Справа № 240/2010/25
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/2010/25

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, у якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління в Закарпатській області від 25.07.2024 №39 про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву від 17.07.2024 щодо призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 15.12.1981 по 15.12.1985 - 4 роки в Публічному акціонерному товаристві «МОСТОБУД» «Мостобудівельний загін №12» (довідка №3 від 03.10.2022); з липня 1988 по липень 1993 - 5 років в ТОВ «Новотрудинское» на території російської федерації (довідка №04 - 54/Н-610 вiд 23.10.2018) з 11.05.1994 по 31.12.1997 - 3 роки 7 місяців 20 днів в КСП «Україна» (трудова книжка НОМЕР_1 від 01.02.2003).

В обґрунтування позову вказує, що трудова книжка містить усі належним чином внесені записи про мою роботу у спірні періоди. Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємств з посиланням на відповідні накази та не містить неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості. Позивач вважає, що не несе відповідальності щодо ведення трудових книжок, а тому безпідставно до стажу не враховано вказаний у ній період роботи. На переконання позивача, безпідставно не враховано до стажу роботи період роботи в «Мостобудівельному загоні №12" з грудня 1981 року по грудень 1985 року згідно довідки №3 від 03.10.2022 де, зокрема, вказано адресу, за якою знаходяться особові рахунки на підставі яких видана довідка та вказано, що підприємство не заперечує проти проведення перевірки первинних документів, зазначених у цій довідці. У випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих мною документів, то відповідач наділений правом звернення до державних органів, підприємств, установ, організацій з метою отримання необхідної інформації і на їх запит була б надіслана підтверджуюча довідка, щодо роботи в «Мостобудівельному загоні №12»з грудня 1981 року по грудень 1985 року або ж надіслати запит до відповідного пенсійного органу щодо перевірки даного періоду вказаного в довідці №3. Відмову у призначенні пенсії вважає протиправною. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 29.01.2025 прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи, зобов`язала Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов до суду 20.01.2025. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що за розглядом документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.02.2003, оскільки запис не відповідає даті заповнення трудової книжки 01.02.2003. Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Також до страхового стажу не зарахований період роботи в колгоспі, який знаходиться на території російської федерації, з липня 1988 по січень 1993 року, згідно довідок №04-54/Н609 від 23.10.2018, №04-54/Н610 від 23.10.2018 оскільки відсутні протоколи про прийняття на роботу. Відповідач вказує, що 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території Російської Федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РСФСР по 31 грудня 1991 року. Крім цього, зазначаємо, що оскільки законом не врегульований порядок відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, листування з рф припинено, а тому ніякі запити про надання довідки про стаж, до рф Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не здійснювало. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов до суду 20.02.2025. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо призначення пенсії за віком здійснено структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та 25.07.2024 винесено рішення №39 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Позовні вимоги вважає необґрунтованими, а рішення органу ПФУ є правомірним та вмотивованим. Просить відмовити у задоволенні позову. До відзиву додано копію матеріалів відмовної пенсійної справи позивача.

У період із 24.03.2025 по 31.03.2025 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що 17 липня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Закарпатській області, за принципом екстериторіальності, 25.07.2024 прийняло рішення №39 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . У рішенні вказано:

Страховий стаж заявника - 15р.07м. 10 дн.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- до страхового стажу не врахований період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.02.2003, оскільки запис про перший період роботи з 11.05.1994 не відповідає даті заповнення титульної сторінки трудової книжки 01.02.2003. Для зарахування страхового стажу необхідно долучити уточнюючу довідку;

- до страхового стажу не врахований період роботи в колгоспі згідно довідок №04-54/4-609 від 23.10.2018, №04-54/4-610 від 23.10,2018 за період з липня 1988 по січень 1993, оскільки відсутні протоколи на прийняття на роботу. Для зарахування страхового стажу необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи.

Право на отримання пенсійної виплати 12.07.2026.

Висновок: не має право на призначення пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 26.07.2024 повідомило позивача про рішення, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Закарпатській області.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає відмову у призначенні пенсії протиправною, а свої права та інтереси порушеними.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислуги років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до приписів частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закону №1058), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Частиною ст. 26 Закону №1058 встановлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Згідно 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Частинами другою-четвертою статті 48 Кодексу законів про працю України встановлено, що на вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Відповідно до п. 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.02.2003. Підстава: " оскільки запис про перший період роботи з 11.05.1994 не відповідає даті заповнення титульної сторінки трудової книжки 01.02.2003."

Судом досліджено записи, зроблені у трудовій книжці НОМЕР_1 та встановлено наступне:

Дата заповнення 01.02.2003, власник: ОСОБА_1 .

Запис №1: 11.05.1994: прийнятий в члени КСП "Україна" с. Марківка механізатором; підстава внесення запису: Пр №4 від 11.05.1994. Запис містить відтиск печатки та підпис голи КСП.

Запис №2: 20.01.2000: Відповідно до Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки" від 3.12.1999 №1529/99 та в зв`язку з реформуванням КСП "Україна", звільнений з займаної посади (роботи) в порядку переводу в сгк Україна ( ч. 5 ст. 36 КЗпП України); підстава внесення запису: Пр №2 від 20.01.2000;

запис №3: 20.01.2000: Прийнятий в члени сгк "Україна" с. Марківка в бр. №1с. Ст. Гута механізатором; підстава внесення запису: Пр. №2 від 20.01.2000;

запис №4: 21.01.2004: Розрахований з членів СГК "Україна" с. Марківка та з роботи механізатора за власним бажанням; підстава внесення запису: Пр. №1 від 21.01.2004

Отже, заповнення титульної сторінки трудової книжки, а також записи за номерами 1-4 зроблено одним і тим же роботодавцем. Кожен запис про трудову діяльність позивача скріплено печаткою та підписом керівника.

Належними доказами підтверджується, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, при розгляді заяви ОСОБА_1 від 17.07.2024 про призначення пенсії, до його стажу зараховано період із 01.01.1998 по 31.12.1999.

Отже, не зараховано період роботи позивача із 11.05.1994 по 31.12.1997.

Враховуючи норми, які регулюють заповнення трудових книжок працівників, суд вважає, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Вказана позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду в аналогічних спірних відносинах, що викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 справа №275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на її особисті права.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий висновок суду узгоджується з правою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Більше того, у постанові від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17 Верховний Суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Поряд з цим, у постанові від 21 лютого 2018 року у справ №687/975/17 (адміністративне провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі №120/1089/19-а.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, до страхового стажу позивача не зараховано період згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.02.2003, оскільки запис про перший період роботи з 11.05.1994 не відповідає даті заповнення титульної сторінки трудової книжки 01.02.2003.

Між тим, враховуючи наведені вище норми та висновки Верховного Суду у справах з подібних відносин, суд зауважує, що у період із 11.05.1994 по 21.01.2004, тобто і на момент заповнення трудової книжки (01.02.2003) позивач не змінював роботодавця, а тому підстава для неврахування всього періоду трудової діяльності позивача у такого роботодавця з причини, що зазначена у оскаржуваному рішення, не є правовою підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 11.05.1994 по 31.12.1997.

З урахуванням вказаного, суд вважає протиправним неврахування періоду з 11.05.1994 по 31.12.1997 до стажу позивача.

З прохальної частини позову вбачається, що до стажу позивача не зараховано період роботи, який вказано у довідці про заробітну плату для обчислення пенсії №3, яка видана 03.10.2022 Публічним акціонерним товариством "Містобуд" "Містобудівельний загін №12".

Позивачем до позову додано вказану довідку, а відповідачами у відзивах не заперечувалось, що довідку №3 від 03.10.2022 було додано до заяви від 17.07.2024 про призначення пенсії.

Судом досліджено довідку №3 від 03.10.2022 та встановлено, що:

- її форма відповідає Додатку 5 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (пункт 2.1 розділу ІІ);

- у ній вказано розмір нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати за період: грудень 1981 року - грудень 1985 року,

- у ній вказано, що довідку видано на підставі особових рахунків за 1981-1985 роки

- вона містить інформацію: про сплату страхових внесків, місцезнаходження особових рахунків

Окрім того, у довідці зазначено: "Не заперечуємо проти проведення перевірки первинних документів, зазначених у цій довідці."

Під час розгляду справи, відповідачами не надано до суду жодних доказів, які б спростовували достовірність інформації, яка зазначена у довідці про заробітну плату для обчислення пенсії №3, яка видана 03.10.2022 Публічним акціонерним товариством "Містобуд" "Містобудівельний загін №12".

Підстав для неврахування вказаних у зазначеній довідці періодів до стажу позивача, судом не встановлено.

Отже, період із грудня 1981 року по грудень 1985 року, згідно довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №3, яка видана 03.10.2022 Публічним акціонерним товариством "Містобуд" "Містобудівельний загін №12", безпідставно не враховано до стажу позивача про розгляді його заяви від 17.07.2024 про призначення пенсії за віком.

Щодо не зарахування до страхового стажу періодів робота відповідно до довідок №04-54/Н-609 від 23.10.2018 та №04-54/Н-610 від 23.10.2018.

У оскаржуваному рішенні зазначено: до страхового стажу не врахований період роботи в колгоспі згідно довідок №04-54/4-609 від 23.10.2018, №04-54/4-610 від 23.10,2018 за період з липня 1988 по січень 1993, оскільки відсутні протоколи на прийняття на роботу. Для зарахування страхового стажу необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи.

Судом досліджено вказані у рішенні довідки та встановлено наступне.

Довідки від 23.10.2018 №04-54/Н-609 та №04-54/Н-610 видані архівною установою, яка розташована на території російської федерації та містять інформацію про трудову діяльність та розмір заробітної плати позивача за період: липень 1988 року - липень 1993 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Новотрудинское" (мовою оригіналу) Октябрського району Амурської області.

У довідках вказано, що їх видано на підставі особових рахунків, книг по обліку та оплаті роботи.

Належними доказами підтверджується, що увесь період, а не лише "по січень 1993" як вказано у оскаржуваному рішенні, не зараховано до стажу позивача (а.с. 45).

Також відповідачем не надано доказів вчинення відповідачем дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження трудового стажу позивача за період з липня 1988 року по липень 1993 року.

Крім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває до цього часу, акціонерне товариство Укрпошта з 24.02.2022 тимчасово припинило приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до російської федерації, тому ні позивач ні відповідач не можуть з об`єктивних причин надіслати до компетентного органу російської федерації відповідний запит та отримати підтвердження інформації щодо трудової діяльності позивача у спірний період.

У відзиві на позовну заяву представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вказує, що з 23 грудня 2022 року дія Конвенції про правову допомогу у правовідносинах з російською федерацією не застосовується. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31 грудня 1991 року.

Щодо вказаних у відзиві аргументів представника відповідача, суд зазначає що такі не були підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Окрім того, Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29 листопада 2022 року "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м.москві.

Зазначена вище постанова набрала чинності 02 грудня 2022 року.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29 листопада 2022 року Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у врахуванні заробітної плати, отриманої на території іншої держави-учасниці, при перерахунку пенсії.

На переконання суду, наявні в особи первинні документи, які стосуються його роботи, не можуть бути не визнані суб`єктом влади або позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України було припинено співробітництво з країною-агресором. У цьому випадку право позивача на призначення пенсії ніяк не пов`язується з такими обставинами, як припинення дипломатичних відносин з вказаною державою та обмін поштою.

Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, які підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах адміністративної справи, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області від 25.07.2024 №39 є протиправним, а тому підлягає скасуванню

Щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає наступне.

За приписами ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачці пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.

Отже, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.07.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до стажу позивача періоди:

- із грудня 1981 року по грудень 1985 року, відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №3, яка видана 03.10.2022 Публічним акціонерним товариством "Містобуд" "Містобудівельний загін №12";

- з липня 1988 року по липень 1993 року згідно архівної довідки від 23.10.2018 №04-54/Н-609 та архівної довідки від 23.10.2018 №04-54/Н-610;

- із 11.05.1994 по 31.12.1997, відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 .

З огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задоволенню не підлягають.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення даного позову частково.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання протиправним та скасування рішення, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 25.07.2024 №39.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.07.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до стажу позивача періоди:

- із грудня 1981 року по грудень 1985 року, відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №3, яка видана 03.10.2022 Публічним акціонерним товариством "Містобуд" "Містобудівельний загін №12";

- з липня 1988 року по липень 1993 року згідно архівної довідки від 23.10.2018 №04-54/Н-609 та архівної довідки від 23.10.2018 №04-54/Н-610;

- із 11.05.1994 по 31.12.1997, відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

28.04.25