Справа № 336/1330/25
Суддя: Вайнраух Л. А.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 336/1330/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Запоріжжі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, подану в порядку адміністративного судочинства, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Рикун А.В. в інтересах позивача за допомогою системи «Електронний суд» 07.02.2025 звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, просить скасувати постанову №2233 у справі про адміністративне правопорушення від 18.09.2024 за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування позову згідно з уточненою позовною заявою представником позивача зазначено, що 03.02.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з блокуванням карткового рахунку дізнався про наявне виконавче провадження №76806114. 04.02.2025, ознайомившись із виконавчим провадженням, дізнався, що 22.01.2025 головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гостіщевою Т.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №76806114 з виконання постанови №2233 від 18.09.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а 03.02.2025 постанову про арешт коштів боржника.

Відповідно до постанови №2233 від 18.09.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 розглянуто матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 та встановлено, що згідно з відомостями, зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення за вх. №6/234 від 17.09.2024 громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 2 п. 6 постанови КМУ від 16.05.2024 №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», а саме 17.09.2024 направлений повісткою №6/2618 на проходження ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 , від чого відмовився згідно пояснення та Акту фіксування відмови від проходження медичного огляду.

Із постановою №2233 від 18.09.2024 позивач не згоден у повному обсязі, оскільки 17.09.2024, повертаючись додому з міста Тернопіль до міста Запоріжжя, ОСОБА_1 зупинений представниками поліції у місті Літин Вінницької області. Перевіривши документи, представники поліції зазначили, що питань до ОСОБА_1 немає, однак підійшли представники ТЦК та СП та зазначили, що позивачу потрібно проїхати з ними для проходження ВЛК.

На вимогу представників ТЦК та СП ОСОБА_1 зазначив, що поспішає додому до матері, за якою здійснює догляд на професійній основі на підставі договору від 10.09.2024 про надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, а також зазначив про те, що станом на 17.09.2024 не має з собою медичної документації (медичні довідки, результати обстеження тощо) для об`єктивного проходження медичного огляду, висловив своє бажання проходити ВЛК за місцем свого проживання.

Представниками ТЦК та СП всупереч поясненням та зауваженням позивача складено акт фіксування відмови від проходження медичного огляду, копію якого позивачу на його вимогу не було надано. Після складання акту представники ТЦК та СП відпустили позивача, він продовжив свій рух до міста Запоріжжя.

Сторона позивача звертає увагу, що повістки, зокрема №6/2618 від 17.09.2024, позивач не отримував та не підписував протоколів про адміністративне правопорушення, зокрема №6/234 від 17.09.2024.Позивачу не було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, розгляд справи відбувся без повідомлення та участі позивача, за обставин справи, які не відповідають дійсності. Постанова №2233 від 18.09.2024 позивачу не вручалась

Враховуючи викладене, представник зауважує, що його довірителем жодного адміністративного правопорушення не вчинено, а прийнята постанова №2233 від 18.09.2024 на підставі протоколу №6/234 про адміністративне правопорушення від 17.09.2024 є незаконною, винесеною з порушенням чинного законодавства, без врахування об`єктивних обставин та є такою, що підлягає скасуванню.

Окремо представником наголошено, що справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 розглянуто начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 та за результатами розгляду справи цією ж особою винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, тобто, справа розглянута посадовою особою, яка не мала на це повноважень з огляду на зміст ст.235 КУпАП. Разом з цим, відповідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ №154 від 23.02.2022, районні ТЦК та СП є структурними підрозділами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки АР Крим, областей, м.Києва та м.Севастополя, на території відповідальності яких вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. ТЦК та СП є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства, в свою чергу, районні ТЦК та СП є відокремленими підрозділами вищезазначених центрів. Означені обставини, на думку сторони позивача, вказують на порушення процедури розгляду відповідної справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які, у свою чергу, вказують на те, що відповідні процесуальні права позивача були знівельовані, що зумовлює протиправність винесення спірної постанови.

3 огляду на викладене, внаслідок протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, за відсутності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, враховуючи відсутність належних доказів на підтвердження події правопорушення, представник позивача, діючи в інтересах довірителя, просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2025 клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Рикуна А.В. про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та поновлення строку на звернення до суду із позовною заявою, задоволено. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено пропущений строк. Постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Роз`яснено, що відзив на позовну заяву (відзив) відповідач вправі подати до судового засідання у справі. Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач не скористався своїм правом, врегульованим ч.4 ст.159, ч.1 ст.261 КАС України, відзиву у передбачений строк не скерував, при цьому, уповноважений працівник відповідача отримав копію ухвали суду 15.03.2025, а зміст позовної заяви із додатками був доступний для ознайомлення, оскільки позовну заяву скеровано до суду за допомогою системи «Електронний суд».

За приписами ст.175 КАС України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову;позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Як врегульовано ч.1 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

За нормою ч.3-4,6 ст.162 КАС України копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За відсутності відзиву, суд застосовує наслідки ст.175 КАС України та розглядає справу за наявними матеріалами справи.

Суд враховує особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, врегульовані ст.286 КАС України.

За нормою ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Із врахуванням вимог ч.6 ст.262 КАС України, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, підстав для такого здійснення розгляду справи за ініціативою суду не встановлено.

Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних заяв та клопотань.

Розглянувши позовну заяву, всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як врегульовано ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як передбачено ч.1 ст.262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (п.3 ч.3 ст.286 КАС України).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ця норма розповсюджується й на справи про адміністративні правопорушення.

Нормою ст.280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного право-порушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення без-пеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і доку-ментів, а також іншими документами.

Ч.1 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати, як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно зі ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідні докази стосовно зайняття керівної посади ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо посадової особи, яка винесла оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, суду не надано.

Разом з цим, нормою ч.6 ст. 258 КУпАП чітко врегульовано, що протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику. Відповідних доказів матеріали справи не містять.

Позивач, в інтересах якого діє представник, в позовній заяві наполягає на відсутності в його діях складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. Вважає, що рішення відповідача винесене протиправно та необґрунтовано, за відсутності повноважень у посадової особи, а також внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, відтак, викладені висновки не відповідають її фактичним обставинам.

Судом встановлено, що згідно з оскаржуваною постановою №2233 від 18.09.2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, складеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 , своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 3 ч.10 ст.1 Закону України «про військовий обов`язок і військову службу», абзац 2 п.6 Постанови КМУ від 16.05.2024 №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу пі час мобілізації, на особливий період» у зв`язку із чим на нього накладено штраф у сумі 17 000,00 гривень. Постанова містить порядок сплати штрафу, оскарження.

При винесенні постанови встановлено, що ОСОБА_1 був направлений повісткою №6/2618 на проходження ВЛК при шостому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 , від чого відмовився згідно пояснення та акту фіксування відмови від походження медичного огляду громадянина ОСОБА_1 , що є порушенням мобілізаційного законодавства. Громадянин ОСОБА_1 не має поважних причин для відмови від проходження ВЛК. Постанова містить врахування обставин відповідно до ст.33 КУпАП, а також визначення обставин відповідно до ст.34,35 КУпАП.

Підпису особи, притягнутої до відповідальності, зокрема, щодо ознайомлення із правами відповідно до ст.268 КУпАП, строком оскарження та щодо отримання копії оскаржуваного рішення постанова не містить, як і позначки про відмову від її отримання.

Інші докази, надані стороною позивача, не є належними до предмета доказування за відсутності заперечень сторони відповідача (відзиву).

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, тобто, є бланкетною. Так, у постанові зазначено, що позивач порушив вимоги абзацу 3 ч.10 ст.1 Закону України «про військовий обов`язок і військову службу», абзац 2 п.6 Постанови КМУ від 16.05.2024 №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу пі час мобілізації, на особливий період».

Приміткою до ст.210 КУпАП врегульовано, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Суд позбавлений можливості оцінити наявність або відсутність такої можливості щодо позивача за відсутності відзиву та відповідних доказів, позаяк вони не скеровані стороною відповідача.

Із врахуванням санкції ч.3 ст.210-1 КУпАП (штраф для громадян в розмірі від однієї тисячі до однієї тисячі п?ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), на позивача накладено адміністративне стягнення у сумі 17 000,00 гривень, тобто, у передбаченому законом розмірі. Положень ст.22 КУпАП до позивача не застосовувалось.

Згідно з нормою статті 10 КУАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх (прямий умисел) або свідомо допускала настання цих наслідків (непрямий умисел). Належних та допустимих доказів як на користь наявності об`єктивної сторони правопорушення, так і суб`єктивної сторони у діях позивача, зокрема, форми вини, матеріали справи не містять.

Згідно з ч.2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Натомість, будь-яких належних і допустимих доказів, які б надали суду підстави для висновків про обґрунтованість оскаржуваної постанови, стороною відповідача не надано.

Ч.1-4 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. На переконання суду, у відповідача було достатньо часу для подання відповідних доказів на користь правомірності оскаржуваного рішення.

Враховуючи вказані норми адміністративного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок щодо доказування правомірності та обґрунтованості свого рішення, зокрема, події адміністративного правопорушення та наявності його складу у діях позивача. Проте, у даній справі вказаний обов`язок не дотриманий.

Суд наголошує, що не є застосованим у справах даної категорії загальне положення щодо обов`язку позивача з приводу надання доказів на підтвердження заявлених вимог, адже в даному випадку діє саме спеціальна норма.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем в порушення вимог ст.77 КАС України не доведено правомірності оскаржуваної постанови, як і наявності події і складу адміністративного правопорушення, за яке позивач притягнутий до відповідальності.

Відповідно, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, закриттю з підстав, встановлених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, - за відсутності події і складу адміністративного правопорушення в діях позивача.

Згідно з ч.1 ст.132, ч.1 ст.139 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у сумі 484,48 гривень підлягає компенсації на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача шляхом стягнення зазначеної суми.

Керуючись ст. 2, 6, 8, 9, 12, 18, 59, 72-79, 121, 132, 139, 143, 159, 162, 175, 205, 229, 241-246, 257, 262, 269-272, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, подану в порядку адміністративного судочинства, - задовольнити.

Скасувати постанову №2233 від 18.09.2024 по справі про адміністративне правопорушення, складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень на користь держави.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 484,48 гривень (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Копію рішення суду невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення суду складено та підписано 17.04.2025.

Суддя Л.А.Вайнраух