Справа № 260/2386/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення заяви без задоволення

29 квітня 2025 року м. Ужгород№ 260/2386/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 у запас за сімейними обставинами відповідно до пп. г. п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком до 18 років).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі №260/2386/24. Ухвалено постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 у запас за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років).

18 квітня 2024 року представник позивача подав до Закарпатського окружного адміністративного суду заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, в якій просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі №260/2386/24 стосовно не звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років);

2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , в тому числі Військову частину НОМЕР_2 виконати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі № 260/2386/24 шляхом звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби протягом 5 днів з моменту постановлення ухвали.

Подану заяву аргументує тим, що відповідачем не виконано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі №260/2386/24 та не звільнено ОСОБА_1 з військової служби. При цьому вважає, що оскільки Військова частина НОМЕР_1 перекладає відповідальність за виконання судового рішення на Військову частину НОМЕР_2 , доречно було б залучити до розгляду заяви Військову частину НОМЕР_2 . Окрім того, зазначає, що державний виконавець, на примусовому виконанні якого перебуває виконавчий лист, виданий в даній справі, жодних дій щодо його виконання не здійснює. У зв`язку із зазначеним просить також залучити до розгляду даної заяви орган виконавчої служби Ужгородський відділ Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області.

У поданій заяві представник позивача просить суд здійснювати розгляд такої за участі сторін.

Нормами ст. 383 КАС України передбачений особливий порядок захисту прав позивачів від неналежного виконання суб`єктом владних повноважень рішення суду.

Так, ч. 1 зазначеної статті передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно ч. 5 ст. 383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

Так, розглянувши подану представником ОСОБА_1 заяву, суд не вбачає підстав для призначення судового засідання та вважає за можливе здійснювати її розгляд в порядку письмового провадження.

Окрім того, суд не вважає за можливе залучити до участі у розгляді заяви Військову частину НОМЕР_2 та орган Державної виконавчої служби України, оскільки такі не були стороною у справі №260/2386/24, а тому вимоги ст. 383 КАС України не можуть бути застосовані до таких суб`єктів владних повноважень.

Що стосується суті заявленого представником позивача в порядку ст. 383 КАС України клопотання, суд зазначає наступне.

З системного аналізу вищенаведених процесуальних норм слідує, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, й приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України можливе у разі встановлення факту невиконання або неналежного виконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Так, судом встановлено, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 у запас за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років).

В обґрунтування наявності підстав для застосування процесуальних наслідків невиконання рішення суду представник позивача посилається на те, що Військові частини НОМЕР_1 та НОМЕР_2 не виконують вищезазначену постанову суду апеляційної інстанції. На підтвердження заявлених тверджень представника позивача долучив відповіді на адвокатські звернення щодо результатів розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Однак суд не вважає такі листи достатнім доказом наявності підстав для визнання бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 протиправною, оскільки зі змісту таких листів вбачається, що остання неодноразово зверталася до командира Військової частини НОМЕР_2 (уповноваженого на звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби) з метою виконання постанови суду апеляційної інстанції та прийняття рішення за поданим позивачем рапортом, долучивши при цьому всі необхідні документи. В свою чергу неприйняття позитивного рішення обумовлене саме діями, рішенням чи бездіяльністю Військової частини НОМЕР_2 . Поряд з цим, така військова частина не була стороною в адміністративній справі №260/2386/24, рішення в такій не може стосуватися її прав та обов`язків, а тому суд не може застосувати передбачений ст. 383 КАС України механізм до такого суб`єкта владних повноважень.

Суд також нагадує позивачу, що виконання судових рішень в першу чергу забезпечується шляхом їх примусового виконання в порядку Закону України "Про виконавче провадження". Вказане кореспондується також з встановленими нормами ст. 383 КАС України вимогами до поданої в порядку такої статті заяви. Так, зокрема, процесуальні норми зобов`язують сторону, що звернулася із заявою на підставі ст. 383 КАС України надати інформацію про хід виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону).

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону №1404-VIII врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Отже, держава забезпечує виконання судових рішень, що проявляється у запровадженні окремого державного інституту, який передбачає виконання рішень суду, що набрали законної сили, у примусовому порядку у випадку невиконання боржниками таких рішень у добровільному порядку.

В свою чергу завданням адміністративного судочинства є, в першу чергу, справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Представник позивача повідомив суд про наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024. При цьому вважає, що відсутність належного виконання органом Державної виконавчої служби виданого судом виконавчого листа є підставою для застосування встановленого ст. 383 КАС України механізму забезпечення виконання рішення суду.

Проте суд не може погодитися з такою аргументацією представника позивача, оскільки вважає, що нормами КАС України, зокрема ст. 287 передбачений порядок оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця у разі неналежного виконання ним своїх функцій з примусового виконання судового рішення.

Так, з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вбачається, що 11 листопада 2024 року державним виконавцем Ужгородського відділу Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №260/2386/24.

Однак в подальшому будь-яких виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання судового рішення, вчинено не було.

Представник позивача стверджує, що неодноразово звертався до органу Державної виконавчої служби із заявами щодо невиконання рішення суду, однак будь-якої відповіді на такі не отримав. Проте жодних доказів оскарження бездіяльності державного виконавця в судовому порядку представник позивача не надав.

Відповідно до ч. 6 ст. 383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

З огляду на вищезазначене заява представника ОСОБА_1 про визнання протиправними дій на виконання рішення суду у справі №260/2386/24 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 248, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Суддя Р.О. Ващилін