Справа № 360/192/25
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

29 квітня 2025 року м. ДніпроСправа № 360/192/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши клопотання про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про часткове визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Служби безпеки України (далі - відповідач), в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати Наказ Голови СБУ від 06.12.2024 №1661-ос/дск в частині виведення начальника 5 відділу (з місцем дислокації у АДРЕСА_1 ) 5 управління ДВКР СБУ ОСОБА_1 в розпорядження начальника ДВКР СБУ та звільнення його з посади начальника 5 відділу (з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк) 5 управління ДВКР СБУ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника 5 відділу (з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк) 5 управління ДВКР СБУ.

Ухвалою суду від 25.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду залишено відкритим відкритим.

Від представника відповідача до суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку зверення до суду, в обгрунтування якого зазначено таке.

Зміст позовної заяви ОСОБА_1 та сформовані вимоги вказують на те, що підставою для звернення до суду є незгода позивача з прийняттям наказу Голови СБУ від 06.12.2024 №1661-ОС/ДСК в частині виведення начальника 5 відділу (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБУ ОСОБА_1 в розпорядження начальника ДВКР СБУ та звільнення його з посади начальника 5 відділу (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБУ, який позивач вважає незаконним та протиправним, і саме цим наказом, за доводами позивача, було порушено його права, свободи та інтереси.

Позивач заявляє, що про порушення його прав, свобод та інтересів йому стало відомо лише 03.01.2025 із відповіді начальника 5 управління ДВКР СБУ від 02.01.2025 №17/5-4 (доведена до адвоката та позивача 03.01.2025), що його виведено у розпорядження та звільнено з посади нібито на підставі управлінського рішення Голови СБУ щодо переміщення військовослужбовця для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямках та підвищення її ефективності.

Наказом Голови СБУ від 06.12.2024 №1661-ОС/дск позивач був зарахований у розпорядження начальника Департаменту військової контррозвідки СБ України (далі - ДВКР) за підпунктом «б» пункту 48 (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України (далі - Положення) з 06 грудня 2024 року до 05 березня 2025 року включно, за посадою начальника відділу.

З оскаржуваним наказом позивач ознайомився 20 грудня 2024 року, що не заперечується і самаим позивачем.

Також зазначено, що твердження позивача про те, що йому не було надано для ознайомлення жодних наказів (рішень) Голови Служби безпеки України про проведення скорочення штатів або ж про проведення організаційних заходів (зокрема управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності), як і не було надано для ознайомлення рапорт начальника 5 управління ДВКР СБУ від 28.11.2024, жодним чином не змінюють момент, коли позивач дізнався про порушення, на його думку, своїх прав, свобод чи інтересів, оскільки: в самому оскаржуваному наказі, який 20.12.2024 надано для ознайомлення позивачу, містяться правові підстави прийняття Головою СБУ управлінського рішення по зарахуванню позивача у розпорядження начальника ДВКР пп. «б» п.48 Положення, та звільнення його з посади начальника відділу.

Таким чином, в силу приписів статті 120 КАС України, перебіг місячного строку звернення до суду з цим позовом в частині оскарження наказу Голови СБУ від 06.12.2024 № 1661-ОС/дск почався 21.12.2024 та закінчився 19.01.2025. Водночас, позивач пропустив зазначений строк звернення до суду, оскільки до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів, як вже встановлено, звернувся лише 30.01.2025.

Від позивача до суду надійшли заперечення на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, в обгрунтування якого заначено наступне.

У раніше поданих суду поясненнях ОСОБА_1 зазначав про те, що після ознайомлення з наказом Голови Служби безпеки України № 1661 ос/дск від 06.12.2024, від прибув до м. Слов`янська Донецької області та продовжив виконувати доведене йому раніше бойове розпорядження начальника 5 управління ДВКР СБУ №17/5-38тБР від 30.11.2024, здійснював у різних районах (Лиман, Слов`янськ, Покровськ, Добропілля) Донецької області КРЗ військових частин 5 відділу 5 управління ДВКР СБУ як розвідувального характеру, так і завершення реалізацій/підготовлення до реалізацій заздалегідь отриманих на протязі року результатів ОСД, надавав практичну допомого оперативному складу підрозділу для сталого виконання задач керівництва СБУ з урахуванням наявних у нього напрацювань, завершував організаційні заходи з переміщення запасного командного пункту та майна з колишнього знищеного ЗКП підрозділу у м. Курахове Донецької області, здійснював іншу діяльність на виконання як письмових так у усних розпоряджень начальника 5 управління ДВКР СБУ.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, і виконання наданих старшим начальником в умовах військового стану наказів/вказівок є обов`язковим та невідкладним, відповідно він виконував оперативно та якісно всі поставлені задачі, не рахуючись з особистим часом та особистими потребами.

Позивач не заперечує того факту, що його було ознайомлено з оскаржуваним наказом 20.12.2024 та те, що 31.12.2024 був ознайомлений із тимчасовими посадовими обов`язками у зв`язку із виведенням у розпорядження. Але з причини того, що у наказі не було зазначено підстав, причин та обґрунтування виведення у розпорядження начальника ДВКР та звільнення з посади, а також не було зазначено конкретної правової підстави, ОСОБА_1 не міг визначитися з предметом та підставами оскарження зазначеного наказу. Тим більше, що стороною відповідача навмисно не надавалась запитувана ним інформація та, як вбачається із вищенаведеного, взагалі повідомлялась недостовірна інформація щодо виведення його у розпорядження для здійснення ОСД на окремих напрямках та підвищення її ефективності. Про підстави виведення у розпорядження та звільнення з посади ОСОБА_1 стало відомо лише 03.01.2025 з відповіді начальника 5 управління ДВКР СБУ №17/5-4 від 02.01.2025. Аналогічна у вказаній відповіді інформація була отримана у листі №3/3-30 від 10.01.2025 за підписом начальника головної інспекції СБУ.

Хронологія та послідовність дій ОСОБА_1 свідчить на те, що він намагався отримати достовірну та повну інформацію щодо дійсних причин та підстав виведення його у розпорядження начальника ДВКР, і його дії явно були спрямовані на готування до звернення до суду.

Але в подальшому необхідність виконання службових обов`язків, про що детально було зазначено у заяві про усунення недоліків від 19.02.2025, завадило вчасно звернутися до суду у строк до 19.01.2025.

До того ж наступні дії позивача, а саме укладення договору на правничу допомогу з адвокатом та подання позову 30.01.2025 також свідчать про відсутність з боку позивача байдужості, недобросовісності або легковажності.

Тим більше, що при цьому слід також врахувати і те, що строк на оскарження наказу було пропущено всього на 10 днів, які були необхідні для того, щоб ввести представника у суть справи, ознайомити його із наявними документами, підготувати та подати позовну заяву.

До того ж, під час зазначеного періоду позивач продовжував виконувати обов`язки служби, що створювало перешкоди у спілкуванні та іншій комунікації із ним. Таким чином, з огляду на зазначені вище обставини, та обставини, зазначені у заяві позивача про усунення недоліків від 19.02.2019, місячного строку виявилося не достатньо позивачу для подання позовної заяви до суду.

У зв`язку з наведеним просив у задоволенні клопотання відповідача відмовити.

Вирішуючи клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, суд зазначає та враховує наступне.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Верховним судом у постанові від 22 грудня 2023 року справа №160/19022/22 викладена правова позиція про те, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних із утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №804/285/16 від 12 грудня 2018 року).

Предметом позову у цій справі є визнання протиправним та скасування наказу голови СБУ від 06.12.2024 №1661-ос/дск в частині виведення начальника 5 відділу (з місцем дислокації у АДРЕСА_1 ) 5 управління ДВКР СБУ ОСОБА_1 в розпорядження начальника ДВКР СБУ та звільнення його з посади начальника 5 відділу (з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк) 5 управління ДВКР СБУ та поновлення на посаді.

Відтак, суд вважає, що заявлений у цій справі спір виник із відносин публічної служби (військової служби) останнього, тому до спірних правовідносин застосуванню підлягає саме місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Визначення законодавцем строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Верховним Судом неоднарозово висловлювалася правова позиція, відповідно до якої зазначалося, що частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 згаданого Кодексу.

Частиною третьою статті 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З матеріалів справи судом встановлено, що наказом голови СБУ від 06.12.2024 №1661-ос/дск в частині виведення начальника 5 відділу (з місцем дислокації у АДРЕСА_1 ) 5 управління ДВКР СБУ ОСОБА_1 в розпорядження начальника ДВКР СБУ та звільнено його з посади начальника 5 відділу (з місцем дислокації у АДРЕСА_1 ) 5 управління ДВКР СБУ.

Позивачем самостійно у позові зазначено, що з оскаржуваним наказом він ознайомлений 20.12.2024.

Суд вважає, що в межах спірних правовідносин, строк звернення до суду слід обчислювати з 21.12.2024 дати ознайомлення з оскаржуваним наказом про звільнення з посади. До суду позивач звернувся 30.01.2025, тобто з пропуском встановленого строку статтею 122 КАС України. Отже, суд зазначає, що позивачем дійсно пропущено місячний строк зверення до суду на 10 днів.

Проте, враховуючи, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який в умовах воєнного стану виконував всі поставлені задачі керівництва та службові обов`язки, та в цей же час з метою звернення до суду з позовом про захист своїх прав та свобод вчиняв дії задля отримання достовірної та повної інформації щодо причин та підстав виведення його у розпорядження начальника ДВКР, тому пропуск строку зверення до суду є незначним.

Відтак з метою доступу до правосуддя, забезпечення виконання завдання адміністративного судочинства на справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин та ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд дійшов висновку, що причини пропуску такого строку, що наведені позивачем є поважними, а клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 118, 121, 122, 123, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду задовольнити.

Поновити позивачу строк звернення до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є.О. Кисельова