Справа № 140/1415/25
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/1415/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Стецика Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також - відповідач) у якому просив:

визнати протиправними дії та бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту та видачі належної відповіді про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

зобов`язати відповідача прийняти рішення за результатом розгляду рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 13.09.2024 він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 . З перших днів перебування у в/ч НОМЕР_2 ним неодноразово подавалися рапорти про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, передбаченими пп. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Проте жодних рішень за результатами розгляду поданих рапортів командиром військової частини прийнято не було.

Вказує, що після повторного подання рапортів на звільнення та додаткових документів, 30.12.2024 ним отримано письмову відповідь від військової частини НОМЕР_1 про відхилення його рапорту на звільнення з військової служби.

Позивач не погоджується з даною відмовою Військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення з військової служби.

Стверджує, що у підтвердження підстав для звільнення з військової служби надав відповідачу усі документи, які слугують підставою для його звільнення з військової служби за сімейними обставинами згідно із підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зокрема, зазначає, що його тесть ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи та потребує постійного догляду. Дружина ОСОБА_2 ОСОБА_3 є пенсіонером та відповідно до довідки КНП «Хустський ЦПМСД» стоїть на «Д» обліку та не може здійснювати догляд за хворим чоловіком. Донька тестя ОСОБА_4 працює в Акціонерному товаристві «Укрпошта» з 6-ти денним графіком роботи, зайнята доглядом двох малолітніх дітей та перебуває на «Д» обліку, отже у неї наявні поважні причини, з яких вона не може надавати батькові належного утримання та здійснювати догляд.

На підставі викладеного просить суд задовольнити його позов.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Представник Військової частини НОМЕР_1 у відзиві від 05.03.2025 на позовну заяву просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю. Заперечуючи доводи позивача, зазначив, що 20.12.2024 стрілець 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком дружини ОСОБА_2 , який є інвалідом ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду.

З доданих до рапорту позивача документів вбачається, що батько його дружини ОСОБА_2 згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №704118 від 10.12.2023 є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, що не оспорюється військовою частиною НОМЕР_1 .

Разом з тим однією із обов`язкових умов для звільнення військовослужбовця з військової служби за пп. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу є відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи, за виключенням військовослужбовця, який тоді вважається єдиним членом сім`ї особи з інвалідністю.

Вказує, що з наданих позивачем документів встановлено, що у ОСОБА_2 є, як мінімум, три члена сім`ї першого ступеня споріднення, які мали б здійснювати за ним постійний догляд.

Таким чином, вважає твердження позивача про протиправність дій військової частини НОМЕР_1 при розгляді його рапорту про звільнення з військової служби необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи.

13.03.2025 судом отримано відповідь позивача на відзив у якому останній підтримав обгрунтування своїх позовних вимог. Вважає доводи відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву, безпідставними та такими, що не відповідають змісту норми підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що не заперечується сторонами спору.

17.12.2024 ОСОБА_1 на ім`я командира кулеметного взводу 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 подано черговий рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за членом сім`ї першого ступеня споріднення (за батьком дружини), який є особою з інвалідністю ІI та потребує постійного догляду (а.с.37).

До вказаного рапорту позивачем долучено такі документи: паспорт ОСОБА_1 ; паспорт ОСОБА_5 ; паспорт ОСОБА_2 ; паспорт ОСОБА_3 ; пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 серія НОМЕР_4 ; пенсійне посвідчення № НОМЕР_5 серія НОМЕР_6 ; довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №704118 від 10.12.2023; виписка з протоколу засідання ЛКК від 05.06.2024 №23/36; висновок про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 05.06.2024; свідоцтво про народження ОСОБА_6 ; витяг з ДРАСЦСГ про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища; свідоцтво про шлюб НОМЕР_7 ; свідоцтво про народження ОСОБА_7 ; свідоцтво про народження ОСОБА_7 ; свідоцтво про смерть батька дітей ОСОБА_8 ; акт депутата від 16.09.2024; довідка лікаря №526 від 17.09.2024; нотаріальна заява від 17.09.2024; довідка з місця роботи ОСОБА_5 №325 від 16.09.2024; ультразвукове обстеження органів черевної порожнини ОСОБА_9 від 04.11.2024; ідентифікаційний код ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Листом №1498/10105 від 30.12.2024 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що наданими ним документами не підтверджено наявність підстав для звільнення з військової служби (а.с.42).

Не погоджуючись з відмовою відповідача щодо звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі указами Президента України строк дії воєнного стану продовжувався і діє по даний час.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон №389-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону N 2232-XII).

Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені такі види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Суд враховує, що позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби саме як військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

Відповідно, при вирішенні спору у даній справі підтягають застосуванню положення частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII, якою визначено перелік підстав для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Так, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Частиною дванадцятою статті 26 Закону №2232-XII визначено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, за наявності яких військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

Однією із таким сімейних обставин згідно частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Суд зауважує, що для звільнення з військової служби саме за такою сімейною обставиною військовослужбовець має довести такі факти:

наявність у члена сім`ї першого ступеня споріднення, статусу особи з інвалідністю I або II групи;

необхідність здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю І чи II групи;

відсутність в особи з інвалідністю І чи II групи інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею (тобто, інші особи, крім військовослужбовця, які можуть здійснювати постійний догляд особи з інвалідністю І чи II групи, відсутні), або інші члени сім`ї особи з інвалідністю І чи II групи першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Лише за умови підтвердження таких пов`язаних між собою обставин військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут) із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно з абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454 (далі - Інструкція №170 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Згідно з абзацом 13 пункту 14.10 Розділу XIV Інструкції №170, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Отже, звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або наявність інших поважних причин здійснюється шляхом подання військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, рапорту та документів, які підтверджують наявність правових підстав для звільнення його з військової служби, і такий рапорт має бути адресований вищій посадовій особі.

Як свідчать встановлені у справі обставини, позивач обґрунтовує наявність у нього підстав для звільнення з військової служби необхідністю у здійсненні постійного догляду за батьком його дружини ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи.

При цьому, як зазначено у поданому рапорті про звільнення з військової служби та у позовній заяві, позивач вказує, що наявні у ОСОБА_2 близькі родичі (дружина ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 та син ОСОБА_9 ) в силу різних поважних причин не можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 . Інші близьких родичів, які б могли доглядати та утримувати його тестя - відсутні.

Суд зазначає, що у даній адміністративній справі не є спірними ті обставини, що тесть позивача ( ОСОБА_2 ) потребує постійного стороннього догляду, оскільки останній з 10.12.2023 є інвалідом ІІ групи довічно (загальне захворювання), що підтверджується довідкою до акта медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №704118 (а.с. 17), та відповідно до виписки з протоколу засідання лікарської консультаційної комісії №23/36 від 05.06.2024 потребує постійного стороннього догляду (а.с.18).

Спірним питанням у даній справі є доведення (не доведення) позивачем відсутності в особи з інвалідністю ІІ групи інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею, або того факту, що інші члени сім`ї його тестя першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Перелік осіб які відносяться до членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення зокрема визначений у підпункті 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Відповідно до підпункту 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 ПК України членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої особи.

Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у ОСОБА_2 є дружина ОСОБА_3 та двоє повнолітніх дітей дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_9 ..

Отже, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та син ОСОБА_9 є особами першого ступеня споріднення тестя позивача ОСОБА_2 .

Таким чином, суд констатує, що у тестя позивача, крім самого позивача, є інші особи першого ступеня споріднення.

При цьому суд звертає увагу позивача на те, хоча ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебувають на «Д» обліку у зв`язку із захворюваннями, що підтверджується медичною довідкою №526 від 17.09.2024 (а.с.31) та медичною довідкою №600 від 13.11.2024 (а.с.33)), натомість ні до рапорту про звільнення, ні до матеріалів даної справи, позивачем не надано доказів того, що дані особи потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

В свою чергу, непридатність ОСОБА_9 (повнолітнього сина тестя позивача) до військової служби згідно висновку КНП «Хустська центральна лікарня ім. ОСОБА_10 » також не є тією обставиною, яка свідчить про неможливість даної особи надавати батькові належне утримання та забезпечувати постійний догляд.

Суд звертає увагу, що частиною першою статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини 1 статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі статтею 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

Відповідно до статті 204 Сімейного кодексу України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

З огляду на викладене, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , як передбачає згадана вище норма Закону №2232-XII, потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, суд вважає, що розглядаючи рапорт позивача про звільнення з військової служби разом із доданими документами, відповідач дійшов правильного висновку, що позивачем не було надано документів, які підтверджують те, що інші члени сім`ї першого ступеня споріднення ОСОБА_2 самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Також суд критично оцінює нотаріально завірену заяву ОСОБА_2 від 17.09.2024 (а.с.49) про відсутність у нього інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, які можуть забезпечити постійний догляд за ним, оскільки відповідно до частини 3 статті 78 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, посадова особа консульської установи України, начальник установи виконання покарань, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчують факти, викладені у документі, а лише підтверджують, що підпис зроблено певною особою.

У пункті 6.2. глави 7 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5 також зазначається, що нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою.

Отже, дослідивши додані позивачем до рапорту про звільнення з військової служби документи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 при зверненні з рапортом про звільнення з військової служби не довів належними та допустимими доказами тієї обставини, що його тесть ОСОБА_2 (як особа з інвалідністю ІІ групи, яка потребує постійного догляду) не має інших, окрім позивача, членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею, або ж що такі інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

З огляду на встановлені обставини справи та вищевикладені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про правомірність відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби.

У даних спірних відносинах Військова частина НОМЕР_1 діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові підстави для задоволення даного позову відсутні.

Враховуючи що суд відмовив у задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 74 -76, 139, 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано судом 30 квітня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_8 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ).

Суддя Н. В. Стецик