Справа № 461/2314/25
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/2314/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Александрович М.І.,

представника відповідача Качмара Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за адміністративним позовом

позивач - ОСОБА_1

( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

місце реєстрації: АДРЕСА_1 )

до

відповідач - Виконавчий комітет Львівської міської ради

(79008, м. Львів, пл. Ринок, 1; ; e-mail: )

представник відповідача Качмар Юрій Юрійович

(ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 )

третя особа - Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради

(79008, м. Львів, вул. Валова, 20; ,

e-mail: )

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

I. Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа - Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, у якому просить поновити строк на оскарження постанови про адміністративне правопорушення та скасувати постанову про адміністративне правопорушення № 34 від 19 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за самовільну заміну віконних, дверних заповнень з дерев`яних на металопластикові в пам`ятці культурної спадщини без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини, що є порушенням вимог законодавства про охорону культурної спадщини, передбаченим ст. 92 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позову, посилаючись на положення відповідних нормативних актів, які визначають порядок притягнення до адміністративної відповідальності та оскарження рішень з цього приводу, покликається на те, що у січні 2025 року він звернувся до Управління охорони історичного середовища для укладення охоронного договору на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки є одним із співвласників даної квартири. Співвласниками зазначеної квартири є також його матір - ОСОБА_2 та його син - ОСОБА_3 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.05.2004 року. 14 лютого 2025 року на його електронну адресу прийшов лист про те, що позивача викликають на засідання адміністративної комісії управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, на що він повідомив, що не може бути присутнім, оскільки перебуває за кордоном. Також, просив врахувати, що він не міняв вікон у квартирі. Ці вікна стоять вже більше десяти років. Більше ніяких документів чи листів від Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради позивач не отримував.

Представником позивача 05.03.2025 року було подано адвокатський запит до Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради з метою з`ясування інформації, що саме відбувалось на тому засіданні та який його результат. 18.03.2025 року було отримано відповідь від 11.03.2025 року, з якої вбачається, що документи надсилали на електронну адресу, однак він їх не отримував. До відповіді долучено постанову про адміністративне правопорушення № 34 від 19 лютого 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за самовільну заміну віконних, дверних заповнень з дерев`яних на металопластикові в пам`ятці культурної спадщини без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини, що є порушенням вимог законодавства про охорону культурної спадщини, передбаченим ст. 92 КУпАП, а також інші документи.

Відтак, 18.03.2025 року позивач вперше ознайомився з постановою про адміністративне правопорушення № 34 від 19 лютого 2025 року, оскільки не був належним чином повідомлений про неї.

Ознайомившись із оскаржуваною постановою вважає, що вона винесена з порушенням чинного законодавства, а відтак підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП, а саме за порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини.

У протоколі про адміністративне правопорушення № 001089 не зазначено час і місце вчинення адміністративного правопорушення, що в даному випадку є суттєвим порушенням, оскільки не зазначивши час вчинення адміністративного правопорушення, не можливо встановити коли саме та ким саме воно вчинене, тобто чи ці вікна та двері були замінені теперішніми співвласниками, чи зовсім іншими особами, що унеможливлює встановлення належного суб`єкта вчинення адміністративного правопорушення. Також, у протоколі відсутні дані про свідків, які підтверджують факт заміни дверних та віконних заповнень за даною адресою.

Крім того, у постанові про адміністративне правопорушення №34 від 19 лютого 2025 року міститься загальне формулювання про порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини, без зазначення конкретного нормативного акту.

Таким чином, як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові винесеній за результатами його розгляду, не розкрито суті вчиненого правопорушення, що має значення для встановлення у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП. Адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Львівської міської ради не було зазначено жодних доказів на підтвердження того, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.92 КУпАП, було вчинено саме позивачем, а не іншими співвласниками чи особами, які раніше проживали у даному помешканні. Крім того, зазначена постанова не містить жодних посилань на належні та допустимі докази про проведення саме позивачем ремонтних робіт по заміні дерев`яного віконного заповнення і дерев`яного дверного заповнення на пам`ятці культурної спадщини.

Отже, враховуючи те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Львівської міської ради не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, порушено ряд норм законодавства при складенні протоколу та постанови про адміністративне правопорушення, не підтверджено належними доказами його вини, позивач вважає, що наявні правові підстави для скасування постанови адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Львівської міської ради у справі про адміністративне правопорушення №34 від 19.02.2025 року та закриття провадження у справі.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26.03.2025 року поновлено позивачу десятиденний строк оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення № 34 від 19.02.2025 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Львівської міської ради, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами встановленими статтею 286 КАС України.

01.04.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Зі змісту відзиву вбачається, що посилаючись на положення чинного законодавства у сфері охорони культурної спадщини, повноважень органів місцевого самоврядування та притягнення до адміністративної відповідальності, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач вказує, що згідно даних Переліку пам`яток культурної спадщини, які заносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення у Львівській області, затвердженого наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 18.01.2021 року № 14, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, є пам`яткою архітектури, охоронний № 5293-Лв, які внесені на підставі рішення виконкому Львівської обласної ради №330 від 24.06.1986. 31.01.2025 року, за результатами проведеного обстеження, Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради складено протокол про адміністративне правопорушення серія ЛВ № 001089. Зазначеним протоколом встановлено, що у будинку АДРЕСА_3 власником квартири АДРЕСА_4 самовільно замінені віконні, дверні заповнення з дерев`яних на металопластикові в пам`ятці культурної спадщини. 19 лютого 2025 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Львівської міської ради, за результатами розгляду протоколу серії ЛВ № 001089 від 31.01.2025, винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 34, якою встановлено, що гр. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, що полягає у самовільній заміні віконних, дверних заповнень з дерев`яних на металопластикові в пам`ятці культурної спадщини (АДРЕСА_1) без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини, тобто порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини, передбаченим ст. 92 КУпАП. Враховуючи наведене, адміністративною комісією на громадянина ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення була належним чином скерована на адресу позивача. Електронна адреса, на яку було скеровано постанову була зазначена самим же ж позивачем у протоколі про адміністративне правопорушення при наданні пояснень. Враховуючи наведене, твердження позивача про те, що він не був належним чином повідомлений про зазначену постанову та вперше ознайомився з нею 18.03.2025 не відповідає дійсності.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено місце складання протоколу: АДРЕСА_1 (у лівому верхньому куті) та чітко зазначено дату - 31.01.2025 року (у правому верхньому куті). Зазначена інформація дає можливість встановити місце та дату виявлення правопорушення. У протоколі зазначено особу щодо якої складено протокол - ОСОБА_1 .

Також, у протоколі містяться пояснення позивача, у яких останній жодним чином не заперечував факту заміни віконних, дверних заповнень з дерев`яних на металопластикові.

На фізичну або юридичну особу, діяльність якої негативно позначається на стані пам`ятки (створює загрозу знищення, руйнування, пошкодження, спотворення пам`ятки), покладається обов`язок вжити заходів, погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини, для запобігання такій загрозі та підтримання пам`ятки в належному стані за власні кошти (ст. 29 Закону України «Про охорону культурної спадщини»). Відповідальність за неналежне утримання пам`ятки несе власник.

Враховуючи наведене, твердження позивача про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено час і місце вчинення адміністративного правопорушення, не можливо встановити коли саме та ким саме воно вчинене, тобто чи ці вікна та двері були замінені теперішніми співвласниками, чи зовсім іншими особами, що унеможливлює встановлення належного суб`єкта вчинення адміністративного правопорушення не відповідає дійсності. Залучення свідків під час виявлення факту вчинення правопорушення не є обов`язковим.

При винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення, адміністративною комісією було досліджено протокол у справі про адміністративне правопорушення, що складений уповноваженою на те посадовою особою, із дотриманням вимог чинного законодавства, який є належним доказом у розумінні закону. Додатково комісією бралось до уваги як докази фотофіксацію з місця виявлення правопорушення, screenshot-и переписки з позивачем через електронну пошту та інші документи, що були долучені позивачем до позовної заяви. У сукупності зазначені докази були достатніми для винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У свою чергу, позивачем на жодним чином не спростовувався факт самовільної заміни віконних, дверних заповнень з дерев`яних на металопластикові. Тобто будь-яких доказів чи пояснень щодо відсутності вчинення адміністративного правопорушення у позивача немає.

Враховуючи доводи зазначені у відзиві, відповідач, в особі уповноваженого представника, стверджує, що постанова про адміністративне правопорушення винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, з підстав наведених у відзиві.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Неявка будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, у тому числі того, який є суб`єктом владних повноважень, відповідно до вимог ст. 205 КАС України, не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явились у судове засідання, враховуючи також те, що перешкод для розгляду справи не встановлено.

При цьому, суд також виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» покладено на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлено, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.

II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування

Суд, оцінивши доводи сторін, заслухавши пояснення представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши наявні у справі документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступних доводів та мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише з дотриманням встановленої законом процедури, за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як було встановлено судом при відкритті провадження у справі, представником позивача 05.03.2025 року було подано адвокатський запит до Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради з метою з`ясування інформації про результати адміністративного провадження. 18.03.2025 року стороною позивача було отримано відповідь від 11.03.2025 року до якої долучено оскаржену постанову. Відтак, 18.03.2025 року позивач вперше ознайомився з постановою про адміністративне правопорушення №34 від 19 лютого 2025 року, оскільки не був належним чином повідомлений про неї.

Доводи відповідача про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення була належним чином скерована на електронну адресу зазначену самим же ж позивачем у протоколі про адміністративне правопорушення при наданні пояснень, зазначеною електронною адресою позивач користується, а тому його твердження про те, що він вперше ознайомився з нею 18.03.2025 не відповідають дійсності, судом відхиляються з огляду на наступне.

Згідно ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Позивач при оголошенні постанови не був присутній. Варто також відзначити, що факт скерування постанови на наведену вище електронну адресу сам по собі не засвідчує те, що позивач з даною поставною ознайомився.

У свою чергу, наведені вище положення ст. 289 КУпАП наділяють орган (посадову особу), правомочну розглядати скаргу, повноваженнями поновлення строку на оскарження з поважних причин.

Позивач, звертаючись до суду, подав клопотання про поновлення процесуального строку на звернення із позовом. Час отримання постанови зазначений позивачем - 18.03.2025, вказує на те, що адміністративний позов надійшов до суду у межах десятиденного строку на оскарження. Суд виходить з того, що при оцінці питання своєчасного звернення до суду, цей аргумент є важливим, оскільки доводи позивача щодо підстав поновлення відповідного строку в ході розгляду справи спростовані не було.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантують кожному право на звернення до суду.

Встановлено, що позивач звернувся до належного суду за встановленою процедурою, зокрема подав позовну заяву разом із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку, право на ініціювання якого надано стороні.

Виходячи з наведеного, суд погоджується з тим, що позивач пропустив строк на звернення із позовною заявою із поважних причин.

Крім того, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Наведене твердження відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 337/3389/16-а.

В цьому контексті суд відзначає, що є цілком логічним і той факт, що позивач, після ознайомлення з оскарженою постановою, міг погодитись з нею, внаслідок чого відмовитись від права звертатись до суду із цим позовом для того аби оскаржити рішення комісії. Для звернення до суду позивач повинен мав би мати принаймні мінімальні підстави, які очевидно повинно ґрунтуватись на відповідних доказах, підставах та мотивах, що очевидно не могло бути зроблено за відсутності у розпорядженні сторони відповідної постанови. Термін подачі позову до суду не виходить за межі розумного.

Судом також встановлено наступне.

Згідно даних Переліку пам`яток культурної спадщини, які заносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення у Львівській області, затвердженого наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 18.01.2021 року № 14, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , є пам`яткою архітектури, охоронний № 5293-Лв, які внесені на підставі рішення виконкому Львівської обласної ради №330 від 24.06.1986.

31.01.2025 року, за результатами проведеного обстеження, Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради складено протокол про адміністративне правопорушення серія ЛВ № 001089. Зазначеним протоколом встановлено, що у будинку АДРЕСА_3 власником квартири АДРЕСА_4 самовільно замінені віконні, дверні заповнення з дерев`яних на металопластикові в пам`ятці культурної спадщини.

19 лютого 2025 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Львівської міської ради, за результатами розгляду протоколу серії ЛВ № 001089 від 31.01.2025, винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 34, якою встановлено, що гр. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, що полягає у самовільній заміні віконних, дверних заповнень з дерев`яних на металопластикові в пам`ятці культурної спадщини ( АДРЕСА_1 ) без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини, тобто порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини, передбаченим ст. 92 КУпАП.

Враховуючи наведене, адміністративною комісією на громадянина ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн.

Також, судом встановлено, що співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , окрім самого позивача, є також його матір - ОСОБА_2 та його син - ОСОБА_3 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.05.2004 року.

Оцінюючи доводи позивача та відповідача, суд виходить з того, що сторони фактично не оспорюють наявність замінених віконних, дверних заповнень з дерев`яних на металопластикові у квартирі співвласником якої позивач і яка знаходиться у будинку який віднесено до пам`яток культурної спадщини.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже, жоден з учасників провадження не ставить під сумнів поширення на наведений вище об`єкт нерухомого майна положень законодавства у сфері охорони культурної спадщини.

По суті спір стосується правомірності та законності застосування до позивача адміністративного стягнення. Так, позивач вказує на порушення допущені комісією наведені вище та відсутність відповідних доказів його вини. Натомість, відповідач, в особі уповноваженого представника, вважає ці доводи безпідставними.

Згідно ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Як наголошує позивач, квартира належить трьом співвласникам. Більше того, суд не ставить під сумнів та погоджується з доводами відповідача, що чинне законодавство вказує на те, що власність зобов`язує та покладає на власників відповідних об`єктів нерухомого майна, зокрема історичної чи культурної спадщини обов`язок утримувати такі у належному стані.

Разом з тим, жодних належних доводів з приводу того чому саме позивач є належним суб`єктом відповідальності ні у постанові, ні в процесі судового розгляду встановлено не було та відповідачем не наведено.

Так, безпідставним є твердження сторони відповідача про те, що відповідач при складанні протоколу фактично визнав факт вчинення правопорушення саме ним, адже зі змісту протоколу вбачається, що графі пояснення позивач дійсно не заперечив факту заміни віконних та дверних заповнень, навивши причини таких дій. Натомість, даних про те, що позивач визнав, що саме він зробив ці дії протокол не містить.

Так, ст. 92 КУпАП встановлено відповідальність за порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини:

ухилення від підписання охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини;

порушення режиму використання пам`ятки культурної спадщини;

порушення режиму історико-культурного заповідника чи історико-культурної заповідної території;

проведення ремонтних, реставраційних, реабілітаційних робіт на пам`ятці культурної спадщини, зміна призначення пам`ятки культурної спадщини, її частин та елементів, здійснення написів, позначок на ній, на її території та в її охоронній зоні без письмового дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини;

ухилення від передачі в установленому порядку знайдених під час археологічних розвідок, розкопок рухомих предметів, пов`язаних з нерухомими об`єктами культурної спадщини, на постійне зберігання до музеїв (державних фондосховищ), у яких зберігаються музейні предмети і музейні колекції, що є державною власністю і належать до державної частини Музейного фонду України.

Згідно оскарженої постанови, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення: самовільна заміна віконних, дверних заповнень з дерев`яних на металопластикові в пам`ятці культурної спадщини (АДРЕСА_1) без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини, що є порушенням вимог законодавства про охорону культурної спадщини, передбаченим ст. 92 КУпАП.

Водночас, за диспозицією ст.92 КУпАП, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони культурної спадщини. Об`єктивна сторона правопорушення полягає, зокрема, у проведенні ремонтних, реставраційних, реабілітаційних робіт на пам`ятці культурної спадщини, зміна призначення пам`ятки культурної спадщини, її частин та елементів, здійснення написів, позначок на ній, на її території та в її охоронній зоні без письмового дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини тощо. Стаття 92 КУпАП є бланкетною правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів. Конкретизований зміст диспозиції бланкетної правової норми передбачає певну деталізацію її положень іншими нормативно-правовими актами для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

Разом з тим, як протокол, так і оскаржена постанова не містять посилання на відповідні спеціальні норми законодавства про охорону культурної спадщини, що само по собі свідчить про порушення права на захист, адже особі належним чином не роз`яснено та не повідомлено суті інкримінованого правопорушення, що позбавляє її належним чином організувати свій захист.

Також, у протоколі про адміністративне правопорушення № 001089 не зазначено час і місце вчинення адміністративного правопорушення, що свідчить про невідповідність протоколу вимогам закону. У свою чергу, безпідставними є заперечення відповідача з цього приводу, адже він фактично ототожнює дату складання протоколу з часом вчинення правопорушення, що є неприйнятним, адже очевидним є те, що правопорушення не може вчинятись одночасно із складанням протоколу, тим більше коли воно не є триваючим.

Водночас, суд погоджується з доводами відповідача про те, що відсутність у протоколі даних про свідків не свідчить про його невідповідність вимогам закону, адже такі особи можуть бути не встановлені або їх може просто не бути, якщо правопорушення вчинено за відсутності інших осіб.

Отже, у постанові про адміністративне правопорушення №34 від 19 лютого 2025 року міститься загальне формулювання про порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини, без зазначення конкретного нормативного акту, тобто не розкрито суті вчиненого правопорушення.

Також, адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Львівської міської ради не було зазначено доказів на підтвердження того, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.92 КУпАП, було вчинено саме позивачем, а не іншими співвласниками чи особами, які раніше проживали у даному помешканні.

Фактично комісія у оскаржуваній постанові не навела даних про досліджені докази та не надала жодної оцінки ним.

Відтак, у постанові відсутній належний опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Даючи правову оцінку законності вказаної постанови, а також доводам сторін, суд враховує нижченаведені вимоги чинного законодавства.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад; виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад.

Згідно ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката, адміністративною комісією вчинено усі необхідні та можливі дії для з`ясування обставин справи.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою, користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження, оскаржити постанову у справі.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена Адміністративною комісією при виконавчому комітеті ЛМР у межах своїх повноважень.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи посилання позивача про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням закону і не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, зокрема не розкрита об`єктивна сторона правопорушення у діях позивача, не зазначені свідки адміністративного правопорушення, неналежно зазначена фабула адміністративного правопорушення, суд враховує також наступне.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відтак, відповідно до наведених норм, зазначення у протоколі свідків адміністративного правопорушення, не є обов`язком особи уповноваженої на складання такого протоколу у разі їх відсутності.

У постанові Верховного Суду по справі №813/2451/17 від 27.02.2018 р. зазначено, що сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено виключно допустимими доказами.

У свою чергу, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зміст постанови про притягнення до адміністративної відповідальності має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. Зокрема, постанова повинна містити найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Очевидним є те, що відсутність мотивів відхилення доводів сторони захисту, у ситуації коли особа відносно якої складено протокол заперечує факт вчинення правопорушення, а також не розкриття змісту докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, відсутність мотивів відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, свідчать про неналежне відображення опису обставин, установлених під час розгляду справи.

Наведені положення чинного законодавства, а також обставини встановлені в ході розгляду справи вказують на невідповідність оскаржуваної постанови вимогам закону.

В цьому контексті слід відзначити, що відносно спрощений порядок провадження у даній категорії справ, на відміну від, наприклад, справ які передаються на розгляд до суду, не звільняє орган уповноважений на прийняття рішення у справі дотриматись вимог закону щодо змісту прийнятого рішення, а також отримання у передбачений законом спосіб доказів які встановлюють факт вчинення правопорушення.

Належна вмотивованість процесуального рішення забезпечує дотримання принципу верховенства права, об`єктивності під час з`ясування обставин справи (оцінки доводів учасника провадження), дотримання основоположних прав та інтересів людини та громадянина під час провадження. У свою чергу, недотримання наведеної вимоги щодо наведення належних та достатніх мотивів у процесуальному рішенні може призвести до порушення загальних засад адміністративного законодавства.

Судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення був складений 31 січня 2025 року. Очевидним є те, що наведене у протоколі порушення (заміна віконних, дверних заповнень з дерев`яних на металопластикові в пам`ятці культурної спадщини) було вчинено до вказаної дати, а отже строк притягнення до адміністративної відповідальності на час постановлення рішення у даній справі сплив.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на те, що на момент ухвалення рішення строк притягнення до адміністративної відповідальності у даній справі сплив, суд приходить до висновку, що зазначена постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з суб`єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 241-246, 286 КАС України,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Львівської міської ради №34 від 19.02.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 92 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Львівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

місце реєстрації: АДРЕСА_1 )

відповідач - Виконавчий комітет Львівської міської ради

(79008, м. Львів, пл. Ринок, 1; ; e-mail: )

представник відповідача - Качмар Юрій Юрійович

(ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса м. Львів, вул. Газова, 4/9,

РНОКПП НОМЕР_2 )

третя особа - Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради

(79008, м. Львів, вул. Валова, 20; ,

e-mail: )

Повний текст судового рішення складений 28.04.2025 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький