Справа № 640/16196/20
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року Справа № 640/16196/20 Провадження ЗП/280/59/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі відповідач), у якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 16.04.2020 № та зобов`язати відповідача провести камеральну перевірку, за результатом якої прийняти рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилась несплаченою позивачем.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у травні 2019 року від ГУ ДФС у м. Києві позивачу надійшла вимога від 10.05.2019 №Ф57300-17 у розмірі 21030,90 грн та була сплачена 22.05.2019. Крім того, позивач подав нульові звіти за формою №Д5 за 2016-2018 роки, 1 квартал 2019 року, а також написав заяву про припинення підприємницької діяльності. Разом з тим, у квітні 2020 року позивач отримав оскаржуване рішення, яким застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Позивач зазначає, що з 2009 року по 2018 року він працював найманим працівником, який регулярно сплачував ЄСВ і тому сплата добровільно додаткового ЄСВ не тягне за собою жодних порушень законодавства та нарахувань штрафів та пені. Крім того, з боку контролюючих органів не проводилась жодна податкова перевірка, у результаті якої, мало би місце нарахування недоїмки з такого виду внеску. Вказує, що з 03.06.2020 відповідно до Закону України № 592-ІХ діє норма, якою дозволено у разі припинення підприємницької діяльності ФОП списувати суму недоїмки з ЄСВ, а також штрафів і пені, нарахованих на такі суми, за період, починаючи з 2017 року, якщо у ці періоди не було отримано дохід. За таких обставин позивач просить скасувати спірне рішення відповідача та провести камеральну перевірку.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

26.08.2020 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідача зазначає, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та / або не сплачена у строки, є недоїмкою. У даному випадку першочергова несплата позивачем сум ЄВ була причиною виникнення недоїмки. До позивача не призначались перевірки та не складались акти перевірок відповідно до Інструкції №449. Оскільки позивачем належним чином не виконувались вимоги ст.9 Закону №2464-ІV, а саме єдиний внесок на відповідний рахунок за період з 10.02.2018 по 24.05.2019 сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку, у зв`язку з чим ГУ ДПС у м.Києві винесено рішення № від 16.04.2020. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

11.03.2025 на адресу Запорізького окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, аналогічний за змістом попередньому. Крім того, відповідач зазначає, що ФОП та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та одночасно є найманими працівниками (застрахованими особами), не звільняються від сплати ЄВ за себе. Оскільки позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець у період з 10.10.2007 по 21.05.2019, він був зобов`язаний своєчасно сплачувати ЄВ, починаючи з 2017 року.

22.04.2025 судом отримано заяву позивача про долучення доказів по справі, а саме копії довідки форми ОК-5 та трудової книжки.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.07.2020 у справі № 640/16196/20 відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві. На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2825-IX супровідним листом від 27.01.2023 № 03-19/6702/23 матеріали адміністративної справи №640/16196/20 скеровано за належністю до Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 152 та частини п`ятої статті 153 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», з метою відновлення належного доступу громадян та юридичних осіб до правосуддя у публічно правових спорах наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва. З урахуванням положень Закону України № 2825-IX та результатів авторозподілу судових справ, не розглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (протокол доступний за посиланням: https://court.gov.ua/gromadjanam/perelik_rozpodil/), матеріали адміністративної справи №640/16196/20 скеровано за належністю до Запорізького окружного адміністративного суду, які надійшли 11.02.2025 за вх.№6306.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2025 у справі №640/16196/20 (провадження ЗП/280/59/25) прийнято справу до провадження, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); замінено відповідача у справі Головне управління ДПС у м. Києві - - на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві - код ЄДРПОУ ВП 44116011.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

У період з 10.10.2007 по 21.05.2019 ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець (згідно з відповіддю № 1325451 від 28.04.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

10.05.2019 ГУ ДФС у м.Києві було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57300-17, відповідно до якої станом на 30.04.2019 за ОСОБА_1 рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 21030,90 грн. Вказана заборгованість сплачена позивачем відповідно до платіжної квитанції від 24.05.2019 №0.0.1 на суму 22868,00 грн, про що свідчить інформація з інтегрованої картки платника.

16.04.2020 ГУ ДПС у м. Києві прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 4206,20 грн за період з 10.02.2018 по 24.05.2019 та нараховано пеню у розмірі 6636,09 грн, усього 10842,29 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач оскаржив його в адміністративному порядку, звернувшись до Державної податкової служби України зі скаргою від 29.04.2020, проте отримав рішення від 01.06.2020 №17820/6/99-00-08-06-01-06 про залишення скарги без розгляду.

Вважаючи протиправним рішення щодо нарахування штрафу та пені, позивач звернувся з даним позовом до суду про його скасування та зобов`язання відповідача провести камеральну перевірку.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Суд застосовує положення законодавства, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин (станом на прийняття відповідачем оскаржуваного рішення).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2464-VI, включно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Статтею 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У силу пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини другої-четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Відповідно до частини десятої статті 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI встановлено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штрафну санкцію за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкції № 449).

Відповідно до пунктів 1-2 розділу VІ Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 3 розділу VІ Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Відповідно до пункту 1, підпункту 2 пункту 2 розділу VІІ Інструкції № 449 за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Частиною одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (пункт 2).

Таким чином, у разі наявності на кінець звітного року недоїмки зі сплати єдиного внеску орган доходів і зборів надсилає особі вимогу про сплату боргу (недоїмки).

З аналізу викладених правових норм слідує, що умовою для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені є несвоєчасна сплата останнім єдиного внеску. Водночас вимога про сплату недоїмки єдиного внеску засвідчує факт існування боргу особи перед державою за вказаним платежем та є первинною по відношенню до рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату єдиного внеску.

Як встановлено судом та слідує з листа Державної податкової служби України від 01.06.2020 №17820/6/99-00-08-06-01-06, позивачем не було своєчасно сплачено єдиний внесок за 2017 рік, 2018 рік, І квартал 2019 року, у зв`язку з чим станом на 30.04.2019 на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів за ОСОБА_1 рахувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 21030,90 грн.

Позивач не оскаржував вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57300-17 від 10.05.2019, якою було встановлено наявність у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 21030,90 грн, та сплатив таку заборгованість відповідно до платіжної квитанції від 24.05.2019 (що підтверджується даними з інтегрованої картки платника). Про сплату вказаної заборгованості зі сплати ЄСВ свідчать також відомості з довідки форми ОК-5 (долученої позивачем до заяви за вх.19478 від 22.04.2025), відповідно до якої ФОП ОСОБА_1 сплачені суми внеску за період з 10.02.2018 по 24.05.2019.

Після повного погашення боргу на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за несвоєчасну сплату єдиного внеску до позивача застосовано штрафні санкції, а саме ГУ ДПС у м. Києві прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 16.04.2020 № на суму 10842,29 грн (штрафна санкція в сумі 4206,20 грн. та пеня в сумі 6636,09 грн).

Отже, оскаржуване рішення прийняте контролюючим органом у зв`язку із порушенням позивачем терміну сплати єдиного внеску.

Верховний Суд у постановах від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, від 06.02.2025 у справі №160/5434/19 сформулював правовий висновок, згідно з яким особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-У1 щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

При цьому, суд касаційної інстанції зауважив, що з урахуванням наведеного, суди при вирішенні спору повинні були зокрема перевірити обставини щодо: наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця; здійснення нею підприємницької діяльності та отримання нею доходу у періоді, за який податковим органом нарахований єдиний внесок; нараховування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.

Отже, Закон №2464-VI не містить норм щодо обов`язку фізичної особи - підприємця сплачувати єдиний внесок за себе самостійно у разі, коли така особа не веде активну підприємницьку діяльність, натомість працевлаштована, як найманий працівник за трудовим договором, і єдиний внесок за неї сплачує роботодавець.

Суд зазначає, що довідка ОК-5 (індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування) є належним джерелом відомостей про зайнятість особи, а також про сплату роботодавцем страхових внесків за таку особу як найманого працівника.

Як встановлено судом, спірні нарахування здійснені за період з 10.02.2018 по 24.05.2019, проте у трудовій книжці позивача відсутні відомості про його працевлаштування у спірний період, докази на підтвердження сплати за позивача ЄСВ ним чи його роботодавцем не надано, а судом з довідки форми ОК-5 позивача (долученої до позовної заяви, що містить дані про сплату страхових внесків до погашення позивачем боргу, не встановлено.

З огляду на вказане вище та зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 16.04.2020 №.

Щодо позовних вимог у частині зобов`язання відповідача провести камеральну перевірку, за результатом якої прийняти рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилась несплаченою позивачем, то суд зазначає про їх безпідставність, оскільки за підпунктом 2 пункту 2 розділу VIІ Інструкції №449 призначення перевірки та складання акту перевірки при винесенні рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску не передбачено.

Ухвалюючи рішення, суд керується статтею 246 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (параграф 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведеного вище, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

VII. Розподіл судових витрат.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, місцезнаходження: вул. Шолуденка, буд.33/19, м. Київ, 04116; код ЄДРПОУ ВП 44116011.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28.04.2025.

Суддя К.В.Мінаєва