Справа № 140/1070/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/1070/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Каленюк Ж.В.,

за участю секретаря судового засідання Клочко А.С.,

представника позивача Гламазди М.П.,

представника відповідача Роскошнової Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ПС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 вересня 2024 року №-0306-UA0036342 про визначення податкового зобов`язання із земельного податку у сумі 336877,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням позивачу було визначено податкове зобов`язання із земельного податку за вісім місяців 2024 року як співвласнику земельної ділянки з кадастровим номером :15:008:0228 площею 7,7682 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будівель торгівлі.

Позивач не погоджується із податковим повідомленням-рішенням, зазначивши, що він як фізична особа-підприємець, який обрав спрощену систему оподаткування (2 група), відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України (далі ПК України) звільняється від обов`язку нарахування та сплати земельного податку за земельну ділянку, що використовується ним в господарській діяльності.

Позивач наголосив, що за місцем розташування земельної ділянки ( АДРЕСА_1 ) протягом травня грудня 2024 року здійснював торгівлю деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, та в накладних, виписаних на товар покупцям, значиться саме ця адреса. На земельній ділянці для поліпшення торгівельної діяльності встановлено тимчасову споруду кіоск загальною площею 18,50 кв.м. Про використання земельної ділянки та тимчасової споруди (кіоска) податковий орган інформований у встановленому порядку шляхом подання 05 серпня 2024 року повідомлення про оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, форми №20-ОПП. Результати підприємницької діяльності обліковані у Книзі обліку доходів у витрат; у податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2024 рік (річна) відображено доходи від продажу товарів.

Крім того, позивач зазначив, що 29 жовтня 2024 року комісією у складі працівників виконавчого комітету Ковельської міської ради та головного державного інспектора Ковельського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Волинській області здійснено огляд земельної ділянки з кадастровим :15:008:0228. В акті обстеження земельної ділянки зафіксовано факт встановлення двох малих архітектурних форм (тимчасових споруд), на яких розміщені рекламні вивіски із зазначенням контактів підприємців, в т.ч. ОСОБА_1 , у тимчасових спорудах знаходилися водяні насоси, коробки із запчастинами, а на земельній ділянці - будівельні матеріали.

З огляду на наведене позивач вважає, що податковим повідомленням-рішенням йому безпідставно визначено податкові зобов`язання із земельного податку та просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.82-85). З цього приводу відповідач вказав, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно з 14 травня 2024 року ОСОБА_1 є співвласником земельної ділянки з кадастровий номером :15:008:0228 загальною площею 7,7682 га, а отже за приписами підпункту 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 ПК України він є платником податку на землю. Саме тому йому за період травень-грудень 2024 року податковим повідомленням-рішенням від 24 вересня 2024 року №-0306- НОМЕР_1 визначено податкове зобов`язання із земельного податку. При цьому відповідач вважає, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати земельного податку, оскільки під час перевірки не встановлено, що позивач використовує земельну ділянку для здійснення господарської діяльності. З наданих позивачем видаткових накладних, які виписані на неплатників податку на додану вартість, неможливо встановити реалізацію товару (податкові накладні не складаються), а інших підтверджуючих первинних документів щодо реалізації товару на таких неплатників не надано. Також неможливо встановити походження товару, який наявний у позивача. Крім того, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні будь-які торгівельні або інші будівлі, які б могли використовуватись у здійсненні господарської діяльності для зберігання будівельних матеріалів. При обстеженні земельної ділянки організацію здійснення господарської діяльності виявлено не було.

На переконання відповідача, податкове повідомлення-рішення від 24 вересня 2024 року №-0306-UA0036342 є правомірним, тому підстави для його скасування відсутні.

У відповіді на відзив позивач підтримав доводи позову (а.с.101-102).

Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав.

Ухвалою суду від 20 березня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з наведених у позовній заяві, відповіді на відзив підстав; представник відповідача, підтримуючи наведені у відзиві на позов аргументи, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 23 грудня 2020 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, що видно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.21-23).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 обрав спрощену систему оподаткування та з 01 січня 2021 року є платником єдиного податку (2 група), здійснюючи діяльність, зокрема, за такими видами: оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (46.73), роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах (47.52), оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням (46.69). Ця обставина підтверджується відомостями з Реєстру платників єдиного податку (а.с.23).

Також з матеріалів справи слідує, що у спільній сумісній власності ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка з кадастровим номером :15:008:0228 площею 7,7682 га за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване 14 травня 2024 року, про що наявний витяг з Державного реєстру речових прав (а.с.95).

Повідомленням про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність (форма №20-ОПП), від 05 серпня 2024 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 інформував ГУ ДПС у Волинській області про використання у підприємницькій діяльності земельної ділянки по АДРЕСА_1 та кіоску за цією ж адресою (а.с.24).

24 вересня 2024 року ГУ ДПС у Волинській області прийняло податкове повідомлення-рішення №-0306-UA0036342, яким визначило ОСОБА_1 податкове зобов`язання із земельного податку у сумі 336877,77 грн (за травень-грудень 2024 року) як співвласнику зазначеної вище земельної ділянки (а.с.159).

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку 11-12). Проте рішенням Державної податкової служби України від 12 грудня 2024 року №37233/6/99-00-06-01-03-06 скарга залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін (а.с.15-16).

Податкове повідомлення-рішення від 24 вересня 2024 року №-0306-UA0036342 є предметом оскарження у цьому спорі.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Як установлено підпунктом 14.1.72 пункту 14.1. статті 14 ПК України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Згідно із підпунктом 269.1.1.1 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

Відповідно до підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності.

Підставою для нарахування земельного податку є, зокрема, дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (підпункт «б» пункту 286.1 статті 286 ПК України).

Пунктом 286.5 статті 286 ПК України передбачено, що нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.

У свою чергу пунктом 269.2 статті 269 ПК України визначено, що особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 статті 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Тобто у розумінні положень підпунктів 14.1.72 пункту 14.1 статті 14, підпункту 269.1.1 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності.

Умовою несплати земельного податку за спрощеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, і у постановах Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі №820/5485/17, від 06 лютого 2020 року у справі №820/3488/16, від 21 червня 2022 року у справі №826/15283/17 та ін.

Не є спірною та обставина, що ОСОБА_1 є співвласником земельної ділянки в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :15:008:0228) загальною площею 7,7682 га.

Воднораз ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця та він у 2024 році перебував на спрощеній системі оподаткування (є платником єдиного податку 2 групи).

З відомостей податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2024 рік (а.с.41-42) вбачається, що позивач у звітному періоді здійснював такі види діяльності: 47.54 роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах; 63.99 - надання інших інформаційних послуг; 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 46.43 - оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення; 46.69 оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 93.29 організування інших видів відпочинку та розваг; 47.52 роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

В матеріалах справи наявні засвідчені копії первинних документів - накладних на реалізацію фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 фізичним особам товару (генераторів, електронасосів, баків, пиломатеріалів будівельних матеріалів за період травень грудень 2024 року (а.с.25-37), а також платіжних інструкцій, фіскальних чеків про оплату за товар (а.с.122-156).

У Книзі обліку доходів та витрат фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відображено отримання доходів від провадження підприємницької діяльності (а.с.38-40), які задекларовані й у податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2024 рік (а.с.41-42).

Тож надані документи дають підстави для висновку про фактичне здійснення у 2024 році підприємницької діяльності позивачем, який був платником єдиного податку 2 групи.

При цьому у встановленому порядку позивач повідомив ГУ ДПС у Волинській області про використання у підприємницькій діяльності земельної ділянки по АДРЕСА_1 та кіоску за цією адресою (а.с.24).

Відповідно до паспорта прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 розмістив тимчасову споруду (кіоск) площею 18,50 кв.м (а.с.59-64).

За заявою позивача, відповідно до розпорядженням Ковельського міського голови від

28 жовтня 2024 року, комісія у складі працівників виконавчого комітету Ковельської міської ради та головного державного інспектора Ковельського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Волинській області, за участю позивача здійснила огляд земельної ділянки з кадастровим номером :15:008:0228, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, про що був складений акт обстеження земельної ділянки від 29 жовтня 2024 року (а.с.96). За змістом цього акта при обстеженні земельної ділянки встановлено, що її частина вкрита щебенем та на ній розташовані дві малі архітектурні форми (тимчасові споруди), на яких є рекламні вивіски із контактами підприємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Одна із споруд була закрита, інша відкрита та в ній знаходилися водяні насоси та коробки із запчастинами. Також на земельній ділянці наявні будівельні матеріали (плити перекриття, бруківка). До акта обстеження додано фото, яким зафіксовано описані в акті обставини (а.с.87-94).

Позивач також зробив фото того ж місця самостійно (а.с.45-58), якими по суті зафіксовано ті ж самі обставини.

На переконання суду, наявні у справі докази у своїй сукупності дають підстави стверджувати, що у травні-грудні 2024 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та будучи платником єдиного податку 2 групи, дійсно використовував вказану земельну ділянку у своїй господарській діяльності: на ній з метою організації підприємницької діяльності встановлено тимчасову споруду (кіоск), на якій наявна рекламна вивіска про пропоновані для продажу підприємцем ОСОБА_1 товари, його контакти; на території земельної ділянки, як зафіксовано актом обстеження за участю представника ГУ ДПС у Волинській області, наявні будівельні матеріали, бруківка, а в середині тимчасової споруди організоване робоче місце для продажу та зберігаються насоси, коробки із запчастинами.

Будівельні матеріали, генератори, електронасоси позивач продавав у травні грудні 2024 року. У накладних вказано місце їх складення АДРЕСА_1 ; у фіскальних чеках також вказана ця адреса.

Наведене повністю спростовує аргументи відповідача про те, що земельна ділянка не використовувалася позивачем у підприємницькій діяльності.

Суд зазначає, що тимчасова споруда (мала архітектурна форма) за чинним законодавством не підлягає реєстрації в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а про її розміщення на зазначеній земельній ділянці вказує паспорт прив`язки, акт обстеження від 29 жовтня 2024 року. Заперечення відповідачем обставин, які були встановлені та зафіксовані в акті обстеження земельної ділянки, зокрема, представником ГУ ДПС у Волинській області, є нерозсудливим.

Аналізуючи норми податкового законодавства та з огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про наявність умов, які звільняють ОСОБА_1 від сплати земельного податку відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України. Так наявність у позивача статусу платника єдиного податку 2 групи та використання власної земельної ділянки у своїй господарській діяльності обумовлює його звільнення від обов`язку нарахування та сплати земельного податку за травень грудень 2024 року.

Отже, судовим розглядом справи підтверджено доводи позивача про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 24 вересня 2024 року №-0306-UA0036342.

Натомість відповідач як суб`єкт владних повноважень належними та допустимими доказами не довів правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення та не спростував відсутність у цьому разі підстав для звільнення позивача від обов`язку сплачувати у 2024 році земельний податок із земельної ділянки з кадастровим номером :15:008:0228.

Таким чином, позов належить задовольнити повністю.

Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача за рахунок ГУ ДПС у Волинській області підлягає відшкодуванню судовий збір у сумі 2695,03 грн (а.с.6, 75а). Щодо інших судових витрат (на послуги правничої допомоги), то за заявою представника позивача у судовому засіданні про надання усіх доказів понесення цих витрат відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України такі можуть бути розподілені після розгляду справи.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44106679) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 24 вересня 2024 року №-0306-UA0036342.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати у сумі 2695,03 грн (дві тисячі шістсот дев`яносто п`ять грн 03 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк

Повний текст рішення складено 25 квітня 2025 року