Справа № 640/5653/20
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 640/5653/20

28 квітня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (далі Управління, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації (далі Департамент), в якому просить: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни ІІ групи та видачі посвідчення інваліда війни; зобов`язати відповідача встановити позивачу статус інваліда війни ІІ групи; зобов`язати відповідача видати позивачу посвідчення інваліда війни.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Законом України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

На підставі пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2825-IX (в редакції Закону № 3863-ІХ) та Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, проведено автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України; за його результатами дана справа передана на розгляд та вирішення Тернопільському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, розгляд справи розпочато спочатку.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, 1 категорії, інвалідом 2 групи, захворювання якого пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Звернувшись у лютому 2020 року до Управління із заявою про встановлення йому статусу інваліда війни згідно пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХII (далі - Закон №3551-ХII), позивач отримав відмову, викладену у листі від 13.02.2020 з причин відсутності первинних документів. Зазначає, що згідно наявних документів має право на отримання статусу інваліда війни, оскільки приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (що відповідачем не заперечується) у складі штабу, служби чи невоєнізованого формування Цивільної оборони СРСР. Позовні вимоги просив задовольнити повністю.

21.04.2020 від Департаменту надійшли пояснення, в яких він зазначає, що в архіві Департаменту наявні Розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області з питань ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС починаючи з 26.04.1986. Розпорядчі документи містять прямі вказівки щодо організації заходів Цивільної оборони Київської області, а також обласним організаціям та установам, проте вони не містять відомостей щодо залучення до робіт конкретних підприємств та окремих громадян (а.с.45-47).

Після прийняття Тернопільським окружним адміністративним судом цієї справи до провадження, від позивача та відповідача жодних заяв, клопотань, пояснень до суду не надходило.

Відповідач відзив на позов до суду не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог. Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків на аварії АЕС у 1986 році, що підтверджується посвідченням категорії 1 серії НОМЕР_1 (а.с.9). Згідно з довідкою МСЕК №074610 позивачу встановлено причину інвалідності - у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.27-28).

За змістом витягу з наказу від 01.09.1986 № 577 електро слюсаря-шофера ОСОБА_1 було відряджено у місто Чорнобиль терміном з 16.09.1986 по 30.09.1986 (а.с.23).

Відповідно до довідки № 59 Налагоджувального управління Тресту «Гідроелектромонтаж» ОСОБА_2 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПСС, Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 29.12.1987 № 1497-378 і постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 05.06.1986 № 665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку № 1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, в період з 01.07.1986 по 15.11.1987; з 01.01.1988 по 15.12.1988; з 01.02.1989 по 31.05.1991. Довідка видана Налагоджувальним управлінням Тресту «Гідроелектромонтаж» Міністерства електрики і електрифікації СРСР (а.с.20).

Відповідно до довідки № 38 від 23.09.1996 ОСОБА_2 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПСС. Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 29.12.1987 № 1497-378 і постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 05.06.1986 № 665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, в період з 01.06.1991 по 16.09.1996. Довідка видана Колективним пусконалагоджувальним підприємством «Гідроелектромонтаж» (а.с.19).

Крім того, Колективним пусконалагоджувальним підприємством «Гідроелектромонтаж» видано позивачу довідку №116 від 30.10.2002 про те, що він дійсно працював на ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження на промисловій зоні в період з 01.07.1986 по 01.08.1987 (а.с.15).

У січні 2020 позивач звернувся до Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації з заявами про надання довідки про участь у формуванні Цивільної оборони та надання інформації про залучення Налагоджувального управління Тресту «Гідроелектромонтаж» до складу формувань Цивільної оборони.

Листом від 03.02.2020 № 01.1-14/207 третя особа повідомила, що за змістом пункту 16 Положення про цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 № 201-78 (далі - Положення), громадяни СРСР підлягали залученню до невоєнізованих формувань цивільної оборони, а не входили до складу таких формувань в силу вимог закону. Враховуючи вищевикладене, інформація про залучення до формувань Цивільної оборони міститься в первинних документах (наказах та розпорядженнях про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особових рахунках, табелі обліку час, посвідченні про відрядження, шляхових листах) (а.с.29).

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до відповідача про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення відповідно до пункту 9 статті 7 Закону №3551-ХII. Однак листом від 13.02.2020 за № 35-246 йому відмовлено у надані такого статусу. Мотиви відмови стосуються того, що наданий пакет документів не містить первинних документів про залучення позивача до формування Цивільної оборони, тому підстави для надання статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення відсутні (а.с.30-31).

Вважаючи вказану відмову у видачі позивачу посвідчення інваліда війни протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правовий статус ветеранів війни регламентується Законом України від 22.10.1993 №3551-ХII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до статті 1 Закону № 3551-XII цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Стаття 4 Закону № 3551-XII визначає, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно пункту 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ) визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно матеріалів справи вбачається, що позивача є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також інвалідом ІІ групи, яка настала у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків, відтак, на позивача поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом № 796-ХІІ.

Водночас, для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пункту 9 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ, окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Закон № 3552-ХІІ містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду, викладеної також й у постановах від 19.09.2019 у справі №756/8323/16, від 10.10.2019 у справі № 810/4584/18, від 06.05.2020 у справі №751/1484/17 та від 19.01.2021 у справі 826/14467/18, для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, встановлених пункту 9 частини другої статті 7 Закону №3551-XII, окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Закон №3551-XII містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №810/4584/18, це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі, і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також, при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 7 Положення про цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 №201-78, підготовка країни з цивільної оборони проводиться завчасно в мирний час з урахуванням розвитку зброї масового ураження та інших засобів нападу. Цивільна оборона СРСР організовується за територіальним принципом на всій території країни. Загальне керівництво цивільної оборони СРСР здійснює Рада Міністрів СРСР, а безпосереднє керівництво - Міністерством оборони СРСР. Керівництво цивільною обороною на об`єктах народного господарства здійснює керівник такого об`єкту, який виконує свої функції через штаби і служби цивільної оборони.

Згідно з пунктом 12 Положення служби цивільної оборони створюються для виконання інженерно-технічних, медичних та інших спеціальних заходів цивільної оборони, підготовки сил та засобів, а також для забезпечення діяльності невоєнізованих формувань в ході проведення рятувальних та невідкладних аварійно-відновлювальних робіт. Служби цивільної оборони поділялися на загальнорадянські, республіканські, крайові, обласні, районні, міські служби та служби об`єктів народного господарства. Такі служби створювалися з урахуванням рекомендацій керівника цивільної оборони СРСР.

Відповідно до пункту 13 Положення силами цивільної оборони СРСР були невоєнізовані формування цивільної оборони та військові частини, а також залучені у відповідності до плану цивільної оборони організації та установи міністерств, відомств і виконавчих комітетів Рад депутатів робітників.

Комплектування невоєнізованих формувань цивільної оборони особовим складом, технікою та матеріально-технічними засобами здійснюється керівниками цивільної оборони і керівниками служб цивільної оборони за рахунок об`єктів народного господарства, на базі яких вони створені.

Згідно з пунктом 16 Положення до невоєнізованих формувань цивільної оборони можуть в обов`язковому порядку зараховуватися громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років і жінки - від 16 до 55 років, за винятком військовозобов`язаних, які мають мобілізаційні приписи, інвалідів І та ІІ груп, вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років, а жінок з середньою та вищою медичною освітою - до 2 років.

Громадяни СРСР, зараховані до невоєнізованих формувань, зобов`язані приймати участь в рятувальних та невідкладних аварійно-відновлювальних роботах і виконанні інших завдань цивільної оборони.

З матеріалів справи вбачається факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, зокрема з довідок наданих Колективним пусконалагоджувальним підприємством «Гідроелектромонтаж» (а.с.14-15, 19-23), а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків (а.с.27-28). Ці обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом № 796-ХІІ. Проте, як зазначав вже вище суд, для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пункту 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ), окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС (стосовно позивача цей факт встановлено), необхідно виконати умову щодо участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони. Належного документального підтвердження безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони (наказу, розпорядження, тощо), позивачем не надано.

Верховний Суд у своїй постанові від 07.06.2018 у справі № 377/797/17 висловив правову позицію стосовно того, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків, і відповідно, мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно з пункту 1 частини першої статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом у постановах від 10.10.2019 року у справі №826/1427/17, від 27.02.2018 у справі №368/1579/14, від 10.05.2018 у справі №279/12162/15-а, від 21.08.2018 у справі №279/2285/16-а, від 18.10.2018 у справі №753/12234/17, від 30.11.2018 у справі №756/3226/16-а.

Надані позивачем копії довідок не є належними доказом участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань цивільної оборони, оскільки дані довідки містить лише інформацію, що позивач перебував у зоні ЧАЕС у певні періоди, які визначені в довідках, проте не вказано, що позивач був залучений до формувань Цивільної оборони, що свідчить про відсутність підстав для встановлення йому статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Сам по собі факт залучення позивача до участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не є доказом залучення його до складу формувань Цивільної оборони.

Отже, при зверненні до відповідача ОСОБА_1 не подав будь-яких достовірних доказів, які б свідчили про залучення безпосередньо його чи підприємства, на якому він працював, до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

За таких умов у відповідача не було достатніх підстав для встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ, а тому відмова Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації у наданні ОСОБА_1 статусу інваліда війни є правомірною. Як наслідок, не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії з приводу встановлення позивачу статусу інваліда війни і видачі посвідчення інваліда війни.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

У зв`язку з відмовою в позові відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 241-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (вулиця Закревського, 87-Д, місто Київ, 02232, ідентифікаційний код юридичної особи в ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації (вулиця Вишгородська, 21, місто Київ, 04074, ідентифікаційний код юридичної особи в ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений і підписаний 28 квітня 2025 року.

Суддя Чепенюк О.В.