Справа № 520/31367/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 р. Справа № 520/31367/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О., м. Харків, повний текст складено 28.01.25 по справі № 520/31367/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Харківській області, перший відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Тернопільській області, другий відповідач, пенсійний орган), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу перерахунків пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 31 жовтня 2024 року № 45 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання суді у відставці: період проходження строкової військової служби з 13.10.1981 року по 11.11.1983 року (2 роки 1 місяць 2 дні); половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1984 року по 29.06.1988 року (1 рік 11 місяців);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 з 23 жовтня 2024 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 70% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2020 року №01-33/257/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 з 23 жовтня 2024 року щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці із розрахунку 70% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2020 року № 01-33/257/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених сум;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 , за рахунок його бюджетних асигнувань судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 грн 20 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що внаслідок протиправних дій другого відповідача, які полягають у не зарахуванні при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до страхового стажу періоду проходження ОСОБА_1 строкової військової служби з 13.10.1981 по 11.11.1983 та половини строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1984 по 29.06.1988, позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання у меншому розмірі, зокрема у сумі, що складає 62% суддівської винагороди, замість належних йому 70%.

Наполягав, що оскільки чинним на день призначення (обрання) позивача суддею законодавством передбачалась можливість зарахування до страхового стажу судді половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, а також період проходження строкової військової служби, наявні підстави для задоволення таких вимог ОСОБА_1 , що також узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.06.2018 по справі № 9901/382/18.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 по справі № 520/31367/24 адміністративний позов - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення відділу перерахунків пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 31 жовтня 2024 року №45 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання суді у відставці: період проходження строкової військової служби з 13.10.1981 року по 11.11.1983 року (2 роки 1 місяць 2 дні); половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1984 року по 29.06.1988 року (1 рік 11 місяців).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 23 жовтня 2024 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці із розрахунку 70% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2020 року №01-33/257/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (м. Тернопіль, майдан Волі, буд 3, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Другий відповідач, на погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі № 520/31367/24 та винести постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління в Тернопільській області.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про протиправне неврахування судом першої інстанції того факту, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді проводиться лише у випадку зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, у той час, як з 01.01.2024 жодних змін розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді не відбулося, а тому підстави для здійснення перерахунку пенсії позивача відсутні.

Позивач та перший відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 13.10.1981 року по 11.11.1983 року позивач проходив строкову військову службу в Збройних Силах СРСР, що підтверджується відповідними записами у військовому квитку серії НОМЕР_2 .

У період з 01.09.1984 року по 29.06.1988 року позивач навчався за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_3 та довідкою інституту від 05.10.1988 року №237/18.

Рішенням ІІІ сесії Харківської обласної Ради народних депутатів ХХІ скликання від 19 грудня 1990 року позивача обрано народним суддею Харківського районного суду Харківської області.

Рішенням ІІІ сесії Харківської обласної Ради народних депутатів від 21 березня 1995 року позивача обрано суддею Люботинского міського суду Харківської області.

Постановою Верховної Ради України від 7 квітня 2005 року №2534-IV «Про обрання суддів» позивача обрано безстроково на посаду судді місцевого Люботинського міського суду Харківської області.

Постановою Верховної Ради України від 16 березня 2006 року №3564-IV «Про обрання суддів», позивача обрано безстроково на посаду судді апеляційного суду Харківської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 13 квітня 2017 року №830/0/15-17 позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Харківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови апеляційного суду Харківської області від 21 квітня 2017 року № 04-03/33-ос позивача відраховано зі штату суддів апеляційного суду Харківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку та звільнення з посади судді.

З 2017 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 (далі Закон № 1402-VIII).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 по справі №520/16506/2020, яке набрало законної сили 23.02.2021, визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань перерахунків пенсій №25 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 30 вересня 2020 року № 273 про відмову у перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2020 року № 01-33/257/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити позивачу як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання згідно довідки апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2020 року №01-33/257/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

На виконання вказаного рішення суду розпорядженням відділу обслуговування громадян № 9 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.03.2021 року № 45, проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та призначено позивачу з 19.02.2020 року довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 62% суддівської винагороди, з урахуванням стажу роботи на посаді судді 26 років 4 місяці 2 дні.

Здійснюючи перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відділ обслуговування громадян № 9 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не зарахував до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження позивачем строкової військової служби в Збройних Силах СРСР у період з 13.10.1981 року по 11.11.1983 року, а також половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського у період з 01.09.1984 року по 29.06.1988 року.

У зв`язку з чим, 23.10.2024 позивач звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій просив: зарахувати до стажу роботи на посаді судді, який дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 13.10.1981 по 11.11.1983; половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1984 по 29.06.1988; стаж роботи на посаді стажера судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з 10.10.1988 по 20.12.1990; здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання із розрахунку 74% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зазначеної у довідці апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2020 року № 01-33/257/2020 «Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці», виходячи з загального стажу роботи на посаді судді - 32 роки 04 місяці 04 дні (стаж роботи на посаді судді 26 рік 04 місяці 02 днів; період проходження строкової військової служби 2 роки 1 місяць 02 дні; половина строку навчання за денною формою 1 рік 11 місяців; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді 2 роки.

Рішенням відділу перерахунків пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 31 жовтня 2024 року № 45, ухваленим в межах опрацювання звернень за принципом екстериторіальності, у задоволенні заяви позивача відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виходило з того, що застосування норм статті 137 Закону № 1402-VIII при обчисленні збільшення відсотка грошового утримання суддів у відставці не передбачено.

Вказані обставини слугували підставою звернення позивача до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що при здійсненні перерахунку довічного грошового утримання позивача на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 по справі № 520/16506/2020 у пенсійного органу були відсутні підстави для не зарахування до стажу судді період проходження позивачем строкової військової служби у період 13.10.1981 по 11.11.1983 (2 роки 1 місяць 2 дні), половину строку навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського у період з 01.09.1984 по 29.06.1988 (1 рік 11 місяців), оскільки чинним на момент обрання позивача на посаду судді Люботинського міського суду Харківської області законодавством було передбачено зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половину строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Суд вважав, що належним та ефективним способом захисту порушених права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання суді у відставці: період проходження строкової військової служби з 13.10.1981 року по 11.11.1983 року (2 роки 1 місяць 2 дні); половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1984 року по 29.06.1988 року (1 рік 11 місяців); зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 23 жовтня 2024 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці із розрахунку 70% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2020 року №01-33/257/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли внаслідок незарахування пенсійним органом до стажу роботи на посаді судді, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання суді у відставці: періоду проходження строкової військової служби з 13.10.1981 року по 11.11.1983 року (2 роки 1 місяць 2 дні); половини строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1984 року по 29.06.1988 року (1 рік 11 місяців).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон № 1402-VIII.

Згідно із частинами 1, 3 статті 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Досліджуючи поняття щомісячного довічного грошового утримання судді, Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 висновувався на тому, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013(справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Окрім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого, Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відповідно до положень статті 137 Закону (в редакції, чинній станом на час виходу позивача у відставку) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Зазначена норма пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею. Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Колегією суддів встановлено, що від часу, коли позивача було обрано на посаду народного судді Харківського районного суду Харківської області (19.12.1990) і до прийняття Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі по тексту Закон № 2862-ХІІ) законодавство не передбачало права судді на відставку та відповідно не регламентувало питання обчислення стажу, який дає право на відставку, а тому при визначенні стажу роботи позивача на посаді судді підлягає застосуванню законодавство, яке діяло на момент його обрання на посаду судді безстроково.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2018 по справі № 9901/382/18.

Станом на момент обрання ОСОБА_1 на посаді судді Люботинського міського суду Харківської області (07.04.2005) чинним був Закон № 2862-ХІІ.

Відповідно до частин 1-3, абзаців 1 та 2 частини 3 статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків.

За суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку.

Судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу". Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

З метою залучення на посади суддів висококваліфікованих фахівців та підвищення їх соціального захисту президентом України було затверджено Указ «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10 липня 1995 року № 584/95, відповідно до пункту 1 якого установлено, що:

- судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, одержують заробітну плату і 50 відсотків передбаченого законом щомісячного грошового утримання, належного їм у разі виходу у відставку;

- до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби;

- заробітна плата суддів не обкладається прибутковим податком за місцем основної роботи.

Крім того, згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Сторонами не спростовано, що загальний стаж позивача на посаді судді, який визнається пенсійним органом становить 26 років 4 місяці 2 дні, що у розумінні Закону № 2862-ХІІ та положень Указу «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10 липня 1995 року № 584/95, свідчить про набуття позивачем мінімально необхідного стажу 10 років для зарахування до його стажу на посаді судді половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Колегією суддів, з наявної в матеріалах справи копії військового квитка НОМЕР_2 позивача встановлено, що ОСОБА_1 у період з 13.10.1981 по 11.11.1983 проходив військову службу в лавах Радянської армії.

Зі змісту долученого до матеріалів справи диплому НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_1 з 01.09.1984 по 29.06.1988 навчався в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського.

Таким чином, невключення відповідачем до відповідного стажу роботи позивача на посаді судді, зокрема, періоду проходження ним строкової військової служби та половини строку навчання на юридичному факультету вищого навчального закладу для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Сторонами не спростовується, що довічне грошове утримання позивача обраховується виходячи з 62% суддівської винагороди виходячи із наявності страхового стажу на посаді судді у розмірі 26 років 4 місяці 2 дні.

З огляду на вказане, зарахування до вже наявного у позивача стажу роботи, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді (26 років 4 місяці 2 дні), періоду проходження військової служби та половини строку навчання в юридичному університеті, що у загальній сукупності становить 4 роки 2 дні, з урахуванням приписів статті 142 Закону № 1402-VIII, є підставою для підвищення щомісячного довічного грошового утримання позивача та проведення відповідного перерахунку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, зараховується календарний період проходження строкової військової служби та половина строку навчання на юридичному факультету вищого навчального закладу, в свою чергу, дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 70 % від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 30 травня 2019 року у справі № 592/2569/17.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не довів належними та допустимими доказами правомірність власних дій (бездіяльності), які є предметом оскарження позивачем.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання протиправним рішення відділу перерахунків пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 31 жовтня 2024 року №45 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 та наявність підстав для його скасування.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання суді у відставці: період проходження строкової військової служби з 13.10.1981 року по 11.11.1983 року (2 роки 1 місяць 2 дні); половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1984 року по 29.06.1988 року (1 рік 11 місяців) та перерахувати і виплатити з 23 жовтня 2024 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці із розрахунку 70% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно із довідкою апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2020 року №01-33/257/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно з частиною 1 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з вищезазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 по справі № 520/31367/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.М. Макаренко