Справа № 240/21797/24
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Житомир

справа № 240/21797/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд

у складі судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул.Лятошинського Бориса, 5, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не зарахування до трудового стажу період з 21.05.1974 по 09.11.1975;

- зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахування до трудового стажу період з 21.05.1974 по 09.11.1975 в колгоспі ім.Фрунзе с.Закусили (В"язівка) Народицького району Житомирської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з травня 2016 року отримує пенсію за віком, при призначенні якої відповідач не врахував трудовий стаж за період з 21.05.1974 по 09.11.1975 в колгоспі ім.Фрунзе с.Закусили (В"язівка) Народицького району Житомирської області.

Позивач вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду України діяв всупереч вимогам чинного законодавства, та стверджує про своє право на зарахування до страхового стажу вказаного періоду роботи.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12 грудня 2024 року о 12 год. 00 хв. та, за клопотанням позивача, суд викликав у судове засідання свідків.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі надіслало до суду відзив на позовну заяву (за вх.№67692/24).

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Зазначає, що за матеріалами пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 зарахований в повному обсязі і становить 32 роки 0 місяців 24 дні.

Вказує, що позивач звертався із заявою про зарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності з травня по листопад 1975 року, Однак, в трудовій книзі будь-які записи щодо вказаного періоду відсутні та жодних довідок до заяви не було долучено.

З урахуванням зазначеного, просить суд у задоволенні позову відмовити.

11 грудня 2024 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив, у якій вказує, що 20 травня 1974 року він був звільнений з роботи у зв"язку з призовом до лав Рядянської Армії, однак службу в армії проходив в період з 10.11.1975 по 19.11.1977 та з 30.05.1983 по 1984 рік.

У визначений день та час, 12.12.2024, позивач з"явився до суду, однак через канцелярію суду подав клопотання (за вх.69085/24) про розгляд справи в порядку письмового провадження, на основі наявних у суду матеріалів. Також зазначив, що на виклику на допиту свідків не наполягає.

У судове засідання 12.12.2024 представник відповідача та свідки не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причин неявки суду не повідомили.

Відповідач 12.12.2024 через систему електронний суд подав заяву (за вх.№69140/24) про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 12.12.2024 клопотання позивача та заяву відповідача про розгляд у порядку письмового провадження даної адміністративної справи, задоволено.

Відповідно до положень ч. 5 ст.262, ч. 1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України - не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області з 20.05.2016 та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнобов"язкове державне пенсійне страхування", зарахований загальний стаж становить 32 роки 0 місяців 24 дні.

У грудні 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про надання відповіді щодо причин неврахування стажу роботи за період з травня 1975 року по листопад 1975 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 31.01.2014 повідомило позивача про відсутність підстав для врахування періоду страхового стажу з травня 1975 року по листопад 1975 року у зв"язку з відсутністю необхідних записів про вказаний період роботи.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає.

Стаття 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон України №1058) визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон України №1788-XII).

Відповідно до ст.48 Кодексу Законів про працю України та статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п.1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Згідно з п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пунктом 2.12 Інструкції передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, передбачено Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок).

Зокрема згідно з п.1 Порядком основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 від 19.07.1973, містяться записи, а саме:

- запис номер 5 та 6 про період роботи позивача з 18.02.1974 по 20.05.1974 в Народицькому ДЄУ №637, звільнений у зв"язку з призовом в Радянську Армію;

- запис номер 7 та 8 про зарахування в училище СПТУ-9 с.Бабиничі.

Позивач, звертаючись до суду просить зарахувати до трудового стажу період роботи з 21.05.1974 по 09.11.1975 в колгоспі ім.Фрунзе с.Закусили Народицького району Житомирської області, про який записи у трудовій книжці відсутні.

В свою чергу, згідно з довідкою №К-35/06-02 від 22.02.2022, виданою Комунальною установою Трудовий архів Народицької селищної ради, ОСОБА_1 в книгах по нарахуванню заробітної плати членам колгоспів ім.Фрунзе с.Закусили Народицький район за 1974-1975 роки, не значиться.

Суд зазначає, що позивачем не було надано до суду та при зверненні до відповідача додаткових довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик чи інших документів, що можуть підтвердити трудовий стаж позивача в оспорюваний період.

Також суд враховує, що п.17 Порядку передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Суд наголошує, що в судове засідання (12.12.2024) у справі викликалися свідки, яких вказував позивач, однак до суду вони не з"явилися. У свою чергу, свідки про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Крім того, суд зауважує, що позивач у клопотанні за вх.№69085/24, у якому просив розглядати справу у порядку письмового провадження, також зазначив, що на повторному виклику та допиту свідків не наполягає.

Відповідно до частин другої - третьої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Судом зазначає, що обов`язок по визначенню (формулюванню) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав, та їх обґрунтуванням покладено саме на позивача, саме для цього законодавцем визначені вимоги до позовної заяви, що міститься в статті 160 КАС України.

Суд наголошує, що матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок/призначення пенсії, в тому числі з вимогою зарахувати до страхового стажу період з травня по листопад 1975 року, однак в межах заявлених позовних вимог просить зарахувати стаж за період 21.05.1974 по 09.11.1975.

Отже, наведене у позовній заяві формулювання позовних вимог (зазначення невірних періодів, які мають бути зараховані до страхового стажу) не дозволяє суду розглянути позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача зарахувати певні періоди до страхового стажу, з якими позивач не звертався до відповідача.

Позовна вимога, в частині зарахування періоду з 21.05.1974 по квітень 1975 року до страхового стажу, не може бути задоволена з тих підстав, що відповідачем не приймалось рішення про відмову в зарахуванні вказаного періоду до страхового стажу. В оскаржуваному рішенні не зазначено, як про незарахування таких періодів до страхового стажу, так і підстав такого не зарахування, що позбавляє суд можливості оцінити таке рішення на предмет правомірності.

Водночас, за вищевказаних обставин та за відсутності доказів на підтвердження страхового стажу відповідними уточнюючими довідками, відсутності відомостей про сплату загальнообов"язкових страхових внесків позивачем, неможливості підтвердження стажу показаннями свідків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду з травня 1975 по листопад 1975 року.

З огляду на вказане, доводи позивача про протиправність дій відповідача в контексті спірних правовідносин є безпідставними.

Частиною 1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

З огляду на викладене, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року по справі №800/541/16 зазначено, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Таким чином, враховуючи зазначені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області не порушувало прав та законних інтересів позивача, як пенсіонера, як наслідок, підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до частин 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовну.

Відповідно до положень ст.139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ідн. номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко

Повний текст складено: 29 квітня 2025 р.

29.04.25