року; з 17 березня 1989 року по 23 вересня 1989 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 29 січня 2025 року з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 (сорок вісім) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, Вінницька область, 21005, ) .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.О. Чеснокова