Справа № 160/4815/24
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 квітня 2025 року

м. Київ

справа №160/4815/24

адміністративне провадження № К/990/12031/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Громко Наталя Володимирівна, на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі №160/4815/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу винагороди за здійснення розшуку, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, а також тралення і знешкодження мін; додаткової винагороди, за здійснення розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій, виходячи з розміру 30 000 грн, щомісячно, починаючи з 1 липня 2023 року по час вирішення цієї справи; матеріальної допомоги за 2023 рік для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу, позивачу винагороду за здійснення розшуку, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, а також тралення і знешкодження мін з 1 липня 2023 року по час винесення рішення по цій справі; додаткової винагороди, за здійснення розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій, виходячи з розміру 30 000 грн, щомісячно, починаючи з 1 липня 2023 року по час вирішення цієї справи, але не менше ніж з 1 липня 2023 року до 5 лютого 2024 року (тобто 7 місяців * 30 000 грн = 210 000 грн); матеріальної допомоги за 2023р. для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення - 22 719,38 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 травня 2024 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, за здійснення розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів, виходячи з розміру 30 000 грн щомісячно, починаючи з 1 липня 2023 року до 21 лютого 2024 року та матеріальної допомоги за 2023 року для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, за здійснення розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів, виходячи з розміру 30 000 грн, щомісячно, починаючи з 1 липня 2023 року до 21 лютого 2024 року та матеріальну допомогу за 2023 рік для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 травня 2024 року у справі №160/4815/24 скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, за здійснення розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів, виходячи з розміру 30 000 грн, щомісячно, починаючи з 1 липня 2023 року до 21 лютого 2024 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, за здійснення розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів, виходячи з розміру 30 000 грн, щомісячно, починаючи з 1 липня 2023 року до 21 лютого 2024 року, прийнято нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 травня 2024 року у справі №160/4815/24 залишено без змін.

Не погоджуючись із цим рішенням суду апеляційної інстанції, представниця позивача звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 20 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд».

У своїй касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Верховний Суд ухвалою від 8 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Громко Наталя Володимирівна, на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі №160/4815/24 залишив без руху. Зокрема, скаржнику запропоновано усунути недоліки касаційної скарги шляхом подання до суду: 1) уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судового рішення, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України; 2) докази надсилання копії уточненої касаційної скарги іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 КАС України.

В межах наданого строку представниця позивача надала уточнену касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Суд повторно наголошує, що системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Так, обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: норми матеріального права, яка неправильно застосована судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Якщо касаційна скарга подається на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається: норма матеріального права, яка неправильно застосована судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України у ній вказуються: норма матеріального права, яка неправильно застосована судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Подаючи ж касаційну скаргу на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник повинен вказати норми права, які, на його думку, неправильно застосовані судами, й врегульовують саме спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування стояло перед судами попередніх інстанцій.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. При цьому пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України є відсильною нормою, обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт та частину статті 353 КАС України.

Перевіркою змісту уточненої касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку та відсутнє посилання на відповідний пункт вказаної статті.

В свою чергу, по тексту уточненої касаційної скарги представниця позивача зазначає, що підставою для відкриття касаційного провадження є частина третя статті 328 КАС України, а саме: суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, положення абзацу 21 пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260 (у редакції чинній з 29 вересня 2023 року); суд помилково визначив момент набуття чинності норм, які надають право на додаткову винагороду і безпідставно відмовив у застосування пільгової дати - 1 червня 2023 року, встановленої пунктом 4 наказу Міноборони №566 від 26 вересня 2023 року; судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки доказам, які підтверджують участь позивача у бойових (спеціальних) завданнях із розмінування; неоднакове застосування аналогічних норм іншими судами, що потребує забезпечення однакового застосування норм матеріального права.

До того ж, адвокатка покликається на пункти 1, 2, 3 частини третьої статті 328 КАС України та наводить перелік справ №620/10963/23, №420/12150/23 і №620/14815/23 указуючи, що у цих справах Верховний Суд по різному тлумачить питання ретроспективності, наявності доказів та виплат за період поранення, що створює правову невизначеність.

У цьому контексті Суд зауважує, що частина третя статті 328 КАС України не містить пунктів, як помилково зазначає представниця позивача. В свою чергу, частина четверта статті 328 КАС України передбачає підстави касаційного оскарження, зазначені у пунктах 1-4, проте в уточненій касаційній скарзі відсутнє посилання скаржника на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, а також відсутні обґрунтування, визначені пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. Окрім того, як слідує із Єдиного державного реєстру судових рішень постанови Верховного Суду у справах №620/10963/23, №420/12150/23 і №620/14815/23 відсутні.

Натомість, у справі №620/10963/23 наявне рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року, у справі №420/12150/23 наявне рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року та у справі №620/14815/23 наявне рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року.

Верховний Суд вважає за необхідне роз`яснити, що у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України оскаржити рішення в касаційному порядку можливо, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а не у рішенні суду першої інстанції.

Також представниця позивача вказує, що судом апеляційної інстанції не враховано постанову Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі №600/747/22-а.

В свою чергу, у справі №600/747/22-а предметом оскарження було податкове повідомлення-рішення.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Натомість, обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справі №600/747/22-а не є подібними до обставин цієї справи.

Отже, уточнена касаційна скарга не містить підстав для касаційного оскарження судового рішення, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що скаржник не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 8 квітня 2025 року про залишення її без руху у повному обсязі, а отже, касаційну скаргу належить повернути.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до частини шостої статті 332 КАС України питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом десяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 332 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Громко Наталя Володимирівна, на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі №160/4815/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали направити заявнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

…………………………….

…………………………….

…………………………….

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду