Справа № 635/7601/24
Суддя: Даниленко Т. П.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 635/7601/24
Провадження № 2-а/635/25/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року смт Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області в складі:

Головуючого судді Даниленко Т.П.,

за участі секретаря судового засідання Загайко Г.Я.,

представника позивача адвоката Микитюк В.О. (на відеозв`язку),

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Харківського районного суду Харківської області в режимі відеоконференції адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2661858 від 23.07.2024, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) в особі представника - адвоката Микитюка Василя Олександровича (далі Микитюк В.О.) звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2661858 від 23.07.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що постановою про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕНА№ 2661858 від 23.07.2024, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності поліцейським 1 взводу 5 роти 2 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції в м. Києві лейтенантом поліції Журавським Євгеном Руслановичем та накладено штраф у розмірі 1700 грн за порушення приписів ч.4 ст.122 КУпАП за перевищення швидкості зафіксованого приладом TRUCAM. Згідно із постановою, позивач 23.07.2024 о 10:02 під час керування транспортним засобом по проспекту Соборності, 21В, перевищив встановлені обмеження руху більше як на 20 км/год, а саме 114 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом Трукам ТС 008386 чим порушив п 12.4. ПДР порушення швидкісного режиму в населених пунктах. Після зупинки транспортного засобу позивача останній повідомив, що знаходиться при виконанні службових обов`язків, оскільки знаходиться на військовій службі, був одягнутий у військову форму, а також пред`явив посвідчення офіцера. Однак поліцейський не звернув на це увагу і повідомив, що Позивача буде притягнуто до адміністративної відповідальності та запропонував ознайомитись з його правами. Позивач виявив бажання реалізувати своє право на професійну правничу допомогу, подзвонив адвокату, але той перебував у відпустці і порадив позивачу зробити заяву про відкладення розгляду справи. Позивач заявив письмове клопотання про відкладення розгляду справи (про що зазначив у екземплярі постанови співробітників патрульної поліції), проте поліцейський у задоволенні даного клопотання відмовив, посилаючись на те, що позивачу можуть надати правову допомогу по телефону. Позивач пояснив, що адвокат не може надати правову допомогу по телефону, оскільки йому потрібно ознайомитись з матеріалами справи, в тому числі з відеозаписом, але такої технічної можливості не має. Також позивача не було ознайомлено з матеріалами адміністративної справи, співробітники патрульної поліції не надали докази вчинення адміністративного правопорушення (не ознайомили з відеозаписом з Трукам). Для складання клопотання про відкладення розгляду справи, а також письмових пояснень позивач попросив співробітників патрульної поліції надати йому аркуш, внаслідок чого позивачем було складено відповідне клопотання та пояснення на власному аркуші та долучено до оскаржуваної постанови. На екземплярі постанови поліцейських в п.7 було власноруч позивачем внесено запис в графі до постанови додаються: «клопотання, пояснення», оскільки даний пункт був порожнім, про що мова піде далі. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», якою передбачено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні. Дана вимога суперечить фактичним обставинам справи, тому що 23.07.2024 року під час заміру швидкості автомобіля позивача поліцейський тримав Трукам в руках. При проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 Закону «Про національну поліцію». Таким чином використання приладу TRUCAM без стаціонарного закріплення є незаконним, оскільки таке вимірювання може бути с похибками. Факт того, що співробітник патрульної поліції тримав Трукам у руках підтверджується відеозаписами, зробленими позивачем, також даними відеозаписами підтверджується відсутність жодних ознак встановлення Трукаму на триногу, або іншу форму фіксованого кріплення. Під час зупинки транспортного засобу Позивача, поліцейський не представився, після того як було заявлено клопотання про надання правової допомоги зазначений поліцейський підійшов до іншого співробітника патрульної поліції Журавського Євгена (яким складено оскаржувану постанову), який на відеозаписі підтвердив, що з Позивачем спілкувався його колега, який до речі так і не представився. Таким чином Постанова була складена не уповноваженою на то особою. За правилами Розділу ІІІ п. 9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України 7.11.2015р. за №1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Таким чином, співробітниками патрульної поліції було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки зупинка, розгляд справи та складання постанови було здійснено не однієї і тією посадовою особою, внаслідок чого було порушено логічний ланцюжок розгляду справи. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи ТЗ перевищив встановлені обмеження руху більше як на 20 км/год, а саме 114. При цьому, в оскаржуваній постанові взагалі відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення порушення правил дорожнього руху, а графа 7 оскаржуваної постанови: «до постанови додаються …» - поліцейським Журавським Є.Р. не заповнена, що свідчить про відсутність будь-яких доказів, отриманих в порядку, визначеному чинним законодавством України, щодо вчинення водієм адміністративного правопорушення. Враховуючи вищевикладене вважаємо, що в діях Позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення Позивачем ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови. Внаслідок незаконних дій з боку відповідача, було притягнуто невинну особу до відповідальності, чим було заподіяно моральну шкоду позивачу. Саме завдяки таким діям посадових осіб втрачається віра у служіння поліції суспільству та виконання належним чином ними покладеними на них обов`язків. Позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. На думку позивача має місце порушення його прав, у зв`язку із чим він звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31.07.2024 позов залишено без руху.

02.08.2024 Харківським районним судом Харківської області постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом учасників справи.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Микитюк В.О. в судовому засіданні підтримав позовні, просив його задовольнити. Зазначив, що позивач є військовослужбовцем, під час розгляду адміністративної справи було порушено його право на захист. Просив скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №2661858 від 23.07.2024, якою було притягнуто до адміністративної відповідальності поліцейським 1 взводу 5 роти 2 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції в м. Києві лейтенантом поліції Журавським Євгеном Руслановичем постанову у справі про адміністративне правопорушення позивача ОСОБА_1 . Стягнути з Департаменту поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати. Стягнути з Департаменту поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 вартість завданої моральної шкоди у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) грн.

Представник Департаменту патрульної поліції через систему «Електронний суд» подала до суду відзив на позов з викладенням своєї позиції по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки оскаржувана постанова винесена у межах повноважень відповідача в порядку та у спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин справи.

У відзиві зокрема зазначено, що відповідно до постанови винесеної інспектором Журавським Євгенієм Руслановичем (далі Інспектор) 23.07.2024 о 10 год. 05 хв. в м. Києві по просп. Соборності, 21В позивач керуючи транспортним засобом LEXUS RX 350, номерний знак НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження руху більше ніж на 20 км/год, а саме 114. Швидкість вимірювалась приладом Трукам ТС 008386, чим порушив п. 12.4 правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (надалі ПДР) за яке частиною четвертою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Лазерний вимірювач швидкості TruCam ІІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника. Виробник приладу TruCam ІІ (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення. Правильність реалізації у приладі TruCam ІІ зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam ІІ, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam. Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam ІІ, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі. Як вбачається із сертифікату перевірки типу вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM II LTI 20/20, прилад відповідає типу засобів вимірювальної техніки застосовним вимогам Технічного регламенту. Даний сертифікат діючий до 26.12.2028. Необхідно зазначити, що можливість використання виробу «TruCAM II LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 24.12.2020 року № 04/05/02-3560 та від 24.12.2020 року № 04/05/02-3561 в яких зазначено про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. Тобто, покази приладу TruCAM II LTI 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до «Посібника користувача по TruCAM II LTI 20/20» (надалі Посібник) вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LТІ 20/20 ТгиСАМ II (далі ТгиСАМ II) призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному або автоматичному режимах. Вимірювач відноситься до мобільних або ручних (залежно від ступеню участі оператора у процесі роботи вимірювача) дистанційних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху. Відповідно до розділу 4 Посібника на приладі TruCAM передбачена можливість встановлення приладу для експлуатації для обох рук. Також відповідно до вищевказаної інструкції при використанні приладу «з руки» оптимальна відстань до цілі від 15 до 80 метрів. Таким чином відповідно до розділу 4 Посібника допускається використання приладу з рук. Такий метод використання не впливає на точність проведеної фіксації. Згідно з визначенням держпідприємства «Укрметртестстандарт» № 22-38 / 49 від 01.10.2019 року, лазерний вимірювач TruCAM належить до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Інспектор мав право здійснювати фіксацію порушення швидкісного режиму приладом TruCAM тримаючи його в руках. Таким чином, відсутність фіксації лазерного вимірювача TruCAM, не може впливати на похибку вимірювання приладу, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, у зв`язку з тим, що лазерний вимірювач TruCAM конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань, відповідно утримання в руках приладу не впливає на точність проведеної фіксації. Оскільки Постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було. Враховуючи викладене, оскаржувана постанова винесена у межах повноважень відповідача в порядку та у спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимоги. Санкція ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень частини четвертої статті 258 КУпАП. Слід також зазначити, що Інспектор в ході розгляду справи не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі. Таким чином, Інспектором було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП при розгляді справи. За таких обставин відсутні підстави для скасування Постанови з мотивів, наведених в позовній заяві. Слід звернути увагу, що Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що Інспектором було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення. Водночас, Позивач не доводить дані обставини на яких ґрунтується його позовні вимоги. Слід зауважити, що порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення Інспектором не впливає на суть вчиненого порушення та не є підставою для задоволення позовних вимог. Такого висновку також дійшов Київський апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні 761/4629/17 від 30.10.2017. Компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме протиправної поведінки, наявності моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновками експертів, показаннями свідків. Позивач не надав жодних доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань інспектором.

Вислухавши в судовому засіданні представника позивача, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 262 КАС України

Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, зазначає про таке.

Судом встановлено, що постановою про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕНА№ 2661858 від 23.07.2024 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності поліцейським 1 взводу 5 роти 2 батальйону1 полку Управління патрульної поліції в м. Києві лейтенантом поліції Журавським Євгеном Руслановичем та накладено штраф у розмірі 1700 грн. за порушення приписів ч.4 ст.122 КУпАП за перевищення швидкості зафіксованого приладом TRUCAM.

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що 23.07.2024 о 10 год. 05 хв. в м. Києві по просп. Соборності, 21В позивач керуючи транспортним засобом LEXUS RX 350, номерний знак НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження руху більше ніж на 20 км/год, а саме 114. Швидкість вимірювалась приладом Трукам ТС 008386, чим порушив п. 12.4 правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 за яке частиною четвертою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TruCAM LTI 20/20, серійний номер 008386.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, статті 124-1 - 126.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

В статті 258 КУпАП зазначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

За приписами ч.2 наведеної статті протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч.4 ст. 258 КУпАП).

Отже, виходячи з контексту ст. 258 КУпАП суд вважає помилковими доводи позивача про те, що відповідач мав скласти протокол про адміністративне правопорушення та відхиляє їх.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В пункті 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч.1 статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Стаття 280 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами.

В матеріалах справи наявна фотографія, здійснена сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 № ТС008386, на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 114 км/год, дистанція 177,7 м, ліміт швидкості 50 км/год.

Зазначений доказ суд визнає допустимим доказом з огляду на те, що у постанові зазначено, який технічний прилад застосовувався при вимірюванні швидкості.

Крім того, вказана обставина підтверджується відеозаписом, доданим до відзиву відповідачем.

Також, правомірність застосування інспектором тримаючи в руці лазерного вимірювача швидкості TruCam знайшло своє підтвердження, з огляду на таке.

Відповідно до «Посібника користувача по TruCAM II LTI 20/20» (надалі Посібник) вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LТІ 20/20 ТгиСАМ II (далі ТгиСАМ II) призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному або автоматичному режимах. Вимірювач відноситься до мобільних або ручних (залежно від ступеню участі оператора у процесі роботи вимірювача) дистанційних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху.

Відповідно до розділу 4 Посібника на приладі TruCAM передбачена можливість встановлення приладу для експлуатації для обох рук. Також відповідно до вищевказаної інструкції при використанні приладу «з руки» оптимальна відстань до цілі від 15 до 80 метрів. Таким чином відповідно до розділу 4 Посібника допускається використання приладу з рук. Такий метод використання не впливає на точність проведеної фіксації Згідно з визначенням держпідприємства «Укрметртестстандарт» № 22-38 / 49 від 01.10.2019, лазерний вимірювач TruCAM належить до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Відповідно, Інспектор мав право здійснювати фіксацію порушення швидкісного режиму приладом TruCAM тримаючи його в руках.

Таким чином, відсутність фіксації лазерного вимірювача TruCAM, не може впливати на похибку вимірювання приладу, аніж передбачено свідоцтвом про повірку, у зв`язку з тим, що лазерний вимірювач TruCAM конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань, відповідно утримання в руках приладу не впливає на точність проведеної фіксації.

Оскільки оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

Враховуючи викладене, оскаржувана постанова винесена у межах повноважень відповідача в порядку та у спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимоги.

Крім того, посилання позивача на окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови, суд не бере до уваги та зазначає, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

З оглянутих відеоматеріалів, слідує, що позивачеві було роз`яснено його права та надано копію постанови.

Таким чином, оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено на позивача в межах санкції, передбаченої частиною 4статті 122 КУпАП, тобто приймаючи оскаржувану постанову відповідач діяв обґрунтовано на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Доводи позивача, що при розгляді стосовно нього справи про адміністративне правопорушення інспектором поліції відхилено його клопотання про надання можливості скористатися послугами адвоката та відкладення розгляду справи з метою реалізації ним права на юридичну допомогу, чим порушено право на захист, не можуть бути підставою для скасування вказаної вище законної та обґрунтованої постанови, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП, розглядається за місцем його вчинення.

Так, згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

У частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Положеннями КпАП України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КпАП України, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КпАП України.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, і позивач не обґрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу.

Суд також зазначає, що в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, про що роз`яснено порушнику.

Відмова у відкладенні розгляду справи не є такою перешкодою.

Таким чином, відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді справи.

За таких обставин суд вважає, що докази порушення відповідачем процедури винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відсутні, а тому суд дійшов висновку про дотримання Інспектором поліції вимог КУпАП України при розгляді справи, що, з огляду на встановлені вище фактичні обставини, свідчить про те, що оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, і не підлягає скасуванню, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

У зв`язку із відмовою у позові витрати на правову допомогу стягненню не підлягають.

Керуючись ст. 77, 242, 244, 245, 246, 255, 286 КАС України, ст. 122, 245, 247 п.1, 280, 286, 289, 293 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2661858 від 23.07.2024 відмовити.

Відповідно до ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Т.П.Даниленко