Справа № 500/6306/24
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6306/24

30 квітня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач - 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі, відповідач - 2), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії №35 від 05.04.2024 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати періоди роботи у Тернопільському приладобудівному інституті з 17.08.1992 по 30.04.1995; у ТзОВ ЕЛЕКТРОД - ЛТД з 05.05.1995 по 01.03.1996 р.; у ТзОВ НОМАС-Т з 02.03.1996 по 06.05.1997 до страхового стажу ОСОБА_1 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком.

Позов обґрунтований тим, що позивач не погоджується з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком. Вважає, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив спірні періоди роботи, які відповідачами не були зараховані до страхового стажу позивача. Просить врахувати, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань призначення пенсії.

Ухвалою суду від 23.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подали відзиви на позовну заяву, в яких просять відмовити у задоволенні позову повністю. Доводи відповідачів загалом зводяться до того, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано: -період роботи з 17.08.1992 по 30.04.1995, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення внесено у період Незалежної України, але засвідчено печаткою УРСР; - період роботи з 05.05.1995, оскільки в трудовій книжці відсутня дата звільнення; - період роботи з 02.03.1996 по 06.05.1997, оскільки в трудовій книжці відсутній номер документу на підставі якого внесено запис про прийняття на роботу. Відповідачі вважають, що позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

Ухвалою суду від 09.12.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 23.12.2024 постановлено продовжити розгляд справи за правилами письмового провадження, оскільки позивач усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху після відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 14.01.2025 даний позов залишено без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 про залишення позовної заяви без розгляду у справі №500/6306/24 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

11.04.2025 дану справу отримано Тернопільським окружним адміністративним судом (вх.№3969/25) та Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.04.2025 справу передано на розгляд судді Дерех Н.В.

Ухвалою суду від 15.04.2024 постановлено продовжити розгляд адміністративної справи №500/6306/24.

Судом встановлено, що 29.03.2024 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №35 від 05.04.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Зокрема, відповідач - 2 вказав, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: роботи з 17.08.1992 по 30.04.1995, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення внесено у період Незалежної України, але засвідчено печаткою УРСР; роботи з 05.05.1995, оскільки в трудовій книжці відсутня дата звільнення; роботи з 02.03.1996 по 06.05.1997, оскільки в трудовій книжці відсутній номер документу на підставі якого внесено запис про прийняття на роботу.

Не погоджуючись з рішенням відповідача-2 про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та від 09.07.2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до положень ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом № 1058-IV.

Так, згідно з ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю (ч. 2 ст. 56 Закону № 1788-XII).

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.08.1993 року затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Також згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі № 588/647/17.

Суд звертає увагу на тому, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому їх не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

У цій справі доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зводяться до того, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: роботи з 17.08.1992 по 30.04.1995, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення внесено у період Незалежної України, але засвідчено печаткою УРСР; роботи з 05.05.1995, оскільки в трудовій книжці відсутня дата звільнення; роботи з 02.03.1996 по 06.05.1997, оскільки в трудовій книжці відсутній номер документу на підставі якого внесено запис про прийняття на роботу.

Суд зазначає, що спірні періоди роботи з 17.08.1992 по 30.04.1995, з 05.05.1995, з 02.03.1996 по 06.05.1997 підтверджуються записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 .

До того ж, суд зазначає, що запис у трудовій книжці позивача за №10 містить відомості про те, що позивач прийнятий на роботу у відповідності до Наказу №11 від 05.05.1995, та звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до Наказу №5 від 01.03.1996.

Крім цього, згідно запису трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , з 07.05.1999 позивач переведений на посаду начальника виробництва в ТОВ "НОМАС-Т".

То ж, на думку суду, у цій справі позивач належними та допустимими доказами підтвердив спірні періоди роботи.

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Слід також зазначити, що суд не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для призначення чи відмови у призначенні пенсії, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

Відтак, на думку суду, дії відповідача-2 щодо не зарахування стажу лише через формальні неточності є протиправними.

Наведене свідчить про те, що відповідачем-2 формально та без детального з`ясування обставин та документів поданих позивачем для призначення пенсії, прийняв рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, що у контексті частини другої ст.2 КАС України свідчить про протиправність оскаржуваного рішення та необхідність їх скасування.

Крім цього, вирішуючи даний спір по суті, суд звертає увагу на тому, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відтак, у сукупності наведених вище обставин, на переконання суду, у спірному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 29.03.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди роботи у Тернопільському приладобудівному інституті з 17.08.1992 по 30.04.1995; у ТзОВ "ЕЛЕКТРОД - ЛТД" з 05.05.1995 по 01.03.1996 р.; у ТзОВ "НОМАС-Т" з 02.03.1996 по 06.05.1997.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №35 від 05.04.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 29.03.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у Тернопільському приладобудівному інституті з 17.08.1992 по 30.04.1995, у ТзОВ "ЕЛЕКТРОД - ЛТД" з 05.05.1995 по 01.03.1996, у ТзОВ "НОМАС-Т" з 02.03.1996 по 06.05.1997.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 30 квітня 2025 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 ),

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеський р-н, Одеська обл.,65012 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.