Справа № 120/1082/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 р. Справа № 120/1082/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказів,

УСТАНОВИВ:

28.01.2025 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Семенюк Т.М., подана від імені та в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ? ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про:

- визнання протиправним та скасування наказу № 578-од від 26.11.2024 в частині, що стосується призову позивача на військову службу під час мобілізації, в особливий період, та направлення позивача для проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнання протиправним та скасування наказу № 579-од від 27.11.2024 в частині, що стосується призову позивача на військову службу під час мобілізації, в особливий період, та направлення позивача для проходження військової служби;

- визнання протиправним та скасування наказу № 337 від 27.11.2024 в частині, що стосується призову позивача на військову службу під час мобілізації, в особливий період, та проходження позивачем військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані накази видані без дотримання визначеного законом порядку призову на військову службу під час мобілізації, зокрема без проходження позивачем військово-лікарської комісії, без наявності висновку про придатність до військової служби, без врахування обставин, що надають особі право на відстрочку та без належного ознайомлення з відповідними рішеннями, що свідчить про порушення вимог законодавства та втручання в особисті права позивача.

Ухвалою суду від 03.02.2025 вказану позовну заяву залишено без руху. При цьому суд виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду з урахуванням процесуальних строків, визначених частиною п`ятою статті 122 КАС України. Відтак позивачу встановлено строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

13.02.2025 до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви, в якій заявлено клопотання про визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 26.02.2025 зазначене клопотання задоволено та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 . Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою витребувано у відповідача додаткові письмові докази, необхідні для правильного вирішення справи.

26.03.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач наполягає на тому, що призов позивача на військову службу під час мобілізації здійснено у межах чинного законодавства та компетенції територіального центру комплектування. Позивач був включений до поіменного списку осіб, призваних у складі команди, що підтверджується відповідним наказом керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перед цим позивач пройшов медичний огляд у складі військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 , за результатами якого 27.11.2024 був визнаний придатним до проходження військової служби. Медичний огляд проводився із залученням профільних лікарів, з оформленням картки обстеження та відповідного висновку. Твердження позивача про відсутність огляду або протиправність дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач вважає необґрунтованими і такими, що не підтверджені належними доказами.

Крім того, відповідач зазначає, що наказ про призов є актом індивідуальної дії одноразового застосування, який після фактичного виконання втрачає юридичну силу, а тому не може бути скасований заднім числом як спосіб захисту прав позивача. Скасування такого акту не призведе до відновлення попереднього стану, а отже, не матиме правових наслідків для припинення служби.

На виконання вимог суду відповідач надав витребувані документи, а саме завірені копії наказів № 578-ОД від 26.11.2024, № 337 від 27.11.2024, а також всіх документів, які стали підставою для прийняття оскаржуваних наказів.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Проаналізувавши наявні у справі докази та оцінивши доводи сторін на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив, що 26.11.2024 позивача ОСОБА_1 було зупинено працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

27.11.2024 позивач пройшов медичний огляд у складі військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 , за результатами якого відповідно до висновку ВЛК № 187/26 його визнано придатним до проходження військової служби під час мобілізації.

У той же день начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 видано наказ № 579-ОД від 27.11.2024 про призов ОСОБА_1 на військову службу та наказ № 337 від 27.11.2024 про його направлення для проходження військової служби. Окрім того напередодні, а саме 26.11.2024, було видано наказ № 578-ОД про формування команди, до складу якої включено позивача.

Вважаючи, що призов на військову службу був здійснений з порушенням установленого порядку та без дотримання процесуальних гарантій, позивач через свого представник вирішив звернутися до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та заявленим позовним вимогам, суд керується такими мотивами.

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі ? Закон № 2232-ХІІ).

Згідно з частинами один, два статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі ? Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє дотепер.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі ? підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21.10.1993 № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі ? Закон № 3543-XII в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, статтею 1 Закону № 3543-XII визначено, що мобілізація ? комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною першою статті 22 Закону № 3543-XII передбачено, що громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України ? за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно з ч. 5 ст. 22 Закону № 3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України ? відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Цей порядок визначає:

механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

порядок оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил України, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України чи відповідного підрозділу розвідувальних органів України;

процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи;

порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення;

організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів;

процедури оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.

Військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами відповідних військових частин за розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

На виконання відповідної норми закону постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі ? Порядок № 560).

Згідно з пунктом 70 Порядку № 560 порядок проведення медичного огляду резервістів та військовозобов`язаних, персональний склад військово-лікарських комісій, порядок їх роботи визначаються у порядку, встановленому Міноборони.

Пунктом 72 Порядку № 560 передбачено, що рішення щодо придатності резервіста та військовозобов`язаного для проходження військової служби за станом здоров`я визначається військово-лікарською комісією при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

У разі незгоди громадянина з рішенням військово-лікарської комісії при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки на підставі його заяви громадянин направляється для проходження військово-лікарської комісії при обласному ( ІНФОРМАЦІЯ_6 .

За змістом пункту 73 Порядку № 560 рішення військово-лікарської комісії при обласному (Київському та ІНФОРМАЦІЯ_6 про придатність резервіста або військовозобов`язаного за станом здоров`я до військової служби під час мобілізації може бути скасовано штатною військово-лікарською комісією вищого рівня або оскаржено у судовому порядку.

Відповідно до пункту 74 Порядку № 560 резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті. Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Пунктом 75 Порядку № 560 визначено, що придатність резервістів та військовозобов`язаних до військової служби за станом здоров`я кожним лікарем визначається індивідуально. Висновки про придатність або непридатність резервістів та військовозобов`язаних до військової служби, подані ними скарги та об`єктивні дані, виявлені у процесі медичного огляду, а також установлений діагноз вносяться кожним лікарем до картки обстеження та медичного огляду та до інших документів, що засвідчується особистим підписом лікаря та скріплюється його особистою печаткою, із зазначенням дати проведення медичного огляду відповідно до вимог, визначених Міноборони.

В силу приписів пункту 76 Порядку № 560 документально оформлені результати проходження резервістом або військовозобов`язаним медичного огляду військово-лікарської комісії доставляються до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки не пізніше ніж протягом наступного дня після винесення рішення (постанови) про придатність резервіста або військовозобов`язаного до військової служби.

Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі ? Положення № 402).

Відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно з пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ? ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі- ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.

Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України, на підставі направлення за формою, наведеною у додатку 11 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті (пункт 3.1 глави 3 розділу ІІ Положення № 402).

Під час дії правового режиму воєнного стану кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, а за медичними показаннями ? і лікарями інших спеціальностей (пункт 3.1 глави 3 розділу ІІ Положення № 402).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, представник позивача акцентує на порушенні процедури призову ОСОБА_1 на військову службу, що полягає у тому, що позивача силоміць доставили до ТЦК та СП та протиправно утримували там протягом кількох діб без законних підстав та відповідних повноважень, що є підставою для визнання таких дій протиправними.

Водночас суд враховує, що згідно з вимогами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, стверджуючи про вчинення посадовими особами відповідача діянь, які можуть містити склад кримінального правопорушення та посилаючись на такі діяння, як на підставу для скасування оскаржуваних наказів, позивач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів, які б могли підтвердити такі доводи, а відтак бути враховані судом під час розгляду цієї адміністративної справи.

При цьому суд зауважує, що згідно з ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, які мають вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Відтак суд позбавлений повноважень що надання правової оцінки посиланням сторони позивача на застосування працівниками ТЦК та СП сили до ОСОБА_1 , здійснення його примусового утримання на території ТЦК та СП та з інших питань, які стосуються оцінки тих діянь, які знаходяться поза межами юрисдикції адміністративного суду.

Разом з тим факт подання позивачем та його представником заяв та скарг до правоохоронних органів з вимогою, зокрема, про внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення посадовими особами ТЦК та СП кримінальних правопорушень та притягнення винних до кримінальної відповідальності, з урахуванням положень частини шостої статті 78 КАС України не може свідчити про доведеність вчинення таких незаконних дій та, відповідно, доводили неправомірність прийняття оскаржуваних наказів.

До того ж, незважаючи на те, що з часу подання відповідних заяв (скарг) минуло декілька місяців, стороною позивача не надано суду доказів, які б підтверджували внесення відомостей до ЄРДР та відкриття відповідного кримінального провадження, а також визнання ОСОБА_1 потерпілим у такому кримінальному правопорушенні.

Щодо посилань представника позивача на наявність у позивача права на відстрочку у зв`язку з необхідністю догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи, то цей довід суд вважає неспроможним та необґрунтованими, адже жодних доказів, які б свідчили про подання позивачем у встановленому законом порядку заяви про оформлення відстрочки з цих підстав суду не надано, так само як і не надано доказів того, що на момент оформлення оскаржуваних наказів ОСОБА_1 отримав право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з відповідних або інших передбачених законом підстав і що така відстрочка була чинною (дійсною).

Водночас суд наголошує, що саме військовозобов`язаний має ініціювати питання щодо оформлення відстрочки, подавши відповідну заяву разом з підтверджуючими документами до ТЦК за місцем військового обліку. Відсутність же такого звернення свідчить і про відсутність перешкод для вчинення ТЦК та СП дій, пов`язаних з мобілізацією відповідного військовозобов`язаного, а також виключає можливість вчинення ТЦК та СП з власної ініціативи дії щодо надання військовозобов`язаному відстрочки.

Крім того, на вимогу суду відповідачем надана картка обстеження та медичного огляду позивача, з якої видно, що позивач був оглянутий терапевтом, хірургом, невропатологом, офтальмологом, ЛОР, психіатром. Також в межах огляду та обстеження позивача було зроблено загальний аналіз крові, біохімічний аналіз крові, серологічний аналіз крові, загальний аналіз сечі та проведено флюрографію та ЕКГ.

Оскільки Положенням № 402 передбачено, що факт проходження військовозобов`язаним медичного огляду оформляється карткою, форма та зміст якої визначені додатком № 13 до цього положення, надана відповідачем картка обстеження та медичного огляду позивача є єдиним допустимим доказом проходження позивачем медичного огляду.

Вказані обставини підтверджують фактичне проходження позивачем повного медичного огляду за участю лікарів відповідних спеціальностей, що відповідає як вимогам Положення № 402, так і приписам пунктів 70-76 Порядку № 560.

Отже, твердження позивача щодо непроходження ним ВЛК не підтвердилися в ході розгляду справи та спростовуються наданими відповідачем доказами.

Відтак у суду немає достатніх правових і фактичних підстав не враховувати довідку ВЛК № 187/26 від 27.11.2024, як належний акт, що посвідчує придатність до проходження військової служби.

Щодо відсутності підпису позивача в картці медичного огляду та довідці ВЛК, на що звертає увагу представник позивача, то в цій частині суд зазначає таке.

Додатком № 4 до Положення № 402 є довідка військово-лікарської комісії, яка містить графу «Відмітка про ознайомлення з постановою ВЛК».

Відмітку про підпис обстежуваного також містить картка обстеження та медичного огляду, яка є додатком № 8 до Положення № 402 .

За приписами пункту 3.8. глави 3 розділу ІІ Положення № 402 копія довідки ВЛК з підписом про ознайомлення та датою видається особі, яка пройшла медичний огляд.

Судом встановлено, що графа "Підпис обстежуваного" та "Відмітка про ознайомлення з постановою ВЛК" в картці обстеження та медичного огляду та довідці ВЛК № 187/26 від 27.11.2024 не заповнені і в них відсутні підписи позивача.

Разом з тим, за обставин, коли медичний огляд фактично відбувся, відсутність підпису може розглядатися як процедурний недолік, який, однак, не тягне за собою недійсність довідки чи унеможливлює призов такої особи.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в цій частині доводи позивача зводяться до незгоди з діями військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо належного медичного обстеження.

Водночас ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідна військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_3 є різними суб`єктами владних повноважень, які наділені різними функціями в різних сферах правовідносини, а тому їх правове ототожнення помилкове.

У свою чергу, ні дії ВЛК, яка проводила медичне обстеження позивача, ні сама довідка ВЛК № 187/26 від 27.11.2024 позивачем в межах цього чи іншого судового процесу не оскаржуються.

Таким чином, якщо позивач вважає, що його права та інтереси як особи, яка призивається на військову службу за мобілізацією, були порушені фактом незабезпечення проходження медичного огляду та незгодою із висновком про придатність до військової служби, то правильним способом захисту таких прав й інтересів є оскарження відповідної постанови військово-лікарської комісії, яка, у даному випадку, оформлена довідкою ВЛК № 187/26 від 27.11.2024.

Поряд з цим, отримавши чинну довідку ВЛК № 187/26 від 27.11.2024 з висновком про придатність позивача до військової служби, яку відповідач не вправі ревізувати, відповідач не міг діяти в інший спосіб, окрім прийняття наказу № 579-ОД від 27.11.2024 про призов ОСОБА_1 на військову службу та наказу № 337 від 27.11.2024 про його направлення для проходження військової служби.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23 вказав на те, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. Аналогічно проведення медичного огляду особи військово-лікарською комісією в порядку, визначеному Положення № 402, також не впливатиме на відновлення порушеного права позивача в контексті порушеної процедури призову, яка, власне, і покладена в основу предмету доказування в цій справі.

Насамкінець суд зазначає, що для проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби та призову громадян на військову службу під час мобілізації згода військовозобов`язаного не передбачена, оскільки це є його обов`язком, визначеним чинним законодавством України.

Ураховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання протиправними та скасування наказів № 578-ОД від 26.11.2024, № 579-ОД від 27.11.2024 та № 337 від 27.11.2024 в частині, що стосується призову позивача на військову службу під час мобілізації, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за приписами частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Також статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Водночас за пунктом 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Отже, перевіривши ключові доводи сторін на підтримку своїх вимог та заперечень, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 належить відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України та у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, позивач втрачає право на відшкодування будь-яких понесених у цій справі судових витрат.

Керуючись ст.ст. 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивача: адвокат Семенюк Тетяна Миколаївна (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса для листування: вул. Житомирська, буд. 28/1, м. Бердичів, Житомирська область, 13312);

3) відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).

Повне рішення суду складено 28.04.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович