Справа № 160/9332/25
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

28 квітня 2025 рокуСправа № 160/9332/25
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бухтіярова М.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

31.03.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування, в якому позивач просить:

1. визнати протиправними дії НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року;

зобов`язати НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОК1111 НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року;

2. визнати протиправними дії НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо невиплати у повному розмірі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період, з 01.03 2018 року по 01.09.2024, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

зобов`язати НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01,03.2018 року по день звільнення, відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

3.визнати протиправними дії НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошового забезпечення з 29.01.2020 по 20.05.2023, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020-2023 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020-2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020-2023 роки без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01 2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік2 станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023;

зобов`язати НОМЕР_1 комендатуру охорони та обслуговування (Є1ДРПОУ: НОМЕР_2 ) обчислити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошове забезпечення з 29.01.2020 по 20.05.2023, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020-2023 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2023 роки, грошової компенсації невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020- 2023 роки без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позов подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 КАС України.

Ухвалою суду від 07.04.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання належним чином оформленої позовної заяви із уточненням складу відповідачів, який/які мають відповідати за позовом, а також копії цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі; заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовними вимогами щодо індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 01.09.2024, щодо грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 20.05.2023, грошової допомоги для оздоровлення за 2022-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022-2023 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2022 по 2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки, та доказів на підтвердження поважності причин його пропуску.

Копія ухвали суду від 07.04.2025 скеровано позивачу та доставлена до електронного кабінету ОСОБА_1 10.04.2025.

17.04.2025 від позивача надійшло клопотання, до якого було долучено заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, уточнену позовну заяву, а також її копії.

Дослідивши подані позивачем документи, суд доходить висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, зважаючи на наступне.

Так, ухвалою суду від 07.04.2025 у справі №160/9332/25 встановлено, що позивач звернувся до суду з декількома позовними вимогами до НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування щодо: не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.09.2024, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації, обчислення та виплати грошового забезпечення з 29.01.2020 по 20.05.2023, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020-2023 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020-2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020-2023 роки без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

Суд зазначає, що виплата грошового забезпечення, індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовця на грошовому забезпеченні.

З долученого до позову витягу з послужного списку встановлено, що позивач у періоді з 26.06.2009 по 08.06.2016 перебував на службі у військовій частині НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ), з 08.06.2016 по 31.07.2018 у військовій частині НОМЕР_5 ( АДРЕСА_2 ), з 31.07.2018 по 18.07.2020 слухач НУОУ (м. Київ), з 18.07.2020 по 11.11.2022 у військовій частині НОМЕР_6 ( АДРЕСА_1 ).

Однак, такі суб`єкти не визначені у складі відповідачів.

У зв`язку з чим, цією ж ухвалою суду від 07.04.2025 позивачу надано строк для усунення недоліків шляхом надання позовної заяви із уточненням складу відповідачів, який/які мають відповідати за позовом, а також подати копію цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі.

На виконання вимог ухвали суду від 07.04.2055 позивачем подано позовну заяву (уточнену), датовану 16.04.2025, в якій, окрім уточнення складу відповідачів, заявлені такі позовні вимоги:

1.визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_4 (ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 08.06.2016, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_4 (ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 08.06.2016, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року;

2.визнати протиправними дії НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКІІП НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 08.06.2016 по 28.02.2018, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року.

зобов`язати НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 08.06.2016 по 28.02.2018, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року;

3.визнати протиправними дії НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо невиплати у повному розмірі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.07.2018 та з 11.11.2022 по 01.09.2024, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

зобов`язати НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.07.2018 та з 11.11.2022 по 01.09.2024, відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

4.визнати протиправними дії НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошового забезпечення з 11.11.2022 по 20.05.2023 грошової допомоги для оздоровлення за 2022-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2022-2023 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023;

зобов`язати НОМЕР_1 комендатуру охорони та обслуговування (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) обчислити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошове забезпечення з 11.11.2022 по 20.05.2023, грошової допомоги для оздоровлення за 2022-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2022-2023 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023;

5. визнати протиправними дії Національного університету оборони України () щодо невиплати у повному розмірі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 31.07.2018 по 18.07.2020, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

зобов`язати Національний університет оборони України () нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 31.07.2018 по 18.07.2020, відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

6. визнати протиправними дії Національного університету оборони України () щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошового забезпечення з 29.01.2020 по 18.07.2020, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки як учаснику бойових дій за 2020 рік, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020;

зобов`язати Національний університет оборони України () обчислити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошове забезпечення з 29.01.2020 по 18.07.2020, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки як учаснику бойових дій за 2020 рік, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого - законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020;

7.визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_6 (ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) щодо невиплати у повному розмірі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 18.07.2020 по 11.11.2022, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

зобов`язати військової частини НОМЕР_6 (ЄДРПОУ: НОМЕР_8 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 18.07.2020 по 11.11.2022, відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

8.визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_6 (ЄДРПОУ: НОМЕР_8 ) щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошового забезпечення з 18.07.2020 по 11.11.2022, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020-2022 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки як учаснику бойових дій за 2020-2022 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020-2022 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020-2022 роки без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022;

зобов`язати військової частини НОМЕР_6 (ЄДРПОУ: НОМЕР_8 ) обчислити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошове забезпечення з 18.07.2020 по 11.11.2022, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020-2022 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки як учаснику бойових дій за 2020-2022 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020-2022 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020-2022 роки без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022.

Отже, позивачем було викладено нові позовні вимоги у порівнянні із первісним їх викладенням, окрім того нова позовна заява (уточнена), датована 16.04.2025, іншого змісту, з іншим викладом обставин, якими позивач обґрунтовує такі позовні вимоги, що не свідчить про усунення недоліків позовної заяви від 19.03.2025 шляхом, зазначеним в ухвалі суду від 07.04.2025.

Щодо строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали від 07.04.2025 позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

В обґрунтування вказаної заяви позивачем зазначено, що він є учасником бойових дій, пропуск процесуального строку пов`язаний саме зі службою у Збройних Силах України, що під час проходження військової служби постійно виконував функції із захисту держави та не мав реальної змоги займатися приватними справами, в тому числі займатися захистом своїх прав та інтересів у судовому порядку. У зв`язку з наведеним, просить визнати наведені обставини поважними причинами пропуску строку звернення до суду та поновити строк звернення до суду.

Розглянувши заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд доходить висновку про її необґрунтованість з наступного.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно із частиною 1, абзацу 1 частини 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про виплату належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Такі відносини врегульовані положеннями статті 233 КЗпП України.

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Водночас, відповідно до частини 1 та частини 2 статті 233 КЗпП України (в редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).

Отже, до 19 липня 2022 року Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 серпня 2024 року у справі №580/9690/23, від 08 серпня 2024 року у справі №380/29686/23, від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22 та від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, суд дійшов висновку про поширення дії статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08 серпня 2024 року у справі №380/29686/23, від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22.

Разом із цим, пунктом 1 глави ХІХ Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, зі скасуванням карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) відпали підстави для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України.

За таких обставин, з липня 2023 року положення статті 233 КЗпП України, зокрема і в частині визначення строку звернення до суду, діють без жодних обмежень.

За змістом частини шостої статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини другої якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналогічна позиція застосована Верховним Судом, зокрема, у постановах від 6 лютого 2018 року у справі № 607/6231/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 438/769/13-а (2а/438/29/13), від 24 квітня 2018 року у справі № 357/18214/14, від 26 червня 2018 року у справі № 663/1012/16-а, від 10 липня 2018 року у справі № 820/4856/17, від 28 серпня 2018 року у справі № 826/11545/17, від 9 листопада 2018 року у справі № 334/3536/17(2-а/334/402/17), від 27 листопада 2018 року у справі № 537/2348/16-а, від 27 листопада 2018 року у справі № 305/2056/15-а, від 20 грудня 2018 року у справі № 756/513/17, від 20 грудня 2018 року у справі № 712/7831/16-а, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017), від 7 лютого 2019 року у справі № 802/497/16-а, від 14 травня 2019 року у справі № 826/26174/15, від 21 грудня 2019 року у справі №826/12776/15 та від 5 травня 2022 року у справі № 240/10663/20.

Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Вжиття конструкції «повинен був дізнатись» в розумінні положень частин 2 та 3 статті 122 КАС України означає неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 800/30/17).

Скаржнику недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (постанова Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №521/21851/16-а).

При цьому, у визначенні моменту виникнення права на позов має значення, коли особа дізналася про факт порушення свого права, інтересу або коли саме вона повинна була дізнатись про це, і обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений саме на позивача.

Як слідує з позовних вимог, позивач просить визнати протиправними дії 46 комендатури охорони та обслуговування щодо, зокрема, щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 01.09.2024, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації, а також щодо обчислення та виплати грошового забезпечення з 19.07.2022 по 20.05.2023, грошової допомоги для оздоровлення за 2022-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2022-2023 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2022 по 2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

Суд зазначає, грошове забезпечення виплачується щомісячно. Таким чином, з отриманням грошового забезпечення позивачу достеменно відомо щодо його недоплаченого грошового забезпечення.

З огляду на наведені правові норми та висновки Верховного Суду суд зазначає, що із позовними вимогами за період з 19.07.2022 по 30 червня 2023 року позивач мав звернутись до суду до 02 жовтня 2023 року (перший робочий день протягом трьох місяців після відміни карантину); за липень 2023 року - до 01.11.2023, за серпень 2023 року - до 01.12.2023, за вересень 2023 року - до 01.01.2024, за жовтень 2023 року - до 01.02.2024, за листопад 2023 року до 01.03.2024, за грудень 2023 року до 01.04.2024, за січень 2024 року до 01.05.2024, за лютий 2024 року до 01.06.2024, за березень 2024 року до 01.07.2024, за квітень 2024 року до 01.08.2024, за травень 2024 року до 01.09.2024, за червень 2024 року до 01.10.2024, за липень 2024 року до 01.11.2024, за серпень 2024 року до 01.12.2024, за вересень 2024 року до 01.01.2025.

Поряд з цим, до суду позивач звернувся лише 29.03.2025 (згідно відмітки на поштовому конверті), тобто із значним пропуском строку звернення до суду.

Разом з цим, у поданій позивачем заяві про поновлення пропущеного строку не наведено конкретних обставин та доказів на їх підтвердження, що мали місце непереборні обставини, перешкоди чи труднощі, що унеможливили своєчасне звернення до суду із заявленими позовними вимогами.

Щодо посилань позивача в обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду на обставини воєнного стану в Україні, суд зазначає, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості звернення до суду позивачем у встановлені строки у зв`язку із запровадженням такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22.

У кожному конкретному випадку суд досліджує обставини, зазначені позивачем, у їх сукупності із наданими доказами на їх підтвердження.

Однак, позивачем хоч і наведені обставини особливостей несення служби, проте не надано жодних доказів наведеному, що причини пропуску строку зумовлені саме запровадженням воєнного стану (постійне перебування на службі в зоні бойових дій, виконання функції із захисту держави та територіальної цілісності тощо).

Посвідчення учасника бойових дій, що видане 03.11.2015, не засвідчує наведених позивачем обставин. Крім того, відповідно до довідки від 15.04.2025 №182/4/111/334, позивач перебуває на військовій службі за контрактом в Національному університеті оборони України з 15.07.2000 по теперішній час.

З огляду на викладене, заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду не обґрунтована, позивачем не доведено обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строк з урахуванням фактичної обізнаності позивача щодо порушених прав та інтересів, тому така заява задоволенню не підлягає.

Суд звертає увагу, що законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі №809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18.

Крім того, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

При вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду, суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Отже, станом на 28.04.2025 вимоги суду, викладені в ухвалі від 07.04.2025, не виконані, оскільки позивачем не подано позовної заяви із уточненням складу відповідачів, який/які мають відповідати за позовом, а також копії цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі; крім того, позивачем хоч і подано заяву про поновлення строку звернення до суду, однак без наведення поважних причин пропуску строку звернення до суду, що мали місце непереборні обставин, перешкоди чи труднощі, що унеможливили своєчасне звернення до суду із цим позовом, та доказів на їх підтвердження.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно частин першої-другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що про наявність підстав для повернення позовної заяви з усіма доданими до неї матеріалами позивачу.

Суд звертає увагу на те, що згідно з приписами частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 123, 169, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до 46 комендатури охорони та обслуговування про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до ч.8 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.М. Бухтіярова