Справа № 460/6150/25
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ
28 квітня 2025 року м. Рівне №460/6150/25
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська після одержання позовної заяви
доІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
До Рівненського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо обчислення і виплати грошового забезпечення за періоди проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за періоди з 02.03.2022 по 11.03.2023, а також всіх належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет станом на 01.01.2022, 01.01.2023 за кожним роком проходження мною служби у військовій частині НОМЕР_1 відповідно;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок та виплати за період проходження військової служби з 02.03.2022 по 11.03.2023, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет станом на 01.01.2022, 01.01.2023 за кожним роком проходження мною служби у військовій частині НОМЕР_1 відповідно;
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка виражалася у не нарахуванні та не виплаті за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 періоди з 02.03.2022 по 11.03.2023, індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України Про індексацію доходів населення, Порядку проведення індексації доходів населення, затвердження постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з визначенням місяця в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2018 року;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 з 02.03.2022 по 11.03.2023 індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України Про індексацію грошових доходів населення, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з визначенням місяця в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2018 року з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою від 07.04.2025 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду:
- позовної заяви, оформленої у відповідності до статей 160, 161 КАС України, а саме: із зазначенням позовних вимог щодо кожного з відповідачів; із зазначенням обґрунтування обставин, які стали підставою для звернення до суду та зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини;
- належним чином засвідчених копій військового квитка, наказу №2 від 02.03.2022 та наказу №68 від 11.03.2023;
- доказів надіслання позовної заяви з додатками всім учасникам;
- заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням підстав для його поновлення, а також доказів поважності причин його пропуску.
Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної зави протягом десяти днів з дня вручення (отримання) ухвали про залишення позовної заяви без руху.
09.04.2025 на виконання ухвали від 07.04.2025 позивачем подано до суду заяву, в якій зазначив, що під час подання позову мною було помилково визначено в даній справі два відповідачі, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та Військову частину НОМЕР_1 . В даній справі належним відповідачем буде саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , а Військову частину НОМЕР_1 доцільно долучити як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог.
Також позивач зазначає, що при подачі позову помилково не долучив підтверджуючі документи. На виконання вимог ухвали долучає копії: 1) паспорта, 2) ідентифікаційного коду, 3) посвідчення учасника бойових дій, 4) військового квитка; 5) реквізити для проведення виплати; 6) витяг з наказу №68 від 11.03.2025. Повідомляє суд про те, що оригінали наказі про зарахування та виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 знаходяться у Військовій частині НОМЕР_1 .
Щодо строку звернення до суду позивач у поданій заяві зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 після звільнення не давала наручно ні грошового атестату, ні іншого платіжного документу, який би вказував би на отримане чи неотримане мною грошове забезпечення за період проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 02.03.2022 по 11.03.2023. Позивач вказує, що про порушення свого права він дізнався випадково в березні 2025 року від колег по службі, а також читаючи юридичні інтернет видання.
Ухвалою від 14.04.2025 позивачу продовжено на 10 днів з дня вручення позивачу даної ухвали процесуальний строк, встановлений судом для усунення недоліків позовної заяви згідно з ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 07.04.2024 в адміністративній справі №460/6150/25.
Зокрема, позивачу слід подати до суду адміністративний позов, оформлений відповідно до вимог статті 160 КАС України, а саме: із зазначенням у позові відповідного складу учасників та вимог до них; із зазначенням в позовній заяві викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги з зазначенням і додаванням до позову доказів, що підтверджують вказані обставини відповідно до вимог пункту 5 частини 5 статті 160 КАС України та з дотриманням вимог частини 1 статті 161 КАС України; доказів надіслання позовної заяви з додатками всім учасникам; заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням підстав для його поновлення, а також доказів поважності причин його пропуску.
22.04.2025 на адресу суду надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до суду. На обґрунтування заяви позивач зазначає, що про порушення свого права він дізнався в березні 2025 року від колег по службі та читаючи юридичні інтернет видання. Вказує, що ні військова частина НОМЕР_1 , ні ІНФОРМАЦІЯ_4 після звільнення не повідомляли письмово (довідки-розрахунки, будь-які інші платіжні документи) про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення. Окрім того вказує, що після звільнення з військової служби з військової частини НОМЕР_1 був на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою травмою під час виконання обов`язків військової служби.
Розглянувши заяву, подану позивачем на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, суд зазначає наступне.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог (частина 2 статті 9 КАС України).
Статтею 160 КАС України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування; позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Водночас, приписами статтей 160, 161, 172 КАС України обов`язкові вимоги до форми і змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, а також правила об`єднання в одній позовній заяві декількох позовних вимог.
Умовами прийнятності позовної заяви до розгляду є її відповідність вимогам щодо форми і змісту, які визначені у статті 160, 161, 172 КАС України, а також дотриманні визначених статтею 122 КАС України строків звернення до суду, обов`язковому поданні переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї, в тому числі і в частині сплати судового збору та, у разі пропуску строку звернення до суду, подання відповідного клопотання про його поновлення, доказів поважності причин його пропуску.
Тож право на судовий захист не є абсолютним. Законодавством встановлені вимоги, які мають бути дотримані особою, яка звертається до суду за захистом прав, свобод та інтересів.
Однак, подана позивачем до суду позовна заява не відповідає вимогам, які встановлені наведеними вище приписам КАС України для позовної заяви, як умовам її прийнятності до розгляду адміністративним судом, а саме вимогам пункту 5 частини 5 статті 160 КАС України, оскільки у позовній заяві відсутні належний виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Зі змісту позовної заяви встановлено, що вона не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а також у позовній заяві не зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини в порушення вимог пункту 5 частини 5 статті 160 КАС України.
Зокрема, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у неналежному нарахуванні та виплаті грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення позивача під час проходження військової служби. Однак вказані обставини не підтверджені жодними доказами, позивач наводить лише норми законодавства, згідно з якими вважає, що відповідачем порушено його право на належний розмір грошового забезпечення. При цьому, будь-яких доказів ненарахування або нарахування не в повному обсязі такого грошового забезпечення матеріали позовної заяви не містять.
Крім того, позивач зазначає, що належним відповідачем є ІНФОРМАЦІЯ_4 , а військову частину НОМЕР_1 слід залучити як третю особу.
Суд зазначає, що позивачу запропоновано усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду позовної заяви, оформленої у відповідності до статей 160, 161 КАС України, однак вказану вимогу ухвали позивач не виконав.
Щодо строку звернення до суду з позовною заявою, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 3 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Характерною особливістю спірних правовідносин є те, що позивач просив перерахувати грошове забезпечення за період, який охоплює часові проміжки як до, так і після внесення змін до статті 233 КЗпП України (19 липня 2022 року).
Аналіз наведених правових положень дає змогу дійти висновку, що з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (19 липня 2022 року) положення статті 233 КЗпП України, у попередній редакції, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 233 КЗпП України.
Водночас, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином:
- правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції);
- у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).
Велика Палата Верховного Суду у вказаному рішенні констатувала, що до вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02 серпня 2019 року по 04 листопада 2021 року та середнього заробітку за час недопуску до продовження виконання повноважень члена ВРП за період з 05 листопада 2021 року по 19 липня 2022 року застосовується частина друга статті 233 КЗпП України, у редакції до змін, унесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», якою визначено, що особа (працівник, службовець) має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком; до вимог щодо стягнення середнього заробітку за час недопуску до продовження виконання повноважень члена ВРП за період з 19 липня 2022 року по 13 травня 2023 року застосовується частина перша статті 233 КЗпП України, у редакції, що діє з 19 липня 2022 року, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли особа (працівник, службовець) дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Окрім викладеного, відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 з 24:00 год 30 червня 2023 року скасовано карантин, установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, запроваджений на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 (термін якого неодноразово продовжувався).
На момент внесення цих змін стаття 233 КЗпП України передбачала тримісячний строк звернення за вирішенням трудового спору (з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права); місячний строк (з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки) - у справах про звільнення та річний строк (з дня виявлення заподіяної працівником шкоди) для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації.
Отже, приймаючи указаний Закон, законодавець мав на меті не допустити порушення прав працівників і роботодавців, які могли б мати місце у зв`язку із поширенням коронавірусу COVID-19, та забезпечити суб`єктам права можливість звернутися до суду із трудовими спорами (у тому числі, спорами про звільнення) та зі спорами про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації протягом дії карантину.
Водночас, на момент внесення цих змін, стаття 233 КЗпП України діяла у редакції, яка передбачала можливість звернення до суду із позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
На переконання Судової палати, правова позиція, згідно з якою строки, визначені статтею 233 КЗпП України, завершилися 01 липня 2023 року, з огляду на опублікування Постанови №651 в останній день карантину, суперечить меті Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», позбавляє осіб, які мають бажання скористатися правом звернення до суду, можливості належним чином скерувати свою поведінку, що суперечить принципу юридичної визначеності.
З огляду на викладене, Судова палата вважає, що, з урахуванням пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року.
Такий підхід до вирішення питання строку звернення до суду з урахуванням скасування карантину застосовано Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2024 року у справі №444/2538/23.
Підсумовуючи наведене, Судова палата зазначає, що, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України, в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, дійшла таких висновків:
- якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).
- з урахуванням пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року.
Період з 02.03.2022 до 19.07.2022 регулюється положеннями статті 233 КЗпП України, у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належного їй грошового забезпечення без обмеження будь-яким строком.
Проте період з 19.07.2022 по 11.03.2023 регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України.
Як установлено судом, позивач виключена зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 11.03.2023.
Разом з тим, позов поданий в суд 02.04.2025, тобто з пропуском встановленого ст.233 КЗпП України (у редакції з 19.07.2022) строку звернення в суд.
Тому суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення в суд в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 11.03.2023, а заява позивача про поновлення строку звернення в суд щодо вказаного періоду є необґрунтованою.
Суд також вважає необґрунтованими доводи позивача, що він станом на час виключення зі списків особового складу не був обізнаний з розміром нарахованих та виплачених сум грошового забезпечення та індексації, оскільки грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі розмір відомий особі, яка його отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про складові грошового забезпечення, його обрахунок, та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий розрахунок чи розрахунок складових.
Отже, з дня отримання виплати, працівник (службовець) вважається таким, що повинен дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
З огляду на наведені вище висновки, суд дійшов висновку, що отримання інформації про нараховані та виплачені під час служби суми грошового забезпечення не може змінювати момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, з якого він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата прямо не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.
Позивачем не надано суду доказів звернення до відповідача для отримання інформації про нараховані та виплачені під час служби суми грошового забезпечення.
Щодо твердження позивача, що про порушення свого права він дізнався в березні 2025 року від колег по службі та читаючи юридичні інтернет видання, то суд вважає його необґрунтованим, оскільки позивач не надав суду доказів, з яких його колеги встановили, що саме його право на належне грошове забепечення порушено та не зазначено в позовній заяві юридичних інтернет видань, з яких йому стало відомо, що саме його право на належне грошове забезпечення порушене.
Стосовно твердження відповідача, що після звільнення з військової служби з військової частини НОМЕР_1 він був на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою травмою під час виконання обов`язків військової служби, то суд вважає його також необґрунтованим та зазначає наступне.
Крім того, згідно з частиною першою статті 161 КАС України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини другої статті 161 КАС України у разі подання позовної заяви та доданих до неї документів в електронній формі через електронний кабінет до позовної заяви додаються докази надсилання її копії та копій доданих документів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.
Частиною 9 статті 44 КАС України визначено, що у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати до суду доказ надсилання цих матеріалів іншим учасникам справи.
Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності у іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність у іншого учасника справи електронного кабінету - в паперовій формі листом з описом вкладення.
Суд зазначає, що позовна заява є заявою по суті справи та в даному випадку вона подана в електронному вигляді за допомогою системи "Електронний суд".
Однак, всупереч частини другої статті 161 КАС України, позивачем не надано до суду доказів надіслання позовної заяви з додатками відповідно до кількості учасників справи.
Натомість позивачем надано квитанцію про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС (зокрема, позовної заяви з додатками) для ІНФОРМАЦІЯ_5 , який не визначений учасником даної справи.
Надані позивачем до заяви квитанції підтверджує надіслання до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяви про виправлення недоліків з додатками та заяви про поновлення процесуального строку з додатками, а не копії позовної заяви з додатками.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, які зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 07.04.2025 та в ухвалі про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви від 14.04.2024.
За приписами частини п`ятої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Таким чином, у зв`язку з неусуненням позивачем недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява підлягає поверненню.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 169, 241, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій.
Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 28 квітня 2025 року

Суддя Олег ГРЕСЬКО