Справа № 640/17424/20
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 640/17424/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лозовського О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» до Головного управління ДПС у м. Києві, ОСОБА_1 про визнання незаконними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

29.07.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» (далі ТзОВ «Нікея-ЛТД», товариство, позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, відповідач 1), ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , відповідач 2) про визнання незаконними дій начальника відділу застосування штрафних санкцій управління адміністрування податків з юридичних осіб ГУ ДПС у м. Києві Пригожинської Наталії Віталіївни з підписання і надіслання Товариству з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» податкового-повідомлення-рішення від 14.01.2020 №, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 14.01.2020 №.

ГУ ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку своєчасного подання податкової декларації з податку на прибуток за три квартали 2019 року, за результатами якої складено акт перевірки від 29.11.2019 №4792/26-15-04-10-20-33546858.

Перевіркою встановлено, що ТзОВ «Нікея-Лтд» не подано до контролюючого органу податкову декларацію платника податку на прибуток за три квартали 2019 року (граничний термін подання 11.11.2019), чим порушено пп.49.18.2 п.49.18 ст. 49 Податкового кодексу України (далі ПК України).

ТзОВ «Нікея-Лтд» було подано заперечення №182 від 24.12.2019 (вх.№61195/10 від 27.12.2019) до акту перевірки та виявило бажання бути присутнім на розгляді заперечення.

26.12.2019 товариство змінило місцезнаходження на "вулиця Мечникова, будинок 16, місто Київ, поштовий індекс 01021", про що на виконання п.16.1.11 ст.16 ПК України листом від 26.12.2019 вих. №185 письмово повідомив ГУ ДПС, яке одержало цей лист 28.12.2019.

Проте, лише 23.01.2020 позивач засобами поштового зв`язку отримав конверт не за новим його місцезнаходженням, в якому виявив лист ГУ ДПС від 28.12.2019 вих. №72941/10/26-15-04-10-18 з повідомленням про те, що розгляд заперечень позивача від 24.12.2019 на акт відбудеться 11.01.2020 о 12-00 годині.

28.01.2020 позивач повідомив ГУ ДПС про порушення останнім законного права позивача взяти участь через уповноваженого представника у розгляді заперечень на акт.

ГУ ДПС у м. Києві листом від 11.01.2020 № 4285/10/26-15-04-10-18 було надано відповідь на заперечення на акт камеральної перевірки ТОВ «Нікея-Лтд», який було направлено платнику податків рекомендованим листом з повідомлення про вручення та отримано 11.02.2020.

11.02.2020 позивач засобами поштового зв`язку одержав поштовий конверт, у якому виявив примірник підписаного Пригожинською Н.В. податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС від 14.01.2020 № (далі- ППР), що на підставі акта встановлено порушення гл.2, ст.49 п.49.18 пп.49.18.2 ПК України та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.4 статті 54, розділу 2, пункту 120.1 статті 120 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1 020,00 грн за платежем «податок на прибуток приватних підприємств 10021000».

14.02.2020 позивач у порядку ст.ст.55, 56 ПК України листом від 14.02.2020 вих.№22 оскаржив ППР до Державної податкової служби України (далі - ДПС України), яке було одержано адресатом 19.02.2020.

28.02.2020 ДПС України прийнято рішення №7944/6/99-00-08-05-05-06 продовжити до 16.04.2020 строк розгляду скарги позивача.

05.05.2020 позивач засобами поштового зв`язку одержав конверт, в якому виявив підписане Венцковським Дмитром Юрійовичем рішення ДПС України від 09.04.2020 вих.№12793/6/99-00-08-05-05-06 про залишення ППР без змін, а скаргу позивача від 14.02.2020 вих.№22 - без задоволення.

Із вище вказаним ППР ГУ ДПС у м. Києві від 14.01.2020 № позивач не згідний, вважає його таким, що прийнято з порушенням вимог Податкового кодексу України і без наявності на те правових підстав, тому звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2020 відкрито провадження в адміністративній справі №640/17424/20 та постановлено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання відповідно до статей 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

20.08.2020 від ГУ ДПС у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що відповідно даних, які містяться у фінансовому звіті суб`єкт малого підприємництва ТзОВ «Нікея-Лтд», поданому 26.02.2019 №41413, доходи за 2018 рік становили 37566189,00 грн.

ГУ ДПС у м. Києві було проведено камеральну перевірку своєчасного подання податкової декларації з податку на прибуток за І квартал 2019 року, за результатами якої складено акт перевірки від 30.05.2019 №6677/26-15-12-12-12-33546858.

Перевіркою встановлено, що ТзОВ «Нікея-Лтд» не подано до контролюючого органу податкову декларацію платника податку на прибуток за І квартал 2019 року (граничний термін подання 10.05.2019), чим порушено пп.49.18.2 п.49.18 ст. 49 ПК України.

За результатами розгляду матеріалів перевірки ГУ ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 04.07.2019 № про застосування штрафу у сумі 170,00 грн.

ГУ ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку своєчасного подання податкової декларації з податку на прибуток за півріччя 2019 року, за результатами якої складено акт перевірки від 11.09.2019 №335/26-15-04-10-20-33546858.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «Нікея-Лтд» не подано до контролюючого органу податкову декларацію платника податку на прибуток за півріччя 2019 року (граничний термін подання 09.08.2019 року), чим порушено пп.49.18.2 п.49.18 ст. 49 ПК України.

За результатами розгляду матеріалів перевірки ГУ ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 28.10.2019 №017918410 про застосування штрафу у сумі 1020,00 грн.

Представник відповідача вважає, що дане ППР винесено відповідно до норм чинного законодавства просив відмовити у задоволені позову повністю.

Позивач у відповіді на відзив звертав увагу, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви.

Суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 29 КАС України у разі ліквідації або припинення роботи адміністративного суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи адміністративного суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-IX (далі- Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2825-IX (в редакції Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» від 16.07.2024 № 3863-IX (далі - Закон №3863-ІХ), який набрав чинності 26.09.2024) установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту. Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом №3863-ІХ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом №3863-ІХ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

Після початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду Київський окружний адміністративний суд та інші окружні адміністративні суди України завершують розгляд та вирішення переданих їм справ.

Судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

На підставі пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2825-IX (в редакції Закону №3863-ІХ) та Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, проведено автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України; за його результатами справа №640/17424/20 передана на розгляд та вирішення Волинському окружному адміністративному суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Волинського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 цю справу передано для розгляду судді Лозовському О.А.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №640/17424/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» (01011, місто Київ, вулиця Рибальська, 2, ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання незаконними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. Замінено відповідача у справі Головне управління ДПС у м. Києві на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ГУ ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку своєчасного подання податкової декларації з податку на прибуток за три квартали 2019 року, за результатами якої складено акт перевірки від 29.11.2019 №4792/26-15-04-10-20-33546858.

17.12.2019 позивач одержав примірник підписаного головним державним ревізором-інспектором відділу застосування штрафних санкцій управління податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДПС у місті Києві Сліченко Мариною Володимирівною акту від 29.11.2019 №4792/26-15-04-10-20-33546858 про результати камеральної перевірки своєчасності подання податковій декларації з податку на прибуток за три квартали 2019 року ТзОВ «Нікея-Лтд,» яким встановлено, що позивачем порушено вимоги пп.49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу, і що відповідальність платника передбачена пунктом 120.1 статті 120 розділу ІІ ПК України.

24.12.2019 позивач у порядку п.86.7 ст.86 ПК України листом вих.№182 через пошту подав до ГУ ДПС заперечення на акт, у яких, зокрема, заявив про своє бажання реалізувати передбачене цією нормою ПК України право через уповноважену особу та/або представника взяти участь у розгляді поданих заперечень, і цей цінний лист було одержано адресатом 27.12.2019 і зареєстровано за вх. №61195/10.

26.12.2019 позивач змінив місцезнаходження на "вулиця Мечникова, будинок 16, місто Київ, поштовий індекс 01021", про що на виконання п.16.1.11 ст.16 ПК України листом від 26.12.2019 вих.№185 письмово повідомив ГУ ДПС, яке одержало цей лист 28.12.2019 засобами поштового зв`язку.

23.01.2020 не за місцезнаходженням позивача отримано лист ГУ ДПС від 28.12.2019 вих. №72941/10/26-15-04-10-18 з повідомленням про те, що розгляд заперечень позивача від 24.12.2019 на акт відбудеться 11.01.2020 о 12-00 годині.

28.01.2020 позивач повідомив ГУ ДПС про порушення останнім законного права взяти участь через уповноваженого представника у розгляді заперечень на акт.

11.02.2020 позивач засобами поштового зв`язку надісланим за адресою його місцезнаходження одержав поштовий конверт, у якому виявив лист ГУ ДПС від 11.01.2020 вих. №4285/10/26-15-04-10-18, у якому зазначено, що представників позивача листом від 28.12.2019 було запрошено на розгляд заперечення на акт, але в зазначений час представники позивача не з`явились на розгляд заперечення, і що за результатами розгляду заперечення позивача від 24.12.2019 №182 ГУ ДПС залишає без змін висновки акту.

11.02.2020 позивач отримав ППР ГУ ДПС від 14.01.2020 №, якому зазначено, що на підставі акта встановлено порушення гл.2, ст.49 п.49.18 пп.49.18.2 ПК України та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.4 статті 54, розділу 2, пункту 120.1 статті 120 цього Кодексу застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1 020,00 грн за платежем «податок на прибуток приватних підприємств 10021000».

14.02.2020 позивач у порядку ст.ст.55, 56 ПК України листом від 14.02.2020 вих.№22 оскаржив ППР до ДПС України, яке було одержано адресатом 19.02.2020.

28.02.2020 ДПС України прийнято рішення №7944/6/99-00-08-05-05-06 продовжити до 16.04.2020 строк розгляду скарги позивача.

05.05.2020 товариство засобами поштового зв`язку отримав рішення ДПС України від 09.04.2020 вих.№12793/6/99-00-08-05-05-06 про залишення ППР без змін, а скарги позивача від 14.02.2020 вих.№22 - без задоволення.

Таким чином, між позивачем, ГУ ДПС у м. Києві та відповідачем 2 виник спір майнового характеру, який полягає у незгоді позивача з ППР ГУ ДПС м. Києві про стягнення з позивача коштів.

Позивач вважає це ППР прийнятим ГУ ДПС передчасно і незаконно, з ігноруванням законного права позивача на участь при його прийнятті та розгляді поданих на акт заперечень, підписаним відповідачем 2 в порушення встановленого законом порядку, без урахування заперечень позивача на акт і без урахування положень чинного законодавства, а також що це ППР є підставою для виникнення у позивача зобов`язання зі сплати коштів, що є втручанням у здійснення майнових прав і безпосередньо позивача.

Враховуючи наведене просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо вимоги про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з пунктом 49.1 статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Пунктом 49.2 статті 49 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

З аналізу наведених норм вбачається, що безумовним обов`язком платника податків є подання до контролюючого органу податкових декларацій щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

За змістом пункту 137.4 пункту 137 ПК України податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду, крім:

виробників сільськогосподарської продукції, які можуть обрати річний податковий (звітний) період, який починається з 1 липня минулого звітного року і закінчується 30 червня поточного звітного року.

Для цілей оподаткування податком на прибуток до підприємств, основною діяльністю яких є виробництво сільськогосподарської продукції, належать підприємства, дохід яких від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва за попередній податковий (звітний) рік перевищує 50 відсотків загальної суми доходу;

у разі якщо особа ставиться на облік контролюючим органом як платник податку протягом податкового (звітного) періоду, перший податковий (звітний) період розпочинається з дати, на яку припадає початок такого обліку, і закінчується останнім календарним днем такого податкового (звітного) періоду;

якщо платник податку ліквідується (у тому числі до закінчення першого податкового (звітного) періоду), останнім податковим (звітним) періодом вважається період, на який припадає дата ліквідації.

У свою чергу, пунктом 137.5 статті 137 ПК України передбачено, що річний податковий (звітний) період встановлюється для таких платників податку:

а) платників податку, які зареєстровані протягом звітного (податкового) року (новостворені), що сплачують податок на прибуток на підставі річної податкової декларації за період діяльності у звітному (податковому) році;

б) виробників сільськогосподарської продукції;

в) платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за показниками Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід), за попередній річний звітний (податковий) період, не перевищує 20 мільйонів гривень. При цьому до річного доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначеного за показниками Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід), включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

З аналізу наведених норм вбачається, що для платників податків, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за показниками Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід), за попередній річний звітний (податковий) період, перевищує 20 мільйонів гривень, податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є квартал.

Водночас підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України установлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Матеріалами справи підтверджено, що згідно фінансового звіту за 2018 року дохід ТОВ «Нікея-ЛТД» становив 37 566 189,00 грн, відтак, у 2019 році у останнього виник обов`язок подати декларацію з податку на прибуток приватних підприємств за І-ІІІ квартали 2019 року.

Також, позивачем не заперечується, що останнім у встановлений строк не було подано декларацію з податку на прибуток приватних підприємств за І-ІІІ квартали 2019 року.

Натомість, останній пояснює неподання звітності наслідком прийняття 25.05.2016 Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві протиправного і скасованого з 26.12.2018 рішення № 485/26-55-12-05 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.

Суд вважає указані доводи позивача безпідставними, позаяк останні суперечать положенням пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, яким встановлено обов`язок платника податків подавати до контролюючого органу податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Також суд звертає увагу, що скасування реєстрації платника податку на додану вартість не впливає на обов`язок платника податків декларувати отриманий дохід.

Крім того, суд зауважує, що 26.12.2019 позивач змінив місцезнаходження на "вулиця Мечникова, будинок 16, місто Київ, поштовий індекс 01021", про що на виконання п.16.1.11 ст.16 ПК України листом від 26.12.2019 вих. №185 письмово повідомив ГУ ДПС, яке одержало цей лист 28.12.2019.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, лист ГУ ДПС вих. №72941/10/26-15-04-10-18 з повідомленням про те, що розгляд заперечень позивача від 24.12.2019 на акт відбудеться 11.01.2020 о 12-00 годині, датований також - 28.12.2019.

Отже, представником відповідача при написані листа дана інформація ще не була відома, тому суд не вбачає протиправності у діях ГУ ДПС м. Києві щодо повідомлення про те, що розгляд заперечень позивача від 24.12.2019 на акт відбудеться 11.01.2020 о 12-00 годині.

Підпунктом 47.1.1 пункту 47.1 статті 47 ПК України визначено, що відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть юридичні особи, резиденти або нерезидент України, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи.

Відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК кодексу України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1 020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Як стверджує представник відповідача, ГУ ДПС у м. Києві було проведено камеральну перевірку своєчасного подання податкової декларації з податку на прибуток за І квартал 2019 року, за результатами якої складено акт перевірки від 30.05.2019 №6677/26-15-12-12-12-33546858.

Перевіркою встановлено, що ТзОВ «Нікея-Лтд» не подано до контролюючого органу податкову декларацію платника податку на прибуток за І квартал 2019 року (граничний термін подання 10.05.2019 року), чим порушено пп.49.18.2 п.49.18 ст. 49 ПК України.

За результатами розгляду матеріалів перевірки ГУ ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 04.07.2019 № про застосування штрафу у сумі 170,00 грн.

Згодом, ГУ ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку своєчасного подання податкової декларації з податку на прибуток за півріччя 2019 року, за результатами якої складено акт перевірки від 11.09.2019 №335/26-15-04-10-20-33546858.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «Нікея-Лтд» не подано до контролюючого органу податкову декларацію платника податку на прибуток за півріччя 2019 року (граничний термін подання 09.08.2019), чим порушено пп.49.18.2 п.49.18 ст. 49 ПК України.

За результатами розгляду матеріалів перевірки ГУ ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 28.10.2019 №017918410 про застосування штрафу у сумі 1 020,00 грн.

Перевіркою встановлено, що ТзОВ «Нікея-Лтд» не подано до контролюючого органу податкову декларацію платника податку на прибуток за три квартали 2019 року (граничний термін подання 11.11.2019), чим порушено пп.49.18.2 п.49.18 ст. 49 Податкового кодексу України (далі ПК України).

За результатами розгляду матеріалів перевірки ГУ ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 14.01.2020 № про застосування штрафу у сумі 1 020,00 грн.

Отже, твердження представника позивача про те, що розмір штрафу у ППР є визначеним з порушенням закону, а сам штраф має бути 170,00 грн є безпідставним.

Враховуючи, що позивачем у встановлений ПК України строк не було подано до контролюючого органу декларацію з податку на прибуток приватних підприємств за три квартал 2019 року, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно та скасуванню не підлягає, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині.

Щодо вимоги позивача про визнання незаконними дій ОСОБА_1 щодо підписання податкового повідомлення-рішення, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.

В контексті наведених правових норм суд зазначає, що дії відповідача 2 щодо підписання податкового повідомлення-рішення не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника податків жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків, а тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку суду, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування виконано та доведено правомірність дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» (01011, місто Київ, вулиця Рибальська, 2, ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання незаконними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський