Справа № 140/3689/25
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

28 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/3689/25

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Плахтій Н.Б., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до НОМЕР_1 Прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом НОМЕР_1 Прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій щодо відмови у здійсненні нарахування і виплати компенсації за всі невикористані відпустки із включенням до складу грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, додаткової щомісячної винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168) у розмірі 100 000 грн та суми належної індексації (розрахованої, як різниця між сумою індексації, із врахуванням базового місяця січень 2008 року, та розміром підвищення доходу у березні 2018 року);

зобов`язання здійснити перерахунок і виплату компенсації за всі невикористані відпустки із включенням до складу грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, додаткової щомісячної винагороди згідно Постанови №168 у розмірі 100 000 грн та суми належної індексації (розрахованої, як різниця між сумою індексації, із врахуванням базового місяця січень 2008 року, та розміром підвищення доходу у березні 2018 року);

визнання протиправними дій щодо відмови у здійсненні нарахування і виплати грошових допомог для оздоровлення та матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки, а також одноразової грошової допомоги при звільненні із включенням до складу грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється їх розміри, належної суми індексації (розрахованої, як різниця між сумою індексації, із врахуванням базового місяця січень 2008 року, та розміром підвищення доходу у березні 2018 року).

зобов`язання здійснити нарахування і виплату допомог для оздоровлення та матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2018 ,2019, 2020, 2021, 2022 роки, а також одноразової грошової допомоги при звільненні із включенням до складу грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється їх розміри, належної суми індексації (розрахованої, як різниця між сумою індексації, із врахуванням базового місяця січень 2008 року, та розміром підвищення доходу у березні 2018 року).

визнання протиправними дій щодо відмови у здійсненні виплати із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (далі - Порядок №44), із врахуванням раніше проведених виплат.

зобов`язання здійснити виплати із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44, із врахуванням раніше проведених виплат.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона подана без додержання вимог, встановлених статтею 161 КАС України, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви та спосіб їх усунення, а саме: подати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із наведенням підстав (поважних причин) пропуску такого строку та надати докази на підтвердження таких обставин.

22.04.2025 від позивача на усунення недоліків позовної заяви до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 посилається на те, що він у зв`язку із погіршенням стану здоров`я постійно змушений проходити лікування та відповідну реабілітацію. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №1610 від 08.05.2024 передбачено здійснення медичної реабілітації до 08.05.2026. У зв`язку із стійкими змінами особистості після перенесеного катастрофічного переживання (відповідно до свідоцтва про хворобу № 586 від 16.09.2022 Захворювання пов`язане із захистом Батьківщини) та необхідністю морально-психологічної реабілітації, як приклад з 22.08.2024 по 23.09.2024, перебував за кордоном у Польщі.

Позивач зазначає, що 07.02.2025 листом №09/3111-1/1 НОМЕР_1 Прикордонний загін підтвердив свою бездіяльність та повідомив, що вказані виплати не включено до місячного грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані дні відпусток, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

26.02.2025 звернувся до НОМЕР_1 Прикордонного загону із проханням виконати вимоги законодавства в частині належних йому виплат. Однак, 17.03.2025 відповідач листом №09/Ц-241/287 (фактично отримав та ознайомився з його змістом 02.04.2025), на думку позивача, безпідставно відмовив у здійсненні належних виплат та здійсненні перерахунку.

Позивач стверджує, що фактично 17.03.2025 йому стало відомо про порушення вимог законодавства, а саме: бездіяльності відповідача щодо нарахування належних йому виплат грошового забезпечення.

Також позивач просить суд врахувати позицію Верховного Суду щодо строків звернення до суду, викладену у постанові від 29.09.2022 (справа № 500/1912/22).

З наведених підстав просив визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити даний строк.

Аналізуючи доводи, викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду, суд враховує наступне.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з тим, суд наголошує, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відмінений карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, запроваджений на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2022 №1236 (термін якого неодноразово продовжувався).

Таким чином, з 01.07.2023 відновлено перебіг строку звернення до суду з вимогами про стягнення належної працівнику заробітної плати.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 26.09.2022 звільнено з військової служби, тобто під час дії статті 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX. Додаткову винагороду у збільшеному розмірі відповідно до Постанови №168 за період з 01.09.2022 по 26.09.2022 позивачу виплачено на підставі наказу відповідача від 08.10.2022 №407-ОС.

Відтак з вимогами про нарахування та виплату компенсації за невикористані дні відпустки із включення до складу грошового забезпечення, з якого розраховується така компенсація, щомісячної додаткової винагороди згідно з Постановою №168 у розмірі 100 000 грн позивач повинен був звернутись до 01.10.2023, проте позов подано 04.04.2025, що підтверджується штемпелем на конверті та трегінком АТ «Укрпошта», тобто з пропуском строку звернення до суду.

Крім того, з матеріалів позову слідує, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 у справі №140/15788/23, яке набрало законної сили 26.04.2024, адміністративний позов задоволено частково; суд зобов`язав в/ч НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 нарахування і виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 26 вересня 2022 року відповідно до абзаців четвертого - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, оскільки з 26.04.2024 у в/ч НОМЕР_2 виник обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення відповідно до абзаців четвертого - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, тому саме з цієї дати слід обчислювати строк звернення до суду з вимогами про нарахування та виплату компенсації за невикористані дні відпустки, допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки, а також одноразової грошової допомоги при звільненні із включення до складу грошового забезпечення, з якого вказані виплати розраховуються, індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду від 10.11.2023 у справі №140/15788/23.

Однак, зважаючи на те, що з позовом ОСОБА_1 звернувся 04.04.2025, тому позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду з такими вимогами, визначений частиною другою статті 233 КЗпП України.

Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості, тобто, існували такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та підтверджені належними доказами.

Поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин. Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким критеріям: існують обставини, які унеможливлювали або ускладнили вчинення процесуальних дій у визначений законом строк і створювали об`єктивні перешкоди для звернення до суду; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ці обставини підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поважність причин пропуску строку звернення до суду може бути врахована судом лише у випадку наявності обставин, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

В заяві про поновлення строку звернення до суду позивач причини пропуску цього строку обґрунтовував перебуванням на лікуванні та реабілітації у зв`язку з отриманими пораненням та захворюванням під час захисту Батьківщини.

Однак, як вбачається з долучених до заяви актів №67-22 від 16.06.2022 про нещасний випадок, що стався з військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби, про розслідування нещасного випадку, що стався 23.04.2022 в НОМЕР_1 прикордонному загоні, свідоцтва про хворобу №586 від 16.09.2022 позивач отримав поранення та захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. У свідоцтві про хворобу №586 від 16.09.2022 вказано, що ОСОБА_1 перебував на обстеженні та лікуванні: ВМГ 23.04. по 24.04.2022, ЛШ МД м.Дніпро з 24.04.по 24.04.2022, в/ч НОМЕР_3 з 25.04. по 02.05.2022, з 03.06. по 22.06.2022, КНП ЛОР «Львівська обласна психіатрична лікарня» з 22.06. по 12.08.2022, в/ч НОМЕР_3 з 12.08. по 18.08.2022, з 22.08.2022 по теперішній час (16.09.2022 дата видачі свідоцтва про хворобу).

Таким чином вказані документи підтверджують, що позивач перебував на лікуванні до 16.09.2022.

Крім того, надана позивачем індивідуальна програма реабілітації інваліда №1610 від 08.05.2024 передбачає здійснення медичної реабілітації до 08.05.2026 шляхом медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування, медичного спостереження та раціонального працевлаштування з огляду на протипоказання тяжкої фізичної праці.

Отож, проходження позивачем реабілітації у визначений в індивідуальній програмі спосіб не перешкоджало звернення до суду у встановлений строк.

Перебування позивача у Польщі для морально-психологічної реабілітації (перебував за кордоном з 22.08.2024 по 23.09.2024) не є тривалим та таким, що свідчить про пропуск строку звернення до суду з поважних причин.

Таким чином, наведені у заяві причини, з яких позивач просить поновити строк звернення до суду, не можна визнати поважними та об`єктивними причинами пропуску вказаного строку, оскільки долучені до заяви документи свідчать про те, що ОСОБА_1 почав вчиняти дії щодо реалізації свого права за збігом невиправдано значного проміжку часу після того, як повинен був дізнатися про порушення своїх прав, що свідчить про пасивність поведінки позивача у здійсненні права на пред`явлення позову.

Так, обставини, на які посилається позивач у заяві від 17.04.2025, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації права на судовий захист з метою відновлення порушених прав, свобод чи законних інтересів у публічно-правових відносинах.

Інших обставин, що є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, судом не встановлено.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про недостатність вказаних позивачем причин пропуску строку звернення до суду для визнання їх поважними, відтак у суду відсутні підстави для поновлення строку звернення до суду із заявлених підстав.

Згідно з пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною другою статті 123 КАС України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки з позовними вимогами позивач звернувся до суду поза межами встановленого частиною четвертою статті 122 КАС України строку, заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду не містить поважних причин пропуску такого строку, суд вважає за необхідне повернути адміністративний позов.

Керуючись пунктом 9 частини четвертої, частинами п`ятою восьмою статті 169, статтею 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до НОМЕР_1 Прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою і доданими до неї документами не пізніше наступного дня після її постановлення.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання.

Суддя Н.Б.Плахтій