Справа № 600/3373/24-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/3373/24-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк Олександр Петрович

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

29 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Мацького Є.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 23 липня 2024 року №96 про відмову у призначенні позивачці пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 16 липня 2024 року про призначення пенсії за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру», із зарахуванням їй до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», половини періоду навчання з 01 вересня 1992 року по 24 червня 1994 року в Чернівецькому кооперативному технікумі.

Відповідно до рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення відповідача №96 від 23 липня 2024 року про відмову у призначенні позивачці пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 16 липня 2024 року та додані до неї документи про призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру». В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України.

Згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 20 вересня 1994 року, остання працювала в органах прокуратури України на таких посадах: - з 14 вересня 1994 року по 30 березня 2000 року старший інспектор з кадрових питань; - з 30 березня 2000 року по 05 квітня 2001 року помічник прокурора міста Чернівці; - з 05 квітня 2001 року по 19 вересня 2002 року помічник прокурора області з кадрових питань; - з 19 вересня 2002 року по 28 грудня 2005 року прокурор відділу роботи з кадрами прокуратури області; - з 28 грудня 2005 року по 04 квітня 2014 року старший прокурор відділу роботи з кадрами прокуратури області; - з 04 квітня 2014 року по 11 вересня 2020 року начальник відділу роботи з кадрами прокуратури області; - з 11 вересня 2020 року по 14 грудня 2020 року прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Чернівецької обласної прокуратури; - з 14 грудня 2020 року позивач перебуває на посаді начальника відділу кадрової роботи та державної служби Чернівецької обласної прокуратури.

Також у трудовій книжці позивача наявний запис про те, що до вступу на роботу позивач закінчила правознавче відділення Чернівецького кооперативного технікуму (диплом НОМЕР_2 від 24 червня 1994 року), а 08 грудня 2011 року позивач прийняла Присягу працівника прокуратури.

16 липня 2024 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за принципом екстериторіальності розгляд заяви позивача від 16 липня 2024 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» доручено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення від 23 липня 2024 року №96 про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», оскільки не виконано вимоги частини першої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» (прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 25 років, в тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років).

Так, у вказаному рішенні зазначено, що за наданими документами вислуга років відповідно до частини шостої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» становить 24 роки 03 місяці 18 днів, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 24 роки 03 місяці 18 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, пенсійним органом встановлено, що до вислуги років не зараховано половину строку навчання в Чернівецькому кооперативному технікумі, оскільки не долучено довідку щодо відношення учбового закладу до вищого навчального закладу.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно з нормами ч.1 ст.86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 року №1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку, за наявності на день звернення вислуги років:

- по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що на день звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років необхідна наявність стажу позивача за вислугу років не менше 25 років та стажу на прокурорських посадах не менше 15 років.

Частиною 8 ст.86 Закону №1697 встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їх місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення а призначенням пенсії.

Законодавство розрізняє поняття «вислуга років, що дає право на пенсію» і «стаж роботи на прокурорських посадах». При цьому посади, періоди роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінним.

До стажу роботи на посадах прокурорів відповідачем у відповідності до записів трудової книжки зараховано 24 роки 03 місяці 18 днів, що сторонами не заперечується.

Відповідно до ч.6 ст.86 Закону №1697 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;

- слідчими, суддями;

- на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;

- у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;

- на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України;

- на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;

- військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

- відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

До стажу роботи за вислугу років на підставі ст.86 Закону №1697 відповідачем було зараховано 24 роки 03 місяці 18 днів.

Відтак, відповідачем правомірно до стажу роботи за вислугу років на підставі ст.86 Закону №1697 не було зараховано половину строку навчання позивача 01.09.1992 до 24.06.1994 в Чернівецькому кооперативному технікумі, оскільки позивачем не було надано документів (довідку) про приналежність даного навчального закладу до вищого навчального закладу, як того вимагає ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що відповідно до ст.34 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 №1060 (у редакції на день набрання законної сили), та що був чинний у період навчання позивачки, до вищих навчальних закладів відносилися технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

За статтею 36 цього Закону випускникам вищих навчальних закладів присвоювалася кваліфікація спеціаліста з вищою освітою певного професійного спрямування або спеціальності, яка відповідно до обсягу державної освіти визначалася такими рівнями: молодший спеціаліст - забезпечували технікуми, училища, інші навчальні заклади еквівалентного рівня.

Вказаним законом було встановлено, що вища освіта забезпечує фундаментальну наукову, професійну та практичну підготовку, здобуття громадянами освітньо-кваліфікаційних рівнів відповідно до їх покликань, інтересів і здібностей.

За змістом частин першої-третьої статті 43 цього Закону вищими закладами освіти є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

Відповідно до статусу вищих закладів освіти встановлено чотири рівні акредитації: перший рівень - технікум, училище, інші прирівняні до них вищі заклади освіти; другий рівень - коледж, інші прирівняні до нього вищі заклади освіти; третій і четвертий рівні (залежно від наслідків акредитації) - інститут, консерваторія, академія, університет.

Вищі заклади освіти здійснюють підготовку фахівців за такими освітньо кваліфікаційними рівнями: молодший спеціаліст - забезпечують технікуми, училища, інші вищі заклади освіти першого рівня акредитації; бакалавр - забезпечують коледжі, інші вищі заклади освіти другого рівня акредитації; спеціаліст, магістр - забезпечують вищі заклади освіти третього і четвертого рівнів акредитації.

Згідно з статтею 6 Закону України від 17 січня 2002 року №2984-ІІІ «Про вищу освіту» до структури вищої освіти входять освітні й освітньо-кваліфікаційні рівні.

До освітніх рівнів віднесено неповну вищу освіту, базову вищу освіту та повну вищу освіту, до освітньо-кваліфікаційних рівнів - молодший спеціаліст, бакалавр та спеціаліст, магістр.

Ужите в частині ч.6 ст.86 Закону №1697 словосполучення «навчання у вищих юридичних навчальних закладах» суд першої інстанції не проаналізував як цілеспрямовану пізнавальну діяльність людини з отримання знань, умінь та навичок у таких закладах вищої освіти, які спроможні їх надати.

За змістом, обсягом та рівнем набуті знання та фахова підготовка мають відповідати поняттю «вища освіта», зокрема й поняттю «вища юридична освіта», за якої громадянин може обійняти посаду прокурора і слідчого або посаду державного службовця, для зайняття якої вимагається така освіта.

При цьому має враховуватися тільки час навчання, затрачений на здобуття вищої юридичної освіти, за наявності якої громадянин може (міг) обійняти прокурорську посаду чи посаду слідчого прокуратури.

Беручи до уваги наведене, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що до стажу роботи на посадах прокурорів слід зарахувати лише 24 роки 03 місяці 18 днів та щодо необхідності зарахування до вислуги років половини строку навчання позивача у Чернівецькому кооперативному технікумі.

Відтак, право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» у позивача відсутнє.

Враховуючи викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Мацький Є.М.