Справа № 600/1540/25-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

29 квітня 2025 р. м. Чернівці Справа №600/1540/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

07.04.2025 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до військової частини НОМЕР_1 (відповідач), з такими позовними вимогами:

визнати протиправною бездіяльність дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди проходження військової служби період у військовій частині НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 з 14.12.2020 по 27.09.2022 та у військовій частині НОМЕР_1 в період з 28.09.2022 по 20.07.2023, а також всіх належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 за кожним роком проходження мною служби у військовій частині НОМЕР_1 та у військовій частині НОМЕР_3 військовій частині НОМЕР_1 відповідно;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплати ОСОБА_1 , за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 з 14.12.2020 по 27.09.2022 та у військовій частині НОМЕР_1 в період з 28.09.2022 по 20.07.2023, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет" станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 за кожним роком проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 та у військовій частині НОМЕР_2 військовій частині НОМЕР_1 відповідно;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка виражалася у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 , за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 з 14.12.2020 по 27.09.2022 та у військовій частині НОМЕР_1 в період з 28.09.2022 по 20.07.2023, індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України "Про індексацію доходів населення", Порядку проведення індексації доходів населення, затвердження постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з визначенням місяця в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2018 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 з 14.12.2020 по 27.09.2022 та у військовій частині НОМЕР_1 в період з 28.09.2022 по 20.07.2023 індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з визначенням місяця в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2018 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 16.04.2025 клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, - задоволено. Поновлено строк звернення до адміністративного суду. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в якому представник відповідача просить суд залишити позов без розгляду. В обґрунтування заявленого клопотання зазначено, що позов поданий до суду із пропущеним строком звернення.

28.04.2025 позивачем подано до суду заперечення на клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, в якому посилаючись на постанови Верховного Суду від 10.10.2024 у справі №200/5937/23 та від 04.10.2024 у справі №200/1643/24 вказував, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Позивач наголошував на тому, що після переведення його до нового місця служби 20.07.2023 військова частина НОМЕР_1 та військова частина НОМЕР_2 не надавала йому повідомлення про нараховані та виплачені йому суми, тому, відповідно, він не міг знати про порушення своїх прав. Вказував, що після того як дізнався з інтернет-ресурсів, що нарахування та виплата грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється з порушенням норм чинного законодавства він відразу звернувся з позовом за захистом свого права. Разом з цим, позивача зазначав, що під час проходження військової служби я став особою з інвалідністю, яка пов`язана із захистом Батьківщини.

Розглянувши подане клопотання, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Предметом спору у цій справі є бездіяльність дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди проходження військової служби період у військовій частині НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 з 14.12.2020 по 27.09.2022 та у військовій частині НОМЕР_1 в період з 28.09.2022 по 20.07.2023, а також всіх належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 за кожним роком проходження мною служби у військовій частині НОМЕР_1 та у військовій частині НОМЕР_3 військовій частині НОМЕР_1 відповідно та бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка виражалася у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 , за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 з 14.12.2020 по 27.09.2022 та у військовій частині НОМЕР_1 в період з 28.09.2022 по 20.07.2023, індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України "Про індексацію доходів населення", Порядку проведення індексації доходів населення, затвердження постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з визначенням місяця в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2018 року.

У зв`язку з цим, суд зазначає, що наведений спір є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Заробітна плата в розумінні ч.1 ст.94 КЗпП України означає винагороду, яка обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України "Про оплату праці", яка складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

При цьому, у положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Відповідно до правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 27.04.2023 у справі №300/4201/22 та від 25.04.2023 у справі №380/15245/22, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці. Положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Так, строк звернення до суду з позовом про стягнення належної працівнику заробітної плати при звільненні закріплено ст.233 КЗпП України.

Частинами 1 та 2 ст.233 КАС України від 10.12.1971 №322-VIII у редакції, яка діяла до 19.07.2022 передбачалось, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Суд зазначає, що перебування особи на публічній службі, є однією із форм реалізації закріпленого в статті 43 Конституції України права на працю.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другій статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

З огляду на те, що вказаним Рішенням Суд надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України, у редакції до змін, внесених у вказану статтю Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, відповідно до якої звернення до суду не обмежувалося будь-яким строком, однак після внесення вказаних змін, у справах про виплату працівнику всіх сум, що належать йому при звільненні, було встановлено тримісячний строк звернення до суду.

Таким чином, до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати було визначено вказаними вище періодами.

Характерною особливістю даних спірних правовідносин є те, що позивач просив перерахувати грошове забезпечення за період, який охоплює часові проміжки як до, так і після внесення змін до статті 233 КЗпП України.

Зважаючи на те, що до 19.07.2022 строк звернення до суду не обмежувався будь-яким строком, то суд прийшов до висновку, що позивачем дотримано строк звернення до суду з позовними вимогами щодо бездіяльності стосовно не обчислення і виплати грошового забезпечення а також всіх належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 за кожним роком проходження мною служби у військовій частині НОМЕР_1 та у військовій частині НОМЕР_3 , та відповідно не проведення індексації за період з 14.12.2020-19.07.2022.

Разом з тим, щодо позовних вимог в частині, що стосуються періоду з 20.07.2022 по 20.07.2023, то суд зазначає, що питання подачі позивачем позову у строки, що визначенні чинним законодавством, було досліджене судом при відкритті провадження у справі, зокрема судом поновлено позивачу строк звернення до суду за наведений період зважаючи на не надання йому письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми (грошовий атестат, особова картка військовослужбовця тощо) при звільнені.

При цьому, суд наголошує на тому, що відповідачем у заяві про залишення позовної заяви без розгляду також не зазначено жодних відомостей стосовно надсилання чи вручення позивачу письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільнені.

Зважаючи на наведене вище, судом взято до уваги доводи позивача про те, що про порушення своїх прав він дізнався в березні 2025 року від колег по службі та з інтернет ресурсів, а тому суд прийшов до висновку, що ним не пропущено тримісячний строк звернення до суду, встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-IX.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду.

На підставі наведеного та керуючись статтями 240, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_4 ) про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В.О. Григораш