Справа № 240/10328/25
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
про повернення позовної заяви
Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Гурін Д.М., розглянувши позовну заяву Військової академії (м.Одеса) до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
08.04.2025 до Житомирського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" з адміністративним позовом звернулась Військова академія (м.Одеса), в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової академії (м.Одеса) витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 459048,19 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що підставою звернення до суду стало невиконання відповідачем умов підписаного контракту про проходження військової служби (навчання) який було розірвано з матросом ОСОБА_1 через службову невідповідність, що обумовило обов`язок відшкодування ОСОБА_1 витрат на його утримання з 28.08.2017 до 05.06.2020 у навчальному закладі, розмір яких складає 459048,19 грн.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 позовну заяву Військової академії (м.Одеса) залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме: шляхом подання окремої заяви відповідно до вимог частини 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням причин пропуску строку на звернення до суду із даним позовом та доказами поважності причин його пропуску.
Розглянувши заяву представника позивача про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом та дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви позивачу з наступних підстав.
Предметом позову у даній справі є стягнення з колишнього курсанта ОСОБА_1 на користь Військової академії (м.Одеса) заборгованості у розмірі 459048,19 грн на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 під час навчання.
Частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.
Частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Спір виник з приводу відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвело до витрат, пов`язаних із утриманням у навчальному закладі, які підлягають відшкодуванню за рахунок курсанта, а тому даний спір стосується проходження відповідачем публічної служби, навіть якщо притягнення особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувалося після звільнення особи.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верхового Суду від 12.12.2018 у справі №804/285/16.
Враховуючи наведене, дана справа відноситься до категорії справ, для яких частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений місячний строк звернення до суду.
Встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України та іншими законами певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають статус стабільних.
Варто звернути увагу на те, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Строк може і має бути поновлений судом, але лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Перевіряючи твердження представника позивача про те, що строк звернення до суду з даним позовом ним не пропущено, суд дійшов наступних висновків.
Громадянин ОСОБА_1 проходив навчання та військову (публічну) службу у Військовій академії (м.Одеса) з 28.08.2017 до 05.06.2020 на посаді курсанта.
Наказом начальника Військової академії від 05.06.2020 №33-РС згідно з рапортом та у відповідності до абзацу дев`ятого пункту 3.2 та пункту 3.9 Інструкції про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.12.1997 №490 матроса ОСОБА_1 , відраховано з числа курсантів «у зв`язку з розірванням контракту», відповідно до п.35, 36, 195 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 та п.2.15 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу з матросом ОСОБА_1 (через службову невідповідність).
Громадянин ОСОБА_1 зобов`язався відшкодувати витрати на утримання у Військовій академії (м.Одеса) під час навчання, про що свідчить його особистий підпис у довідці-розрахунку від 05.06.2020 №1/55/486.
Розрахунок фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 складено 05.06.2020.
Згідно з частиною 10 статті 25 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон - №2232-ХІІ) встановлено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "з", "и" пункту 1, підпунктів "д", "е", "ж", "з" пункту 2 та підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Відповідно до пункту 7 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 (далі - Порядок № 964) у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
З аналізу положень частини десятої статті 25 Закону №2232-XII та пункту 7 Порядку № 964 слідує, що право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.
Військова академія (м.Одеса) не визначила строк, протягом якого відповідач має здійснити добровільне відшкодування витрат.
Відповідач зобов`язання добровільно не виконував з 05.06.2020, однак позивач не вчиняв жодних дій для отримання відмови у добровільному відшкодуванні витрат протягом 5 років.
Частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено скорочені строки звернення до суду тривалістю один місяць.
Однак, беручи до уваги навіть загальну позовну давність тривалістю у три роки, що встановлена частиною 1 статті 257 Цивільного кодексу України, позивач протягом п`яти років з дня відрахування відповідача з числа курсантів - 05.06.2020 і до 11.03.2025 - дня направлення вимоги-пропозиції, не вчиняв жодних дій для направлення претензії відповідачу та для стягнення з відповідача відшкодування витрат на навчання.
Пояснень такої пасивної поведінки по відношенню до відшкодування витрат на навчання позивач не надав ні у позовній заяві ні у клопотанні про поновлення строку звернення до суду.
Очікування протягом 5 років на добровільне повернення коштів за умови, що відповідачем не було здійснено жодного платежу на погашення заборгованості, не свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду, перевищує розумні строки для повернення витрат на навчання, оскільки перевищує навіть загальний строк позовної давності, що встановлений в Україні.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу правової визначеності.
Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.
Не заперечуючи наявності дискреційних повноважень у національних судів щодо вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду, апеляційне чи касаційне оскарження, ЄСПЛ підкреслює, що останні повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження строків втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності подовжених строків (справа «Безруков проти Росії», п. 34).
З цього приводу у ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду або на оскарження судового рішення виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа «Салов проти України»).
При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).
Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.
Згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).
Строк звернення до суду встановлюється з метою забезпечення дотримання принципу правової визначеності, що зокрема, слід розуміти як спрямованість на створення ситуації упевненості для відповідача у справі стосовно відсутності у позивача бажання звертатись з відповідним позовом та отримання розуміння стабільності (безспірності) відповідних правовідносин.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4 )ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №120/5780/20-а.
Аналізуючи наведені представником позивача у заяві про поновлення строку обставини, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження неможливості направлення ним претензії та як наслідок подання ним адміністративного позову у період з 05.06.2020 (початок перебігу строку на відшкодування витрат) до 11.03.2025 (дата вимоги-пропозиції, направленої на адресу відповідача).
Пояснень такої пасивної поведінки протягом тривалого часу (майже п`ять років) щодо направлення претензії та стягнення витрат на навчання позивач до суду не надав.
Суд вважає неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом у строк, встановлений частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до положень частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо вказані у заяві підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а на обґрунтування заяви про поновлення строку звернення позивачем не наведено жодних поважних причин його пропуску, суд дійшов до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.
Керуючись статтями 122, 123, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,
Позовну заяву Військової академії (м.Одеса) до ОСОБА_1 про стягнення коштів - повернути особі яка її подала.
Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.
Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Д.М. Гурін