Справа № 300/6914/24
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" квітня 2025 р. справа № 300/6914/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача Романишин Карина Всеволодівна в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 про відмову в звільненні з військової служби солдата ОСОБА_1 відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову», оформлене листом від 27.05.2024 року № 4789/1;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби стрільця 4 роти 1 взводу 3 батальону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» , в редакції станом на 13.05.2024, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи на підставі поданого рапорту від 13.05.2024.
Позовні вимоги мотивовані прийняттям військовою частиною НОМЕР_1 протиправного рішення про відмову в звільненні з військової служби солдата ОСОБА_1 відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову», оформлене листом від 27.05.2024 року № 4789/1.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
27.09.2024 року від військової частини НОМЕР_1 на до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
З 28 лютого 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1
був призваний до лав Збройних Сил України у військову частину НОМЕР_1 .
13 травня 2024 року засобами поштового зв`язку, а саме цінним листом з описом
вкладення, ОСОБА_1 подав рапорт по команді на звільнення з лав Збройних Сил України, на підставі абз. 5 пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами або іншими поважними
причинами (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову
службу), у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.
До рапорту було додано нотаріально засвідчені копії документів, які підтверджують
право на звільнення з військової служби, зокрема наявність у його матері
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , II групи інвалідності (загальне захворювання) від 01.04.2024 року, а саме Довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААД №054192 від 23.04.2024,
Також у рапорті було зазначено, що мати, ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 потребує постійного стороннього догляду, на підтвердження чого було
- виписку з протоколу ЛКК №55 від 02.05.2024;
- висновок №19 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно
хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують
соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 02.05.2024;
- довідку про отримання (неотримання) допомоги від 08.05.2024 №367,
- свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 09.05.2024.
Оскільки з 24 квітня 2024 року по 25 травня 2024 року ОСОБА_1 перебував у
відпустці за станом здоров`я, Рапорт (по команді через командира 4 роти 1 взводу 3 батальйому в.ч. НОМЕР_1 ) направлявся на юридичну адресу Військової частини НОМЕР_1 цінним листом з описом вкладення 13.05.2024 та вручений за довіреністю 24.05.2024 р.
Протягом тривалого часу відповіді за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 не надходило, засобами телефонного зв`язку також не повідомлялося. У зв`язку з цим, 13.06.2024 року на юридичну адресу Військової частини НОМЕР_1 було направлено адвокатський запит про хід та результати розгляду рапорту на звільнення ОСОБА_1 .
30 червня 2024 року надійшла відповідь від 26.06.2024 №6044/1 з якої вбачається, що
рапорт ОСОБА_1 , який зареєстрований за Вх. №1042 від 27.05.2024, розглянуто та
надана відповідь встановленим порядком на адресу ОСОБА_1 , а також додана копія
відповіді військової частини НОМЕР_1 №4789 від 27.05.2024 на 3 арк.
Так, ознайомившись із наданою відповіддю, представником позивача з`ясовано, що відповідач за наслідками розгляду рапорту прийняв рішення про відмову у запас солдата ОСОБА_1 відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оформлену листом від 27.05.2024 № 4789/1.
Обґрунтовуючи свою відмову, військова частина зазначила, що 11.04.2024 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку Закон України» від № 3633-ІХ, який набрав чинності 18.05.2024 року.
Даним законом були внесені зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, до статті 26 «Звільнення з військової служби».
Відповідно до статті 26, частини 4, пункту 2, підпункту «г» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану на підставах: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Частина 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану на таких підставах, зокрема, у разі, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю / чи II групи, за умови відсутності інших членів сім і першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров я.
Така підстава для звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, як «у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю 1 чи 11 групи.» - відсутня Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з змінами до даного нормативно - правового акту через набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку Закон України» від №3633-ІХ 18.05.2024 року.
До рапорту не додано документів, що підтверджують відсутності інших членів сім і першого чи другого ступеня споріднення ОСОБА_2 котрі могли б здійснювати постійний сторонній догляд за нею.
Військова частина зазначила, що на даний момент підстави для звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який с особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я відсутні.
Позивач не погоджуючись з таким рішенням військової частини звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.
Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи правову норму, яку слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у редакції станом на 13.05.2024 день подачі рапорту про звільнення) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.
Законом України від 11.04.2024 №3633-1Х «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024, статтю 26 Закону №2232-XII викладено у новій редакції, яка передбачає звільнення з військової служби за іншими підставами.
Так, згідно з пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХII, у редакції станом на 27.05.2024 день розгляду матеріалів військовою частиною НОМЕР_1 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII (у редакції станом на 27.05.2024) військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі, зокрема, необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення 13.05.2024 року, отже при розгляді матеріалів про звільнення позивача в запас, військова частина повинна була застосувати саме редакцію Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» станом на 13.05.2024 року.
Натомість відповідач своїм листом від 27.05.2024 №4789/1 до відома позивача довів саме рішення військової частини НОМЕР_1 про відмову у його звільненні в запас у зв`язку із набранням чинності 18.05.2024 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку Закон України» від №3633-IX, згідно якого така підстава для звільнення з військової служби перестала існувати.
Також, суд наголошує, що позивачем дотримано законодавчо визначену процедуру подання рапорту та доданих до нього документів. Крім того, на виконання пл. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-XII у редакції станом на 13.05.2024 ОСОБА_1 підтверджено наявність поважних сімейних обставин відповідними документами.
Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України) (абзаци перший-четвертий пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України про офіційне тлумачення статей 58, 78, 79, 81 Конституції України та статей 243-21, 243-22, 243-25 Цивільного процесуального кодексу України від 13.05.1997 № 1-3п/1997).
Отже, приписи Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України шодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-1Х, який вступив в силу 18.05.2024, не могли поширюватися на правовідносини, які виникли 13.05.2024 року.
Таким чином, відмова відповідача у звільненні позивача з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХII як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, є протиправною.
Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, наступне.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином з урахування задоволення позовних вимог, суд приходить висновку про необхідність стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 про відмову в звільненні з військової служби солдата ОСОБА_1 відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову», оформлене листом від 27.05.2024 року № 4789/1.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби стрільця 4 роти 1 взводу 3 батальону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції станом на 13.05.2024, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи на підставі поданого рапорту від 13.05.2024.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.