Справа № 460/3099/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2025 року м. Рівне №460/3099/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач), за змістом якого просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 18.12.2024 №64 про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 починаючи із 12 грудня 2024 року;

зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу починаючи із 12 грудня 2024 року пільгову пенсію за віком за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, зарахувавши до стажу роботи за Списком №1 період роботи з 06.08.2001 по 31.08.2001, з 01.09.2001 по 01.01.2007, з 02.01.2007 по 29.02.2010, з 01.03.2010 по 27.02.2020, з 28.02.2020 по 04.04.2023 та з 03.09.2024 по 18.11.2024.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи загальний страховий (в тому числі кратно обчислений) стаж понад 29 років, зокрема спеціальний стаж роботи за Списком №1 понад 23 роки, 12 грудня 2024 року після досягнення 47 років звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою встановленого зразка про призначення їй пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Проте, рішенням відповідача (обраного для розгляду заяви за принципом екстериторіальності) від 18.12.2024 №64 позивачу відмовлено у призначенні пільгової пенсії за віком з підстав відсутності необхідного віку (50 років) як цього, на думку відповідача, вимагає чинне законодавство для призначення пенсії за Списком №1 та пільгового стажу необхідний для призначення пенсії (за Списком №1).

Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових, звернувся до суду із позовною заявою.

Ухвалою суду від 20.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги не визнав повністю. В обґрунтування заперечень відповідач повідомив, що відповідно до пп. 1 п. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах мають працівники, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Також відповідач вказав, що згідно з пільговою довідкою від 18.11.2024 № 961/01-17/24 до пільгового стажу роботи не зараховано періоди роботи з 06.08.2001 по 31.08.2001, з 01.09.2001 по 01.01.2007, оскільки посада в довідці не передбачена Списком № 1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 162 від 11.03.1994. Вказаною постановою передбачені «працівники установ охорони здоров`я, які постійно і безпосередньо працюють з радіоактивними речовинами з активністю на робочому місці більше 10 мілікюрі радію-226 або еквівалентної за радіотоксичністю кількості радіоактивних речовин». Також до стажу роботи за Списком №1 не враховано період роботи з 02.01.2007 по 29.02.2010, оскільки посада в довідці не передбачена Списком № 1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 36 від 16.01.2003. Вказаною постановою передбачені «працівники установ охорони здоров`я, які постійно і безпосередньо працюють з радіоактивними речовинами з активністю на робочому місці більше 10 мілікюрі радію-226 або еквівалентної за радіотоксичністю кількості радіоактивних речовин». Також до стажу роботи за Списком №1 не враховано період роботи з 01.03.2010 по 27.02.2020, 28.02.2020 по 04.04.2023, з 05.04.2023 по теперішній час, оскільки посада в довідці не передбачена розділом ХІХ Списком № 1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 461 від 24.06.2016. Окрім цього відповідач ствердив, що в матеріалах справи відсутня інформація про те, що атестація робочих місць від 04.01.2005 проведена вперше. До загального страхового стажу зараховано всі періоди відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідач вважає, що з урахуванням наданих документів та даних, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення складав 29 років 10 місяців 24 дні, пільговий стаж за списком №1 - відсутній. Вік заявниці - 47 років.

Враховуючи вищенаведене, відповідач 18.12.2024 прийняв рішення №64 відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із недосягненням необхідного віку, передбаченого статтею 114 Закону, а також відсутністю пільгового стажу роботи.

З цих підстав відповідач, вважаючи законним і правомірним оскаржене рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу, просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до вимог статті 263 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 12.12.2024 звернулась до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1.

Рішенням відповідача від 18.12.2024 №64, визначеного для розгляду поданих документів за принципом екстериторіальності (випадковості) позивачу відмовлено у призначенні пільгової пенсії за віком з тих підстав відсутності необхідного віку (50 років) для призначення пенсії за Списком №1 та пільгового стажу, необхідний для призначення пенсії за Списком №1 7 років 6 місяців.

Зазначено, що згідно з пільговою довідкою від 18.11.2024 № 961/01-17/24 до пільгового стажу роботи не зараховано періоди роботи з 06.08.2001 по 31.08.2001, з 01.09.2001 по 01.01.2007, оскільки посада в довідці не передбачена Списком № 1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 162 від 11.03.1994; з 02.01.2007 по 29.02.2010, оскільки посада в довідці не передбачена Списком № 1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 36 від 16.01.2003; з 02.01.2007 по 29.02.2010, оскільки посада в довідці не передбачена Списком № 1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 36 від 16.01.2003; з 01.03.2010 по 27.02.2020, 28.02.2020 по 04.04.2023, з 05.04.2023 по теперішній час, оскільки посада в довідці не передбачена розділом ХІХ Списком № 1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 461 від 24.06.2016.

Відповідач зазначив, що вказаними постановами передбачені «працівники установ охорони здоров`я, які постійно і безпосередньо працюють з радіоактивними речовинами з активністю на робочому місці більше 10 мілікюрі радію-226 або еквівалентної за радіотоксичністю кількості радіоактивних речовин».

З підстав відсутності необхідного пільгового стажу відповідач вирішив відмовити заявнику в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV.

Вважаючи протиправним спірне рішення відповідача, позивач звернулася до суду із позовом про його скасування.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Матеріалами справи підтверджується, що спірними у даній справі є недосягнення позивачем, на думку Пенсійного органу, віку який необхідний для призначення такого виду пенсії.

Згідно з пунктом "а" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788-XII від 05.11.1991, у редакції чинній до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII (далі Закон №213-VIII від 02.03.2015) віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Закон №213-VIII від 02.03.2015 набув чинності з 01.04.2015.

Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону №1058-IV від 09.07.2003 (станом на 01.04.2015) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Отже, після набуття чинності нормами Закону №1058-IV (в редакції, чинній з 02.03.2015) правила призначення пенсій за Списком №1 регламентувались пунктом "а" статті 13 Закону №1788-XII.

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII від 03.10.2017 (далі Закон №2148-VIII від 03.10.2017), яким текст Закону №1058-IV від 09.07.2003 доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, Законом №2148-VIII від 03.10.2017 у новій редакції викладений пункт 2 розділу XV Закону №1058-IV від 09.07.2003, де передбачалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 (у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

У силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII від 03.10.2017 наведені вище норми закону підлягали застосуванню з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "а" статті 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991 у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 року та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Положення згаданих законів щодо умов призначення пенсії за віком були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII".

Пунктом першим резолютивної частини цього Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини даного Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015 для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.".

Таким чином, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме:

- пункт "а" статті 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991 у редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015, та

- пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Суд враховує, що відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає:

- 45 років за пунктом "а" статті 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991 у редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015, та

- 50 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи положення частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви №23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява №39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах частини 2 статті 2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта частиною 2 статті 77 КАС України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування "поза будь-яким розумним сумнівом", у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування "баланс вірогідностей".

Суд дійшов висновку, що обрані Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області, у даному випадку, мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між чинними актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивача).

З огляду на викладене, у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30.01.2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або Законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії є відсутність у неї визначеного віку 50 років.

Однак, у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення №1-р/2020 від 23.01.2020, позивач має право на призначення пенсії при досягненні 45-річного віку у відповідності до п. «а» статті 13 Закону №1788-XII.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 сформовано правовий висновок, згідно із яким оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").

Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що в її постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) вона сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Виходячи з наведеного, доводи відповідача щодо не досягнення позивачем пенсійного віку 50 років для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 є необґрунтованими та незаконними.

Також суд враховує, що спірним у даній справі є також наявність/відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоду роботи з 06.08.2001 по 31.08.2001, з 01.09.2001 по 01.01.2007, з 02.01.2007 по 29.02.2010, з 01.03.2010 по 27.02.2020, з 28.02.2020 по 04.04.2023 та з 05.04.2023 по 18.11.2024 (дату видачі довідки про характер роботи) в радіологічному відділенні КП «Рівненський обласний протипухлинний центр» Рівненської обласної ради.

Оцінюючи правомірність вказаної бездіяльності Пенсійного органу, суд враховує наступне.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з пунктом "а" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788-XII від 05.11.1991, у редакції чинній до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, для підтвердження права ОСОБА_1 на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 по досягненню 47 річного віку (якого вона досягла на дату звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії) необхідно було підтвердити наявність спеціального стажу роботи на пільгових умовах за Списком №1 - 7 років 6 місяців.

Відповідач вважає спірним наявність у ОСОБА_1 спеціального стажу роботи за Списком №1 7 років 6 місяців. При цьому, наявність загального страхового стажу Пенсійним органом не оспорюється.

Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з вимогами п.1. вказаного Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Згідно з п.п. 1 та 2 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Відповідно до записів трудової книжки позивача Серія НОМЕР_1 , дата заповнення 25.05.2000:

1. Запис №7 від 06.08.2001 зарахована на посаду лікаря променевого терапевта радіологічного відділення (наказ №103-ос від 02.08.2001);

2. Запис №8 від 01.09.2001 переведена на посаду лікаря з променевої терапії радіологічного відділення (наказ №129-ос від 11.09.2001);

3. Запис №9 від 02.01.2007 переведена на посаду завідувачки радіологічного відділення №1, лікар-радіолог (наказ №7-ос від 02.01.2007);

4. Запис №10 від 01.03.2010 переведена на посаду завідувачки відділення променевої терапії №1, лікар з променевої терапії (наказ №62-ос від 01.03.2010);

5. Запис №14 від 28.02.2020 переведена на посаду завідувачки центру клінічної онкології, лікар з променевої терапії (наказ №47-ос від 27.02.2020);

6. Запис №15 від 05.04.2023 переведена на посаду медичного директора з клінічної онкології відділу адміністрації (наказ №92-ос від 05.04.2023);

7. Запис №16 від 01.08.2024 переведена на посаду заступника медичного директора з клінічної онкології (наказ №155-ос від 31.07.2024);

8. Запис №17 від 02.09.2024 звільнена із займаної посади за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України (наказ №199-ос від 02.09.2024);

9. Запис №18 від 03.09.2024 прийнята на посаду завідувачки центру клінічної онкології, лікар з променевої терапії (наказ №204-ос від 02.09.2024).

На підтвердження викладених у трудовій книжці відомостей про період роботи позивача на посадах, що відносяться до Списку №1 позивач надала відповідачу уточнюючу довідку КП «Рівненський обласний протипухлинний центр» Рівненської обласної ради від 18.11.2024 №961/01-17/24, змістом якої підтверджується, що ОСОБА_1 :

з 06.08.2001 по 31.08.2001 працювала в зоні радіоактивного випромінювання повний робочий день у Рівненському обласному протипухлинному центрі в радіологічному відділенні, де виконувала роботу «проводила укладки хворих для опромінювання гамматерапевтичними промінями і центрацію робочого пучка» на посаді «лікаря променевого терапевта», що передбачено Списком №1, розділ ХІХ, позиція 12300000 17541 затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162;

з 01.09.2001 по 01.01.2007 працювала в зоні радіоактивного випромінювання повний робочий день у Рівненському обласному протипухлинному центрі в радіологічному відділенні, де виконувала роботу «проводила укладки хворих для опромінювання гамматерапевтичними промінями і центрацію робочого пучка» на посаді «лікаря з променевої терапії», що передбачено Списком №1, розділ ХІХ, позиція 12300000 17541 затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162;

з 02.01.2007 по 29.02.2010 працювала в зоні радіоактивного випромінювання повний робочий день у Рівненському обласному протипухлинному центрі в радіологічному відділенні, де виконувала роботу «проводила укладки хворих для опромінювання гамматерапевтичними промінями і центрацію робочого пучка» на посаді «завідувачки радіологічного відділення №1, лікар-радіолог», що передбачено Списком №1, розділ ХІХ, позиція 19-1 затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36;

з 01.03.2010 по 27.02.2020 працювала в зоні радіоактивного випромінювання повний робочий день у Рівненському обласному протипухлинному центрі в радіологічному відділенні, де виконувала роботу «проводила укладки хворих для опромінювання гамматерапевтичними промінями і центрацію робочого пучка» на посаді «завідувачки радіологічного відділення №1,лікар з променевої терапії», що передбачено Списком №1, розділ ХІХ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461;

з 28.02.2020 по 04.04.2023 працювала в зоні радіоактивного випромінювання повний робочий день у Рівненському обласному протипухлинному центрі в центрі клінічної онкології, де виконувала роботу «проводила укладки хворих для опромінювання гамматерапевтичними промінями і центрацію робочого пучка» на посаді «завідувачки центру клінічної онкології, лікар з променевої терапії», що передбачено Списком №1, розділ ХІХ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461;

з 05.04.2023 по 31.07.2024 переведена на посаду медичного директора з клінічної онкології;

з 01.08.2024 по 02.09.2024 переведена на посаду заступника медичного директора з клінічної онкології;

з 03.09.2024 по 18.11.2024 (станом на дату видачі довідки) працювала у Рівненському обласному протипухлинному центрі в центрі клінічної онкології, на посаді завідувачки центру клінічної онкології, лікар з променевої терапії.

Відповідач ствердив про відсутність підстав для зарахування до спеціального стажу роботи за Списком №1 періодів роботи позивача: з 06.08.2001 по 31.08.2001 року лікарем променевого терапевта радіологічного відділення Рівненського обласного протипухлинного центру; з 01.09.2001 по 01.01.2007 року лікарем з променевої терапії радіологічного відділення Рівненського обласного протипухлинного центру; з 02.01.2007 по 29.02.2010 року завідувачкою радіологічного відділення №1, лікарем-радіологом Рівненського обласного протипухлинного центру; з 01.03.2010 по 27.02.2020 року завідувачкою радіологічного відділення №1, лікарем з променевої терапії Рівненського обласного протипухлинного центру; з 28.02.2020 по 04.04.2023 року завідувачкою центру клінічної онкології, лікарем з променевої терапії Рівненського обласного протипухлинного центру; з 03.09.2024 по 18.11.2024 завідувачкою центру клінічної онкології, лікарем з променевої терапії Рівненського обласного протипухлинного центру. На переконання пенсійного органу усі без винятку посади, які позивач обіймала у вказаний період відсутні у Списках №1.

Суд враховує, що відповідно до п.1 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт і професій, посад та показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005р. за №1451/11731 (далі Порядок застосування Списків №383), пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Список №1) та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Список №2), затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, які мали право на пенсію за віком на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Посади лікаря променевого терапевта та лікаря з променевої терапії радіологічного відділення Рівненського обласного протипухлинного центру, які позивач обіймала в період з 06.08.2001 по 01.01.2007 були передбачені Списком №1, розділ ХІХ, позиція 12300000 17541, затвердженим постановою КМУ від 11.03.1994 №162 (Працівники установ охорони здоров`я, які постійно і безпосередньо працюють з радіоактивними речовинами з активністю на робочому місці більше 10 мілікюрі радію-226 або еквівалентної за радіотоксичністю кількості радіоактивних речовин).

Посади завідувачки радіологічного відділення №1 - лікаря-радіолога, завідувачки радіологічного відділення №1 - лікаря з променевої терапії, завідувачки центру клінічної онкології - лікаря з променевої терапії Рівненського обласного протипухлинного центру, які позивач обіймала в період з 02.01.2007 по дату звернення до відповідача із заявами про призначення пенсії були передбачені Списком №1, розділ ХІХ, позиція 19-1, затвердженого постановою КМУ від 16.01.2003 №36, Списком №1, розділ ХІХ, затвердженим постановою КМУ від 24.06.2016 №461.

Таким чином, як записами трудової книжки Серія НОМЕР_1 та уточнюючою довідкою роботодавця позивача чітко підтверджує періоди роботи ОСОБА_1 з 06.08.2001 по 31.08.2001, з 01.09.2001 по 01.01.2007, з 02.01.2007 по 29.02.2010, з 01.03.2010 по 27.02.2020, з 28.02.2020 по 04.04.2023 та з 03.09.2024 по 18.11.2024 в особливо шкідливих та особливо важких умовах праці за Списком №1.

Наявними в матеріалах справи витягами з наказів, копії яких надавались відповідачу, підтверджується, що посади, які позивач обіймала у період її роботи за Списком №1 проатестовані відповідною атестацією робочих місць за умовами праці.

Зазначене слугує суду підставою для висновку, що відповідач протиправно, всупереч первинним документам та положенням чинного законодавства дійшов висновку, що робота позивача на посадах у радіологічному відділенні не підлягає зарахуванню до стажу роботи за Списком №1 (з 06.08.2001 по 31.08.2001, з 01.09.2001 по 01.01.2007, з 02.01.2007 по 29.02.2010, з 01.03.2010 по 27.02.2020, з 28.02.2020 по 04.04.2023 та з 03.09.2024 по 03.09.2024 по 18.11.2024 (дату видачі довідки про підтвердження стажу).

Згідно з нормами п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Водночас, відповідачем, у разі наявності сумнівів щодо зайнятості позивача у особливо шкідливих і особливо важких умовах праці, не здійснено своїх повноважень у перевірці наданої ОСОБА_1 уточнюючої довідки, отримання додаткових документів від КП «Рівненський обласний протипухлинний центр» Рівненської обласної ради чи допомозі їй в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірного періоду роботи до спеціального стажу роботи за Списком №1. Відтак, станом на дату подання заяви про призначення пенсії 12.12.2024 позивач досягнула 47 річного віку, мала передбачений законом загальний страховий стаж, більше 7 років 6 місяців спеціального стажу роботи за Списком №1 (протиправно не зараховані 7 років 6 місяців).

Зважаючи на те, що права на призначення пенсії по досягненню 47 річного віку (як зазначалось вище) має право особа, яка пропрацювала за Списком №1 не менше 7 років 6 місяців, у відповідача було достатньо підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з дати звернення із заявою.

Доводи відповідача щодо відсутності у позивача пільгового стажу роботи за Списком №1 (не менше 7 років 6 місяців) є безпідставними, зроблені некваліфікованими посадовими особами, які на нашу думку є ніким іншим як «дилетантами» у сфері пенсійного забезпечення.

З огляду на вищевикладене, рішення Пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії №64 від 18.12.2024 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому, з метою відновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких позивач звернулась до суду, необхідно зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, з дня набуття відповідного права 12 грудня 2024 року.

Згідно з ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності його поведінки у спірних правовідносинах.

За наведених обставин, для відновлення порушених прав, свобод та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 починаючи із 12 грудня 2024 року пільгову пенсію за віком за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, зарахувавши до стажу роботи за Списком №1 період роботи з 06.08.2001 по 31.08.2001, з 01.09.2001 по 01.01.2007, з 02.01.2007 по 29.02.2010, з 01.03.2010 по 27.02.2020, з 28.02.2020 по 04.04.2023 та з 03.09.2024 по 18.11.2024.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Суд присуджує на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.12.2024 №64 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 починаючи із 12 грудня 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 починаючи із 12 грудня 2024 року пільгову пенсію за віком за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, зарахувавши до стажу роботи за Списком №1 період роботи з 06.08.2001 по 31.08.2001, з 01.09.2001 по 01.01.2007, з 02.01.2007 по 29.02.2010, з 01.03.2010 по 27.02.2020, з 28.02.2020 по 04.04.2023 та з 03.09.2024 по 18.11.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 29 квітня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3, під.2,м. Харків,Харківська обл.,61022, ЄДРПОУ/РНОКПП 14099344)

Суддя Н.В. Друзенко