Справа № 160/24357/23
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні 08.09.2023 грошової компенсації за невикористані щорічну основну та додаткову відпустки за 2021, 2022 роки, та відпустку як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2023 роки;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані щорічну основну та додаткову відпустки за 2021, 2022 роки, та відпустку як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2023 роки;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 08.09.2023 по день фактичного розрахунку.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач має статус учасника бойових дій. При звільненні зі служби в поліції 08.09.2023 йому не виплачено Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області грошову компенсацію за невикористані щорічну основну та додаткову відпустки за 2021, 2022 роки, та відпустку як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2023 роки. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною. Зазначає, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 08.09.2023 по день фактичного розрахунку.
Ухвалою від 27.09.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
03.10.2023 в порядку усунення недоліків надійшла подана у встановлений строк заява позивача з доданими до неї документами.
Ухвалою від 09.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, витребувано докази у відповідача.
25.10.2023 надійшов відзив Головного управління Національної поліції в Донецькій області, у якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог вказав, що відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, позивачу при звільненні зі служби в поліції було виплачено компенсацію за 30 діб невикористаної у 2023 році, тобто році звільнення, відпустки. Щодо невикористаних 5 діб основної та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, 3 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік, то відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів виплата грошової компенсації за невикористані відпустки за роки, що передують року звільнення, не передбачена. Під час проходження служби в поліції позивач не звертався з питання надання додаткової відпустки як учаснику бойових дій у 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2023 роках. За невикористану поліцейським додаткову відпустку як учаснику бойових дій грошова компенсація не виплачується. При звільненні ОСОБА_1 зі служби Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області було нараховано та виплачено йому всі належні грошові кошти відповідно до норм спеціального законодавства. Тому підстави для нарахування та виплати позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.
Також 25.10.2023 надійшла заява відповідача про долучення до матеріалів справи витребуваних судом доказів.
Станом на час розгляду справи відповідь на відзив та заперечення до суду не надійшли. Частиною четвертою статті 159 КАС України передбачено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника бойових дій, що підтверджується копіями посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 20.10.2015 Головним управлінням МВС України в Донецькій області, та посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 07.08.2023 Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області.
ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області з 07.11.2015 до 08.09.2023, що підтверджується записами у його трудовій книжці серії НОМЕР_3 , заповненій вперше 01.03.2011.
Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 08.09.2023 № 371 о/с майора поліції ОСОБА_1 - інспектора відділу диспетчерської служби управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Донецькій області звільнено зі служби в поліції з 08.09.2023 за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) (за власним бажанням). У наказі зазначено, що вислуга років станом на 08.09.2023 становить: у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги - 25 років 00 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні - 36 років 04 місяці 29 днів.
У довідці Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 16.10.2023 № 3888/12/01-2023 вказано, що ОСОБА_1 не використав: у 2021 році частину основної оплачуваної відпустки у кількості 5 діб та додаткову оплачувану відпустку у кількості 15 діб, у 2022 році - додаткову оплачувану відпустку у кількості 3 діб, та додаткову відпустку як учаснику бойових дій з 2015-2019 роки та 2023 рік.
Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 18.10.2023 № 256 додаткову відпустку як учасник бойових дій ОСОБА_1 використав за 2020-2022 роки. Рапорти ОСОБА_1 щодо надання додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2015-2019 роки та 2023 рік до підрозділів кадрового забезпечення не надходили.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов такого висновку.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 45 Конституції України передбачено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Закон України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Згідно зі ст. 4 Закону № 504/96-ВР встановлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР).
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Згідно з пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року (далі - Закон № 580-VIII, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до ст. 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Частинами 1-4 статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.
Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до частин 9-11 статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Згідно з п. 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до абзаців 1, 7, 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.
За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
З аналізу наведених вище норм слідує, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, а також має право на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
З огляду на відсутність правового врегулювання нормами Закону № 580-VIII та Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки особам, які звільняються з поліції за минулі роки, то при вирішенні даного спору необхідно застосовувати відповідні норми КЗпП України і Закону України № 504/96-ВР, які регулюють спірні правовідносини.
Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, передбачені положеннями Закону № 580-VIII. При цьому законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Разом із тим, не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав у попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Отже, у наступному календарному році, у тому числі й за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку. Відпустки за попередні роки, невикористані поліцейським в році звільнення, не можуть бути залишені без розрахунку (виплати грошової компенсації).
У випадку звільнення особи з органів Національної поліції України виплачується компенсація за всі невикористані дні як основної, так і додаткової відпустки.
Аналогічна позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 640/85/20.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним у 2021 році частину основної оплачуваної відпустки у кількості 5 діб та додаткову оплачувану відпустку у кількості 15 діб, у 2022 році - додаткову оплачувану відпустку у кількості 3 діб, та додаткову відпустку у кількості 84 календарних днів як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2023 роки (6 х 14 календарних днів).
При цьому, відповідач при звільненні позивача не виплатив йому грошову компенсацію за не використані ним відпустки.
Посилання відповідача на те, що грошова компенсація при звільненні поліцейського виплачується лише за невикористану в році звільнення відпустку, а тому правові підстави для виплати позивачу компенсації за невикористані ним відпустки за попередні роки відсутні, суд відхиляє, оскільки відпустка за попередні роки зберігається за особою, що підтверджується наведеними вище доводами.
Належним та ефективним способом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані ним у 2021 році частину щорічної основної оплачуваної відпустки у кількості 5 діб та додаткову оплачувану відпустку у кількості 15 діб, у 2022 році - додаткову оплачувану відпустку у кількості 3 діб, та додаткову відпустку як учаснику бойових дій у кількості 84 календарних днів за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2023 роки, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані ним відпустки.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 08.09.2023 по день фактичного розрахунку, суд зазначає, що відповідно до ст. 117 КЗпП України середній заробіток виплачується за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Відомості про затримку розрахунку при звільненні в частині належних позивачеві виплат, що не є спірними, у матеріалах справи відсутні.
Оскільки судом встановлено, що фактично з позивачем не проведено остаточного розрахунку при звільненні в частині виплати належної йому грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток у 2021 році, додаткової відпустки у 2022 році та відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019, 2023 рр., наявність права на яку є предметом спору у справі, що розглядається, позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними і такими, що не підлягають задоволенню.
Беручи до уваги встановлені обставини справи, наведені норми законодавства, враховуючи правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.п. 1, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, докази понесення ним інших судових витрат у справі відсутні, у зв`язку з чим розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані ним у 2021 році частину щорічної основної оплачуваної відпустки у кількості 5 діб та додаткову оплачувану відпустку у кількості 15 діб, у 2022 році - додаткову оплачувану відпустку у кількості 3 діб, та додаткову відпустку як учаснику бойових дій у кількості 84 календарних днів за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2023 роки.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані ним у 2021 році частину щорічної основної оплачуваної відпустки у кількості 5 діб та додаткову оплачувану відпустку у кількості 15 діб, у 2022 році - додаткову оплачувану відпустку у кількості 3 діб, та додаткову відпустку як учаснику бойових дій у кількості 84 календарних днів за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2023 роки.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце проживання/перебування як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Донецькій області, місцезнаходження: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, буд. 7, .

Повний текст рішення складено 28.04.2025.

Суддя В.В. Рянська