Справа № 280/12011/24
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

29 квітня 2025 року Справа № 280/12011/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 08.12.2022 по 30.11.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році.

2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 08.12.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.

4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2024 по 30.11.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.

5. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення перерахунку, ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , індексації грошового забезпечення за період з 08.12.2022 по 30.11.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

6. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 08.12.2022 по 30.11.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.

7. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , додаткової винагороди за період з 06.03.2023 по 14.03.2023; з 04.07.2023 по 07.07.2023; з 19.10.2023 по 03.11.2023; з 12.04.2024 по 03.05.2024; з 04.06.2024 по 18.06.2024; з 26.06.2024 по 05.07.2024; з 27.08.2024 по 10.09.2024, у зв`язку із перебуванням на лікуванні, відповідно до п. 1 Постанови КМ України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні.

8. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , додаткову винагороду за період з 06.03.2023 по 14.03.2023; з 04.07.2023 по 07.07.2023; з 19.10.2023 по 03.11.2023; з 12.04.2024 по 03.05.2024; з 04.06.2024 по 18.06.2024; з 26.06.2024 по 05.07.2024; з 27.08.2024 по 10.09.2024, у зв`язку із перебуванням на лікуванні, відповідно до п. 1 Постанови КМ України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні.

9. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а саме за 4 доби за 2022 рік, за 30 діб за 2023 рік, за 5 діб за 2024 рік.

10. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, а саме за 4 доби за 2022 рік, за 30 діб за 2023 рік, за 5 діб за 2024 рік.

11. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 14 діб за 2023 рік та за 14 діб за 2024 рік, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу 30.11.2024.

12. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 14 діб за 2023 рік та за 14 діб за 2024 рік, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу 30.11.2024.

13. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення.

14. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби згідно частини 2 ст.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей».

15. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 30.11.2024.

16. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 30.11.2024.

17. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 30.11.2024.

18. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно за період з 08.12.2022 по 30.11.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що починаючи з 08.12.2022 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 . Станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення відповідач не провів з позивачем розрахунків. Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не проведення виплат протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом. З урахуванням вищезазначеного просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 30 грудня 2024 року визнано поважною причину пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду у даній справі. Відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 13 березня 2025 року витребувано у Військової частини НОМЕР_1 документи, що стосуються спірних правовідносин.

Ухвалою суду від 11 квітня 2025 року повторно зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати документи, що стосуються спірних правовідносин.

17 квітня 2025 року до суду надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

21 квітня 2025 року до суду надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.

Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.12.2022 №305, ОСОБА_1 призначено на посаду навідника грантометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки Військової частини НОМЕР_1 , з 08 грудня 2022 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.11.2024 №338, солдата ОСОБА_1 , колтшнього навідника 1 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки Військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_4 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 21 листопада 2024 року №275-РС у відставку за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), вважати таким, що 30.11.2024 справи здаб і вибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік.

З 30.11.2024 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , знято з усіх видів забезпечення.

Позивач вказує, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, відповідач не провів розрахунків стосовно:

грошового забезпечення з 08.12.2022 - 30.11.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за відповідним законом України про державний бюджет України станом на 01.01.2022, на 01.01.2023, на 01.01.2024;

виплати індексації грошового забезпечення за період з 08.12.2022 по 30.11.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 06.03.2023 по 14.03.2023; з 04.07.2023 по 07.07.2023; з 19.10.2023 по 03.11.2023; з 12.04.2024 по 03.05.2024; з 04.06.2024 по 18.06.2024; з 26.06.2024 по 05.07.2024; з 27.08.2024 по 10.09.2024, зв`язку із перебуванням на лікуванні внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини;

грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а саме за 4 доби за 2022 рік, за 30 діб за 2023 рік, за 5 діб за 2024 рік;

грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 14 діб за 2023 рік та за 14 діб за 2024 рік;

одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення;

грошової компенсації вартості за неотримане речове майно на підставі Постанови КМУ «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби з 08.12.2022 по 30.11.2024.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не проведення вищевказаних виплат, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

1. Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення військовослужбовця за період з 08.12.2022 по 30.11.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році, суд зазначає наступне.

Судом установлено та учасниками справи не заперечується, що у період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 оклад за військовим званням та посадовий оклад було встановлено позивачу, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, 1762 грн.

Суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до пункту 10 Постанови № 704, ця постанова набирає чинності з 01 березня 2018 року.

Постановою № 704, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови №704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова № 103).

Згідно з пунктом 6 Постанови № 103, внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Так, до Постанови №704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".

Пункт 6 Постанови КМУ №103 втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі №826/6453/18.

Отже, з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка була чинною до зазначених змін.

При цьому, порядок дій, який повинні вчинити, зокрема, відповідач, у зв`язку із втратою чинності положеннями пункту 6 Постанови №103 та змін до пункту 4 Постанови №704, не змінився.

Наведена позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у рішенні від 17.12.2019 за результатами розгляду зразкової адміністративної справи № 160/8324/19.

Отже, з 29.01.2020 - дати набрання чинності судовим рішенням у справі №826/6453/18 виникли підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Разом з цим, слід зазначити, що з 30.01.2020 знов почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 по справі №240/4946/18, постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №200/3775/20-а, постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №200/3757/20-а.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Отже, розміри грошового забезпечення визначаються виконавчим органом влади (КМУ України), а не законами.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2023 року по справі №380/18850/21, розглядаючи аналогічні спірні правовідносини, зазначив про необхідність застосування до спірних правовідносин з 29 січня 2020 року (дати набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18) положень пункту 4 постанови № 704 в редакції до 24 лютого 2018 року, тобто в редакції, яка була чинна до набрання законної сили постановою № 103.

З огляду на приписи частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує висновки Верховного Суду.

Так, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" у 2023 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2022 року - 2481 грн.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" у 2023 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року - 2684 грн.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць з 1 січня 2024 року - 3028 грн.

Отже, через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, виникли підстави для нарахування грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 у відповідності до вимог статті 9 Закону № 2011-ХІІ, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Разом з тим, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 (далі - Постанова № 481), яка набрала чинності з 20.05.2023, змінено п. 4 Постанови №704, в зв`язку з чим з цієї дати норма права має наступну редакцію: установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, Постановою № 481 визначено обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Установлення Законами України про Державний бюджет України прожиткового мінімуму для працездатних осіб не має своїм наслідком збільшення базової величини, з якої обраховуються розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, а отже і самого грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Таким чином, зважаючи на вищевикладені норми законодавства, враховуючи межі позовних вимог, суд зазначає, що, позивач має право на нарахування та виплату йому грошового забезпечення з використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого станом на 1 січня відповідного календарного року в період з 08.12.2022 по 19.05.2023, а саме з використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Натомість, у подальшому, у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 12.05.2023 № 481, що набрала чинності з 20.05.2023, відсутні підставі для перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 20.05.2023 по 30.11.2024 з використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та за період з 01.01.2024 по 30.11.2024 з використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

За наведеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, за період з 20.05.2023 по 30.11.2024 та кореспондуючі їм вимоги зобов`язального характеру є безпідставними та не підлягають задоволенню.

2. Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення перерахунку, ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 08.12.2022 по 30.11.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, суд зазначає наступне.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 статті 9 Закону №2011-XII).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (далі за текстом - Закон № 1282-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з положеннями статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Частиною 1 статті 4 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Нормами ч. ч. 1-2 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

За приписами ч. 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Отже, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення військовослужбовців.

Суд зазначає, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі за текстом - Порядок № 1078).

Згідно з п. 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній з 01.01.2015) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом абз. 4-6 п. 5 Порядку № 1078 якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Досліджуючи матеріали справи, суд зазначає, що позивач, будучи обізнаним про підвищення свого грошового забезпечення, зокрема, з 01.01.2022 та з 01.01.2023, в даній справі заявив позовні вимоги, зокрема, про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату йому грошового забезпечення військовослужбовця за період з 08.12.2022 по 30.11.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році.

Як вже зазначалося судом, позовні вимоги в зазначеній частині підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, суд зазначає, що зазначені суми грошового забезпечення на даний час не є перерахованими та нарахованими, що виключає можливість розрахунку індексації з належного позивачу грошового забезпечення.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині перерахунку позивачу індексації із застосуванням положень абзаців 4, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, є передчасними та заявлені на майбутнє, оскільки грошове забезпечення за спірний період позивачу ще не є перерахованим та виплаченим, що позбавляє можливості здійснити розрахунок індексації позивача, тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та підлягають залишенню без задоволення.

Разом з тим, щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за 2023 рік, суд зазначає наступне.

Судом установлено та не заперечується сторонами, що у 2023 році позивачу взагалі не виплачувалася індексація грошового забезпечення.

Так, положеннями абзацу 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» № 2710-IX від 03.11.2022 зупинено на 2023 рік дію, зокрема, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Таким чином, у 2023 році проведення індексації грошового забезпечення, в тому числі, і поліцейських та військовослужбовців, не здійснюється з огляду на імперативні приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX.

Вказана норма Закону є чинною та неконституційною не визнавалася, а тому, підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

До того ж, оскільки дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» зупинено на 2023 рік, то підзаконний нормативно-правовий акт - Порядок проведення індексації грошових доходів населення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, який прийнятий на виконання вимог ч. 2 ст. 6 вказаного Закону, також не діє протягом 2023 року.

Так, суд зазначає, що ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення в 2023 році були обумовлені саме приписами абзацу 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" №2710-IX від 03.11.2022, яким зупинено на 2023 рік дію Закону №1282-XII.

Зазначена норма підлягає застосуванню в спірних правовідносинах.

Відтак, підприємства, установи, організації у 2023 році звільнені від обов`язку здійснювати нарахування та виплату індексації доходів, зокрема, оплати праці (грошового забезпечення). Обчислення індексу споживчих цін для нарахування сум індексації у 2023 році не здійснюється.

Отже, відповідач, не нараховуючи та не виплачуючи позивачу індексацію грошового забезпечення в 2023 році діяв згідно норм чинного законодавства.

Також, відповідно до положень статті 39 Закону України "Про Державний бюджет України 2024 рік" обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та нарахування сум індексації визначено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 Порядку визначено, що значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків у місяці, в якому відбувається підвищення тарифних ставок (посадових окладів). Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифних ставок (посадових окладів).

Отже, у разі зростання посадового окладу (тарифної ставки) з січня 2024 року, сума індексації заробітної плати має визначатись з урахуванням положень пункту 5 Порядку, тобто значення індексу споживчих цін у січні приймається за 1 або 100 відсотків і для проведення подальшої індексації обчислення індексу споживчих цін починається з лютого 2024 року.

У разі, якщо підвищення посадових окладів (тарифних ставок) у січні 2024 року не відбувається, то обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів здійснюється з січня 2024 року.

Право на індексацію грошових доходів настає, якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації 103%.

Порядком визначено, що індекс споживчих цін обчислюється Державною службою статистики України і публікується в офіційних періодичних виданнях не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним.

Індекси споживчих цін опубліковані Державною службою статистики України в газеті "Урядовий кур`єр" та становили: за січень - 100,4% (дата опублікування в газеті № 31 від 13.02.2024); за лютий - 100,3% (12.03.2024); за березень - 100,5% (11.04.2024); за квітень - 100,2% (14.05.2024); за травень - 100,6% (12.06.2024); за червень - 102,2% (12.07.2024).

Так, наростаючим підсумком індекс споживчих цін у період з січня по червень 2024 року перевищив 103 % лише в червні 2024 року. До червня 2024 року перевищення індексом споживчих цін показника 103 % не було.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Ураховуючи пункт 1-1 Порядку №1078 та те, що індекс споживчих цін за червень 2024 року опублікований в газеті "Урядовий кур`єр" 12 липня 2024 року, індексація в 2024 році має нараховуватися з серпня 2024 року.

При цьому, як установлено судом з матеріалів справи, з серпня 2024 року по листопад 2024 року включно позивачу нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, що вбачається з довідки Військової частини НОМЕР_1 №1560/1353 від 13.04.2025, наявної в матеріалах справи.

Позивачем зазначених обставин не спростовано. Доводів щодо незгоди позивача з розміром чи порядком розрахунку відповідачем індексації грошового забезпечення позивача за період з серпня 2024 року по листопад 2024 року позовна заява не містить.

Суд зазначає, що обґрунтування, наведені в позовній заяві щодо індексації грошового забезпечення фактично стосуються індексації 2018 року, а не спірних правовідносин. Отже, такі доводи позивача суд не приймає до уваги.

Також, суд не приймає до уваги посилання позивача на постанову Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 200/9297/19-а (адміністративне провадження №К/9901/14346/20), оскільки обставини зазначеної справи є нерелевантними до обставин даної справи.

Отже, враховуючи те, що з серпня 2024 року по листопад 2024 року індексація позивачу виплачувалася, а до серпня 2024 року у відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу відповідної індексації, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог у цій частині без задоволення.

3. Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди за період з 06.03.2023 по 14.03.2023, з 04.07.2023 по 07.07.2023, з 19.10.2023 по 03.11.2023, з 12.04.2024 по 03.05.2024, з 04.06.2024 по 18.06.2024, з 26.06.2024 по 05.07.2024, з 27.08.2024 по 10.09.2024, у зв`язку із перебуванням на лікуванні, відповідно до п. 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 в розмірі 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні, суд зазначає наступне.

Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №167 від 14.04.2023, виданою командиром Військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 05 березня 2023 року одержав міно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, гіпертонічний криз. За обставин: безпосередньої участі військовослужбонця у бойових діях під час захисту Батьківшини, а саме виконання бойових завдань у складі першого гранатометного відділення, взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки, в районі населеного пункту с. Темирівка, Гуляйпільського району, Запорізькій області: 05 березня 2023 року солдат ОСОБА_1 отримав поранення внаслідок розриву осколкових снарядів середнього калібру. Під час виконання бойового завдання був одягнений в засоби індивідуального захисту (бронежилет та шолом). Ознак алкогольного чи токсичного сп`яніння виявлено не було.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 19.06.2023 №386, проведено медичний огляд військово-лікарською комісією при військовій частині НОМЕР_5 19.06.2023. Діагноз: наслідки перенесеної мінно-вибухової травми (05.03.2023), зчмт, струсу головного мозку у вигляді цефалгічного, вестибуло-атактичного синдромів з незначним порушенням функції; акубаротравма (05.03.2023) у вигляді хронічної двобічної нейросенсорної приглухуватості зі сприйняттям ШМ 4,5 на праве вухо, 3,0 м на ліве вухо. Травма легкого ступеня. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Довідка про обставини травми від 14.04.2023 №167 видана командиром військової частини НОМЕР_1 . Деформуючий остеоартроз лівого колінного суглобу ІІ стадії з помірним порушенням функції. Пресбіопія. Антіопатія сітківки обох очей. Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 03.11.2023 №736, діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва). Хронічна нестабільність лівого колінного суглобу, лівобічний гонартроз другої стадії, правобічний гонартроз першої стадії з больовим та набряковим синдромами при статико-динамічному навантаженні помірним порушенням функції суглобів, стан після оперативного лікування (05.07.2023) артроскопії лівого колінного суглобу. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Наслідки перенесеної мінно-вибухової травми (05.03.2023) 3ЧМТ, струсу головного мозку, акубаротравми у вигляді астено-цефалгічного синдрому без симптоматики, нейросенсорної приглухуватості зі сприйняттям шепітної мови 2 м на обидва вуха. Відповідно до наказу МО3 від 04.07.2007 №370 травма класифікується як легка. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківшини (довідка про обставини травми №167 від 14.04.2023, видана командиром військової частини НОМЕР_1 ).

Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1247 від 23.04.2024, виданою командиром Військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 11 квітня 2024 року одержав: Вогнепальне осколкове сліпе поранення в ділянці правого напліччя з наявністю сторонніх тіл. За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях під час захисту Батьківшини, а саме виконання бойових завдань у складі першого гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки, в районі населеного пункту Берестове, Харківської області: 11 квітня 2024 року солдат ОСОБА_1 отримав поранення внаслідок ворожого обстрілу з АГС. Під час виконання бойового завдання був одягнений в засоби індивідуального захисту (бронежилет та шолом). Ознак алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння виявлено не було.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 01.06.2024 №4858, проведено медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_6 01 червня 2024 року, діагноз (включаючи код, згідно чинного НК 025) та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Хронічна дискогенна радикулопатія LS корінця праворуч зі стійким больовим синдромом, фаза загострення. С54. Міжхребцевий остсохондроз попереково-крижового відділу хребта, ускладнений протрузіями міжхребцевих дисків в сегментах L1-L2, L2-L3, L3-L4, L4-L5, килами міжхребцевих дисків Th12-L1, L5-S1 з м`язово-тонічним сиидромом.М42. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. На підставі статті 24 графи 11 Розкладу хвороб потребує стаціонарного лікували у «Дніпропетровський обласний госпігаль ветеранів війни» ДОР» м.Дніпро, терміном на 21 календарний день.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 05.07.2024 №5751, проведено медичний огляд у Гарнізонній військово-лікарській комісії в/ч НОМЕР_7 05 липня 2024 року. Діагноз (зключаючи код, згідно чинного НК 025) та постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (травми, пораження, контузії, каліцтва). Стан після закритої репозиції, вправлення вивиху (26.06.2024), з приводу закритого травматичного вивиху головки лівої ілочової кістки (26.06.2024) з тимчасовим порушенням функцій правої верхньої кінцівки. (S 43). Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. (Довіка про обставини травми відсунія). Згідно з наказом Міністерстна охорони здоров`я України від 04.07.2007 №370 травма кваліфікується як летка. Потребує відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на 30 календарних днів.

Відповідно до свідоцтвва про хворобу №1537, наслідки мінно-вибухової травми 05.03.2023, зчмт, струсу головного мозку у вигляді цефалгічного синдрому без порушення функції …Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Травма легкого ступеня.

Наслідки вогнепального осколкового сліпого поранення 11.04.2024 … Поранення, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Травма легкого ступеня.

Наслідки закритого травматичного вивиху голівки лівої плечової кістки 26.06.2024 … Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби.. Травма тяжка.

Відповідно до виписки із медичної карти хворого №2545 КНП «Міська лікарня №9» ЗМР, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 06.03.2023 по 14.03.2023.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 04.07.2023 по 07.07.2023.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3614 хірургічного відділення, позивач знаходився стаціонарному лікуванні з 19.10.2023 по 03.11.2023.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 12.04.2024 по 22.04.2024

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2273, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 24.04.2024 по 03.05.2024.

Відповідно до виписки №2071 із медичної карти стаціонарного хворого, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 04.06.2024 по 18.06.2024.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3026, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 26.06.2024 по 05.07.2024.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення, позивач знаходився на лікуванні з 27.08.2024 по 10.09.2024.

Позивач зазначив, що за вказаний період знаходження його на стаціонарному лікуванні відповідач не виплачував додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 у розмірі збільшеному до 100000 грн на місяць.

28.02.2022 на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі Постанова № 168).

Пунктом 1 вказаної постанови установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У відповідності до абзацу 4 пункту 1-2 Постанови № 168 (в редакції станом на час отримання позивачем травми) до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

З аналізу вищенаведеної норми вбачається, що виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

При цьому суд зауважує, що для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

Визначальним, на думку суду, є саме причинно-наслідковий зв`язок між пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) та перебуванням на стаціонарному лікуванні такого поранення (контузії, травми, каліцтва).

Під час розгляду справи встановлено, що 05.03.2023 під час безпосередньої участі в бойових діях, позивач отримав мінно-вибухову травму. Наявні у справі докази свідчать про те, що вказана травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.

11.04.2024 під час безпосередньої участі в бойових діях, позивач отримав вогнепальне осколкове сліпе поранення в ділянці правого напліччя з наявністю сторонніх тіл. Наявні у справі докази свідчать про те, що вказане поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

Також, відповідно до свідоцтва про хворобу №1537, наслідки закритого травматичного вивиху голівки лівої плечової кістки 26.06.2024 … Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Травма тяжка.

Відповідно до виписки із медичної карти хворого №2545 КНП «Міська лікарня №9» ЗМР, виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3614 хірургічного відділення, виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2071, позивач у період з 06.03.2023 по 14.03.2023, з 19.10.2023 по 03.11.2023, 04.06.2024 по 18.06.2024 перебував на стаціонарному лікуванні за наслідками отриманого поранення 05.03.2023.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1606 Військово-медичного клінічного центру Північного регіону, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 12.04.2024 по 22.04.2024, відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2273 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 24.04.2024 по 03.05.2024, за наслідками отриманого поранення 11.04.2024.

Зі змісту вказаних документів вбачається, що причиною госпіталізації позивача та його лікування стали наслідки поранення, отриманого 05.03.2023 та 11.04.2024.

При цьому, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови №168, збільшеної до 100 000 грн, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 06.03.2023 по 14.03.2023, з 19.10.2023 по 03.11.2023, з 12.04.2024 по 22.04.2024, 24.04.2024 по 03.05.2024, 04.06.2024 по 18.06.2024.

Відповідач, як на підставу не виплати позивачу додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови №168, збільшеної до 100 000 грн, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, посилається на те, що позивач майже весь час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 перебував на лікарняних, які не пов`язані із отриманням тяжкого поранення, а здебільшого взагалі не пов`язані із пораненнями, або ж перебував у відпустці і на бойові позиції майже не виходив.

Суд звертає увагу на те, що виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Суд відхиляє аргументи відповідача стосовно ступеня тяжкості поранення позивача, адже у спірному випадку умовою нарахування та виплати позивачу збільшеної грошової винагороди згідно Постанови №168 є його перебування на стаціонарному лікуванні, а не перебування у відпустці для лікування.

Також суд зазначає, що законодавство пов`язує виникнення у військовослужбовця права на виплату додаткової винагороди за час перебування на лікуванні не з видом такого лікування, а з умовами його надання в умовах стаціонару або ж іншими словами "стаціонарне лікування".

Таким чином суд доходить висновку, що у позивача наявні обидві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування за період з 06.03.2023 по 14.03.2023, з 19.10.2023 по 03.11.2023, з 12.04.2024 по 22.04.2024, 24.04.2024 по 03.05.2024, 04.06.2024 по 18.06.2024, а саме:

пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;

факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

Що стосується позовних вимог в частині невиплати додаткової винагороди за період з 04.07.2023 по 07.07.2023, з 26.06.2024 по 05.07.2024, з 27.08.2024 по 10.09.2024, суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище, відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 05.07.2024 №5751, проведено медичний огляд у Гарнізонній військово-лікарській комісії в/ч НОМЕР_7 05 липня 2024 року. Діагноз (включаючи код, згідно чинного НК 025) та постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (травми, пораження, контузії, каліцтва). Стан після закритої репозиції, вправлення вивиху (26.06.2024), з приводу закритого травматичного вивиху головки лівої ілочової кістки (26.06.2024) з тимчасовим порушенням функцій правої верхньої кінцівки. (S 43). Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. (Довіка про обставини травми відсунія). Згідно з наказом Міністерстна охорони здоров`я України від 04.07.2007 №370 травма кваліфікується як летка. Потребує відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на 30 календарних днів.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №1537, наслідки закритого травматичного вивиху голівки лівої плечової кістки 26.06.2024 … Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Травма тяжка.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3026, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 26.06.2024 по 05.07.2024 з діагнозом: закритий травматичний вивих голівки лівої плечової кістки від 26.06.2024. Стан після вправлення перелому від 26.06.2024. Набряково-больовий синдром.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення історія хвороби №525, позивач знаходився на лікуванні з 27.08.2024 по 10.09.2024 з діагнозом: брахіоплексит зліва травматичного генезу з ураження верхнього пучка, з порушенням функції лівої кисті помірного ступеню, парез 2-4 пальців кисті, сенсорними змінами, нейротрофічний синдром. Стан після вправлення вивиху голівки плечової кістки зліва (26.06.2024) ... .

Як було зазначено вище, норми Постанови №168 зазначають встановлення лише двох умов, необхідних для включення в наказ командира та відповідно виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, або перебування у відпустці для лікування після поранення а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, підтверджена довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), а також факт перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, що містить таке формулювання «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини».

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 05.07.2024 №5751, отримана позивачем 26.06.2024 травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Відповідно до свідоцтвва про хворобу №1537, наслідки закритого травматичного вивиху голівки лівої плечової кістки 26.06.2024 … Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Травма тяжка.

Також, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого відділення ортопедії, артрології та спортивної травми КНП "Запорізька обласна клінічна лікарня" ЗОР позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 04.07.2023 по 07.07.2023 з діагнозом: М23.50 - Хронічна нестабільність функції колінного суглоба, множинні локалізації Двосторонній гонартроз зправа 2ст, зліва 3 ст, пошкодження ПХЗ, медіального меніска лівого та правого колінного суглоба, больовий синдром, порушення функції ходи.

Судом установлено, що відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 03.11.2023 №736, діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва). Хронічна нестабільність лівого колінного суглобу, лівобічний гонартроз другої стадії, правобічний гонартроз першої стадії з больовим та набряковим синдромами при статико-динамічному навантаженні помірним порушенням функції суглобів, стан після оперативного лікування (05.07.2023) артроскопії лівого колінного суглобу. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги за період з 04.07.2023 по 07.07.2023, з 26.06.2024 по 05.07.2024, з 27.08.2024 по 10.09.2024, не підлягають задоволенню, оскільки травма, захворювання «ТАК, пов`язана з проходженням військової служби» не дає підстав для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я.

4. Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а саме за 4 доби за 2022 рік, за 30 діб за 2023 рік, за 5 діб за 2024 рік, та визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 14 діб за 2023 рік та за 14 діб за 2024 рік, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу 30.11.2024, суд зазначає наступне.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.11.2024 №338, позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 30.11.2024.

Матеріали справи містять копію посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_8 надане ОСОБА_2 .

Зі змісту вказаного наказу вбачається наступне: щорічна основна відпустку за 2022 рік не надавалась. Щорічна основна відпустка за 2023 рік не надавалась. Використано 25 діб щорічної основної відпустки за 2024 рік. Відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у 2024 році не надавлась.

Також, у зазначеному витязі з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.11.2024 №338 вказано виплатити грошову компенсацію за 4 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік та за 5 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік. Виплатити грошову компенсацію за 14 днів щорічної додаткової відпустки за 2023 рік та за 14 днів щорічної додаткової відпустки за 2024 рік, як учаснику бойових дій.

Відповідно до грошового атестату №113 від 30.11.2024, який міститься в матеріалах справи, позивачу виплачено компенсацію за 4 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік та за 5 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік, та додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023-2024 роки у загальній сумі 47635,33 грн.

Позивач наданих відповідачем пояснень та доказів щодо виплати грошової компенсації за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 4 доби за 2022 рік, за 30 діб за 2023 рік, за 5 діб за 2024 рік, та грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023-2024 роки у загальній сумі 47635,33 грн не спростував. Доказів невиплати вказаної грошової компенсації або виплати такої компенсації в неналежному розмірі позивач до суду не надав. При цьому, розмір спірної компенсації позивачем не оскаржується, позовна заява таких доводів не містить.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити у зв`язку з недоведеністю.

5. Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 15 Закону № 2011-XI військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби, зокрема за станом здоров`я.

Згідно з абзацу 7 частини другої статті 15 Закону № 2011-XI військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняютьсяз військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно дочастини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

При цьому, частина шоста статті 2 Закону № 2232-XII визначає такі види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Таким чином, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

Під час розгляду справи судом установлено, а сторонами не заперечується, що позивач проходив військову службу за мобілізацією.

Таким чином, в контексті спірних правовідносин саме абз. 7 частини другої статті 15 Закону № 2011-XI є спеціальною правовою нормою, що містить особливі умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям, які проходили військову службузапризовом по мобілізації, а саме:

- особливий суб`єкт отримання допомоги - військовослужбовець, який був призваний на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією;

- обмежений період виплати одноразової грошової допомоги - виплата здійснюється за період проходження військової служби за призовом у зв`язку з мобілізацією;

- при виплаті такої допомоги не враховується період попередньої військової служби у мирний час, за винятком тих осіб, які при звільненні з військової служби у мирний час не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Відтак, саме положення абзацу 7 частини другої статті 15 Закону № 2011-XI, як положення спеціальної правової норми, є застосовними до спірних правовідносин щодо наявності у позивача, як у військовослужбовця, який проходив військову службу з апризовом, у зв`язку з мобілізацією, права на одноразову грошову допомогу, а не правові норми абзацу 1 частини другої статті 15 Закону № 2011-XI, на які помилково посилається позивач.

Тобто, позивач, як військовослужбовець, що проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, не має права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої абзацом 1 пункту 2 статті 15 Закону № 2011- XI.

Як зазначено вище, абзацом 7 частини другої статті 15 Закону № 2011-XI, зокрема, передбачено, що умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог абзацу 7 частини другої статті 15 Закону № 2011-XI Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 17 вересня 2014 року № 460, якою затвердив Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомогиу разі звільнення з військової служби (далі - Порядок № 460).

Правовими нормами пунктів 1- 4 Порядку № 460 визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службузапризовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів1і 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій ігрошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби законтрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей.

Допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

При цьому, положеннями Закону № 2011-XI не передбачено можливості набуття військовослужбовцем права на виплату декількох одноразових допомог при звільненні з різних підстав набуття права на них.

Позивач був призваний на військову службу по мобілізації на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" та звільнений 30 листопада 2024 року, відтак лише цей період в силу вищенаведених правових норм необхідно враховувати при обчисленні позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону № 2011-XI.

Таким чином, враховуючи вищезазначене правове регулювання спірних правовідносин, суд доходить висновку, що при звільненні з військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , позивач, як військовослужбовець, що проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XI та Порядку № 460 мав право на одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення, отриманого ним за кожний повний календарний місяць служби, але не менше, як 25 %місячного грошового забезпечення.

З матеріалів справи судом установлено, що відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2022 № 305, позивача, звільнено на підставі наказу за станом здоров`я, з 30.11.2024 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Зокрема, в наказі міститься запис: виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби від 17.09.2014 №460 у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних місяця служби.

Отже, позивач проходив військову службу за призовом під час мобілізації та звільнений з військової служби за станом здоров`я, відтак умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460.

Доводи позивача про наявність права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до абз.1 ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XI в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення ґрунтуються на хибному застосуванні позивачем норм законодавства, адже позивач при звільненні з військової служби в розумінні Закону № 2232-XII, був військовослужбовцем, що проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, а відтак на нього поширюється норма ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XI про те, що умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України, тобто постанова Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460.

Окрім того, в матеріалах справи міститься копія рапорту позивача, відповідно до якого позивач просив виплатити: «… одноразову грошову допомогу при звільненні (для мобілізованих це одноразова грошова допомога в розмірі 4% від місячного грошового забезпечення за кожен місяць служби, але не менше 25% грошового забзепеечення). …».

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні відповідачем порушено не було, тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

6. Стосовно позовних вимог в частині невидачі довідки про вартість речового майна та ненарахування та невиплати компенсації за неотримане речове майно, слід зазначити наступне.

Згідно із частиною 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ продовольче забезпечення військовослужбовців, резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється за нормами і в строки, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців, а також резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється за нормами і в строки, що визначаються відповідно центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, правоохоронні та розвідувальні органи, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно військовослужбовців, резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) (далі - Порядок № 178).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Відповідно до пунктів 3-5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

З вищенаведених законодавчих приписів можна зробити висновок, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Суд звертає увагу, що в пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 803/756/17 та постанові від 23.08.2019 у справі № 2040/7697/18.

Суд установив, що позивач 29.10.2024 звертався з рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 , в якому, зокрема, просив здійснити виплату компенсації за неотримане речове майно.

Завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці) визначає Інструкція про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затверджена наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 (далі - Інструкція №232).

Згідно із пунктом 2 розділу I Інструкції № 232 основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили) в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.

Відповідно до пункту 4 розділу III Інструкції № 232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що отримання військовослужбовцем довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, є підставою для нарахування останньому, за його бажанням, грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.

Отже, право військовослужбовця на отримання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, нерозривно пов`язане з правом на отримання грошової компенсації за речове майно, яке було отримане під час проходження служби.

Під час розгляду справи сторонами не надано доказів на підтвердження того, що позивач за період проходження військової служби отримав речове майно.

Відповідач зазначає, що позивач був мобілізований під час дії воєнного стану і ніякого відношення до військовослужбовців призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори не має.

Щодо такої позиції відповідача, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 20.01.2021 у справі № 200/1873/19-а зазначив, що чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Отже, військовослужбовці, обтяжені під час проходження військової служби власними витратами на придбання речового майна, мають правомірні очікування на отримання його грошової компенсації.

За приписами пункту 4 розділу ІІІ Інструкції № 232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, мають право за бажанням отримати або речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього.

Водночас пунктом 29 розділу V Інструкції № 232 визначено, що у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.

Аналіз змісту викладених положень свідчить, що норма пункту 29 розділу V Інструкції № 232 не суперечить праву військовослужбовця на отримання компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі, яке передбачено Порядком № 178, натомість встановлює лише неможливість видачі предметів речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період.

Тобто, пункт 29 розділу V Інструкції № 232 передбачає лише обмеження права військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період під час звільнення на отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, проте жодним чином не позбавляє їх права на отримання компенсації за неотримане речове майно, право на яку вони мають відповідно до положень Закону № 2011-ХІІ.

Враховуючи викладене суд висновує, що позивач, звільнений з військової служби, має право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, оскільки відповідає вимогам, встановленим пунктами 2 та 3 Порядку № 178.

Тому бездіяльність відповідача щодо невидачі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, не нарахування та не виплата позивачу грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно є протиправною.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивач у відповідності до п.1, 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 139, 246-247, 249, 255, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/ перебування: АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_9 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 08.12.2022 по 19.05.2023, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 08.12.2022 по 19.05.2023, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшеної до 100 000 грн, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 06.03.2023 по 14.03.2023, з 19.10.2023 по 03.11.2023, з 12.04.2024 по 22.04.2024, 24.04.2024 по 03.05.2024, 04.06.2024 по 18.06.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшену до 100 000 грн, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 06.03.2023 по 14.03.2023, з 19.10.2023 по 03.11.2023, з 12.04.2024 по 22.04.2024, 24.04.2024 по 03.05.2024, 04.06.2024 по 18.06.2024.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не видачі ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належить до видачі станом на 30.11.2024, та щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації вартості неотриманого речового майна.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 30.11.2024, та здійснити нарахування та виплату на її підставі грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова