Справа № 640/1436/20
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. ПолтаваСправа № 640/1436/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПАНРАЙЗ" до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СПАНРАЙЗ" звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA125120/2019/000004/2 від 28.08.2019.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив про протиправність оскаржуваного рішення, оскільки коригування митної вартості за допомогою резервного методу носить протиправний характер, з урахуванням того, що позивачем надано митному органу всі документи та необхідні відомості для перевірки заявленої митної вартості за основним методом. Крім того, винесення оскаржуваного Рішення, завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам Позивача, що полягає у значних матеріальних збитках, які полягають у сплаті зайвих платежів. Відмова у визнанні заявленої митної вартості є безпідставною та протиправною оскільки ґрунтується на суб`єктивній думці посадової особи що винесла Рішення, та спотворення фактів на підставі яких Відповідач обґрунтовує Рішення. Відсутність лише Акту наданих послуг не може бути обґрунтованою підставою для не взяття до уваги інших документів які у своїй сукупності однозначно дають змогу перевірити вартість витрат на перевезення - складових митної вартості.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Зазначав, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем правомірно та у межах наданих останньому повноважень, з огляду на те, що документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару, відповідно до ст. 53 Митного кодексу України, не містить всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарі, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари /а.с. 70-75/.

Статтями 1-2 Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі Закон №2825-ІХ) постановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва та утворити Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

За наслідками автоматизованого розподілу судових справ між судами визначено суд для розгляду справи №640/1436/20 Полтавський окружний адміністративний суд.

Матеріали справи №640/1436/20 було направлено до Полтавського окружного адміністративного суду та зареєстровано судом 17.02.2025.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 17.02.2025 визначено суддю для розгляду справи Ясиновського І.Г.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Здійснено процесуальне правонаступництво відповідача по справі №640/1436/20, а саме: Київської митниці Держмитслужби (ідентифікаційний код 43337359) на правонаступника - Київську митницю (ідентифікаційний код ВП 43997555; місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, 8-А) як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (надалі також КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За відсутності невирішених клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між ТОВ «Спанрайз» (покупець) та Ningbo Riway Nоnwovens Тech Co., Ltd (продавець) укладено контракт №SR-RW-20180103 від 03.01.2018, умовами якого передбачено, що продавець зобов`язується продати (передати право користування, володіння та розпорядження), а покупець прийняти та оплатити товар. Асортимент товару, його ціна та умова постачання вказуються в інвойсі продавця /а.с. 13-15/.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією вантажно-митної декларації UА125120/2019/480081, ТОВ «Спанрайз» ввезено на митну територію України наступні товари:

1. Нетканий матеріал Спанлейс (50% VI/50% PET), одержаний гідрозкріпленням штучного та синтетичного волокна, поверхнева щільність понад 25г/м2, але не більш як 70г/м2, без покриття, без просочення, не дубльований, в рулонах. Спанлейс гладкий, паралельне укладання волокон:

- 35г/м2 (160см х 2300м), білий, вага нетто - 810,20 кг, 6 рулонів;

- 35г/м2 (70см х 2400м), білий, вага нетто - 1436,80 кг, 24 рулонів:

- 40г/м2 (70см х 2100 м), білий, вага нетто - 576,10 кг, 10 рулонів;

Спанлейс сіточка, паралельне укладання волокон:

- 35г/м2 (160см х 2400м), білий, вага нетто - 1320,70кг, 10 рулонів;

- 35г/м2 (70см х 2400м), білий, вага нетто - 1338,40кг, 23 рулона.

2.Фольга алюмінієва, без основи, катана, без подальшого оброблення, завтовшки менш як 0,021мм, у рулонах масою менш як 10 кг по 1 рулону в упаковці, - алюмінієва фольга 14 мікрон (0,014мм)., 12см х 100м- 1920 упаковок, (1 кор х 24упак)- 80 коробок, /призначена для використання в салонах краси для процедур фарбування волосся/ . Торговельна марка - Etto.

3. Комірці паперові, одноразові, виготовлені з полотна із целюлозних волокон завширшки не більш як 3 6см, ступінь розтягнення 200%, в рулонах, по 100 рулонів в коробці. Торговельна марка - Etto:

- картонна шпуля, з блакитним клеєм 6,5 см;

- пластикова шпуля, з блакитним клеєм. 6,5см х 34м - 10000 коробок;

- пластикова шпуля, з блакитним клеєм 6,5см х 34м - 15000 шт/150 коробок. /призначені для використання в перукарських салонах/ /а.с. 17-18/.

Разом з тим, за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості, Київською митницею Державної фіскальної служби прийнято рішення про коригування митної вартості №UA125120/2019/000004/2 від 28.08.2019, в якому зазначено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, а документи на містять достовірних та об`єктних відомостей, які б підгороджували числові значення складових митної вартості, зокрема п. 4.3 транспортно-експедиційного договору передбачено, що всі розрахунки проводяться в національній грошовій одиниці - гривні. У випадку визначення оплати в іноземній валюті, виконавець виставляє рахунок-фактуру в гривневому еквіваленті, визначеному по курсу НБУ на дату акту здачі-приймання наданих послуг, проте до митною оформлення вищевказаний документ не надано. Як наслідок, митним органом зроблено висновок про те, що з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів, з метою чого від декларанта було витребувано додаткові документи, згідно з переліком, викладеним в електронному повідомленні. Однак у строк, встановлений ч. 3 ст. 53, п. 2 ч. 2 ст. 255 Митного кодексу України, декларантом не надано запитувані додаткові документи.

Крім того, у наданому до митного оформлення прайс-листі не зазначена дата складання документу та термін його дії. Згідно із загальноприйнятою світовою практикою, прайс-лист має містити відомості яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки, тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок виробника, умов поставки, умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться у дію, термін дії, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів. У висновку від 31.07.2019 №Ц-697 експерт зазначає прайс №NІNGBO RIWAY NONWOVENS TECH CO., LTD одним із джерел інформації. Крім того, митна декларація країни відправника надана без врахування ст. 254 Митного кодексу України. Відтак, за висновком митного органу, подані декларантом документи не містили належних, об`єктивних, достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо. В оскаржуваному рішенні також зазначено, що декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації не надано. При цьому, джерелом інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильність визначення митної вартості товару, згідно з джерелом інформації: товар №1 - МД від 25.07.2019 № UA500020/2019/7721 - 3,52 дол. США/кг, МДВ від 18.07.2019 № UA125120/2019/478229 -3,52 дол. США/кг.

Вважаючи свої права порушеними таким рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зокрема, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України).

У силу п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приписами ч.ч. 4-7 ст. 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця.

Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо).

Як було зазначено вище, оскаржуване рішення мотивовано тим, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості та відомостей щодо ціни, яка сплачена, оскільки (1) декларантом не надано акту здачі-приймання наданих послуг, що передбачено п. 4.3 транспортно-експедиційного договору; (2) у наданому до митного оформлення прайс-листі не зазначена дата складання документу та термін його дії; (3) митна декларація країни відправника надана без врахування ст. 254 Митного кодексу України.

З приводу викладеного, суд одразу звертає увагу на те, що прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів. Водночас, наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №815/3451/16.

Також суд звертає увагу на те, що відповідач не обґрунтував неможливість визначення транспортної складової митної вартості без цього документу та не конкретизував який саме аспект цієї складової має підтвердити цей документ.

З цього приводу суд зазначає, що прайс-лист: по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лис - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів. Тобто прайс- лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 01.03.2023 року у справі №420/18880/21, від 08.12.2022 року у справі №420/2792/19, від 23.10.2020 року у справі №810/690/17.

У свою чергу, згідно з ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що між ДП «Український термінал» (виконавець) та ТОВ «Спанрайз» (замовник) укладено договір про надання послуг з експедиторського обслуговування вантажів від 14.08.2017 №17/08/14, умовами якого передбачено, що за цим договором виконавець зобов`язується виконати або організувати виконання комплексу транспортно-експедиторських послуг, а замовник зобов`язаний прийняти їх та оплатити на умовах, передбачених цим договором.

Конкретний обсяг транспортно-експедиційних послуг, передбачений п. 2.1 цього договору, визначається сторонами у заявці, яка є його невід`ємною частиною. У випадку наявності розбіжностей між умовами заяви та договору, умови визначені у заявці, мають пріоритетне значення для вирішення спірних відносин (п. 2.2 вказаного договору).

Факт надання транспортно-експедиційних послуг при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплексом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення та актом здачі-приймання наданих транспортно-експедиційних послуг (п. 2.6 вказаного договору).

Всі розрахунки між замовником і виконавцем провадяться в національній грошовій одиниці України - гривні. У випадку визначення сторонами плати виконавця в іноземній валюті або здійснення виконавцем розрахунків з учасниками транспортно-експедиторської діяльності в іноземній валюті, виконавець виставляє замовнику рахунок-фактуру в гривневому еквіваленті, визначеному по курсу НБУ на дату складання акту здачі-приймання наданих послуг, якщо інше не передбачено умовами заявки (п. 4.3 вказаного договору).

Для підтвердження складової митної вартості - вартості транспортування товару, від порту завантаження NІNGBO Китай до порту Одеса Україна, декларантом (позивачем) надано Рахунок на оплату №00004058 від 19.08.2019 /а.с. 24/; Платіжне доручення №373 від 20.08.2019 /а.с. 25/; Довідку про транспортні витрати від 23.08.2019 №230819/01 /а.с. 26/; Заявку №190528/02 на перевезення вантажу від 19 серпня 2019 року /а.с.27/; Договір №17/08/14 про надання послуг з експедиторського обслуговування вантажів від 14.08.2017 /а.с. 29-31/.

Так, у силу параграфу 20 розділу ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Відтак, акт виконання робіт, у даному разі транспортно-експедиційних, є лише одним із документів, який може містити відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, проте не єдиним. Таким документом також, у силу наведених законодавчих положень, може бути й рахунок-фактура.

Крім того, з наведених положень договору про надання послуг з експедиторського обслуговування вантажів від 14.08.2017 №17/08/14 вбачається, що конкретний обсяг транспортно-експедиційних послуг, передбачений п. 2.1 цього договору, визначається сторонами у заявці, яка є його невід`ємною частиною. У випадку наявності розбіжностей між умовами заяви та договору, умови визначені у заявці, мають пріоритетне значення для вирішення спірних відносин (п. 2.2 вказаного договору).

Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами та матеріалами, які були також надані митному органу, підтверджено вартість перевезення оцінюваних товарів та факт його оплати.

Суд також звертає увагу, що згідно зі ст. 254 Митного кодексу України, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що митна декларація країни відправлення складена на іноземній мові, перекладу на українську мову остання не містить.

Разом з тим, як зі змісту оскаржуваного рішення, так і зі змісту поданого представником відповідача відзиву, не вбачається того, що дані, які містяться у даній митній декларації країни відправлення, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації, що, у свою чергу, створило перешкоди у підтвердженні заявленої митної вартості товару за ціною договору (контракту). Крім того, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається того, що митний органом витребовувався від декларанта (позивача) переклад митної декларації країни відправлення.

Суд також звертає увагу, що у силу ст. 57 Митного кодексу України, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, митна вартість визначається за резервним методом у відповідності до статті 64 Митного кодексу України у разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів.

За змістом оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, відповідач використав резервний метод.

Обов`язок доведення митної вартості товару покладено на декларанта. Орган доходів і зборів має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль може здійснюватися, у тому числі, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.

Разом з тим, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, останній не містить інформації, на підставі якої відповідачем відкориговано вартість товару, а саме: який товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості такого товару, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товару, відсутнє її коригування, не зазначено фактів, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості, тощо.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відповідачем належними доказами не доведено, що позивачем до митного органу не надано усіх необхідних документів для підтвердження заявленої у митній декларації митної вартості товару, внесеної до декларацій недостовірні або неточні відомості, або надано документи, які містили розбіжності, що, відповідно, унеможливлювало б визначення митної вартості товару за ціною договору.

При цьому, повноваження митниці щодо витребування додаткових документів для перевірки правильності визначення митної вартості товару можуть бути реалізовані за наявності обґрунтованих підстав для сумніву у правильності митної оцінки товару.

Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Відомості з інформаційних систем фіскальних органів не можуть слугувати беззаперечним джерелом інформації про митну вартість конкретного товару.

Водночас, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 Митного кодексу. Визначена митна вартість товару ґрунтується на митній вартості товару, подібного за якісними характеристиками, митне оформлення якого вже здійснене.

Відтак, враховуючи, що ТОВ «Спанрайз» до митного органу надано усі необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які цілком достатні для підтвердження кількісних та вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, суд дійшов до висновку, що визначення відповідачем митної вартості не за основним методом визначення митної вартості товарів (за ціною договору), є необґрунтованим.

До того ж, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено, а суду не надано належних доказів на підтвердження правомірності застосування у межах спірних правовідносин такого другорядного методу визначення митної вартості як резервного та послідовного вибору методів, як того вимагають положення ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України.

За наведених обставин суд дійшов до висновку, що позивачем правильно визначено митну вартість імпортованого товару за основним методом - за ціною договору, - що підтверджено ним документально.

Відтак, визначення відповідачем митної вартості товару за шостим (резервним) методом визначення митної вартості здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA125120/2019/000004/2 від 28.08.2019.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та протиправність рішення відповідача. Отже, позов необхідно задовольнити повністю.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2102,00 грн /а.с.10-11/.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на ухвалення судом у цій справі рішення про задоволення позовних вимог, а також оскільки у спірних відносинах права позивача порушені відповідачем, суд дійшов висновку, що судовий збір належить стягнути саме за рахунок бюджетних асигнувань його правонаступника у розмірі 2102,00 грн.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з таких міркувань.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системно проаналізувавши наведені вище норми КАС України, суд зазначає, що документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 04.08.2020 у справі №810/3213/16.

У цій справі представник позивача просить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

На підтвердження розміру витрат адвокатом Семеновим О.М. надані копію договору про надання правової допомоги від 06.12.2019 №004; акту прийому наданих послуг від 16.12.2019, платіжного доручення від 20.12.2019 №762, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю /а.с. 56-62/.

Дослідивши надані представником позивача документи, суд враховує такі обставини.

Як слідує зі змісту залучених до матеріалів справи документів, адвокатом надані клієнту такі послуги: надано правову інформацію, роз`яснення щодо порядку перерахунку пенсії, складено та виготовлено позовну заяву.

Оцінюючи надані представником позивача документи у взаємозв`язку з фактичними обставинами цієї справи, суд враховує, що цей спір виник у справі незначної складності та не характеризується наявністю виключної правової проблеми, значним суспільним інтересом до її розгляду, великою кількістю зібраних і поданих до суду доказів тощо. Навпаки, з питання розгляду подібних справ судами України напрацьовано сталу судову практику.

Написання позовної заяви, яка здебільшого містить цитовані норми законодавчих актів, не вимагало значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребувало тривалого часу та надмірних зусиль адвоката.

Обсяг наданих разом з позовною заявою доказів є незначним та не свідчить про вжиття дій щодо їх збирання саме адвокатом.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників, судові засідання не проводились. Адвокат не відвідував суд для з`ясування обставин справи, не ознайомлювався з матеріалами справи, не подавав клопотань та інших процесуальних документів.

Враховуючи наведені вище фактичні обставини цієї справи суд акцентує увагу на тому, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Виходячи з вищеописаних обставин справи, зважаючи на те, що підготовлені адвокатом процесуальні документи не потребують значних затрат часу для їх складення, суд, оцінивши надані представником позивача докази у їх сукупності, враховуючи відсутність заперечень відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу у цій справі та ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, беручи до уваги принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі до 2500,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СПАНРАЙЗ" (вул. Луценка Дмитра, буд.15, м. Київ, 03191, ідентифікаційний код 41482988) до Київської митниці (бульв. Вацлава Гавела, 8-А, м. Київ, 03124, ідентифікаційний код ВП 43997555) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA125120/2019/000004/2 від 28.08.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (бульв. Вацлава Гавела, 8-А, м. Київ, 03124, ідентифікаційний код ВП 43997555) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПАНРАЙЗ" (вул. Луценка Дмитра, буд.15, м. Київ, 03191, ідентифікаційний код 41482988) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні) та на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч.ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підп. 15.5 підп. 15 п. 1 р. VII "Перехідні положення" КАС України.

Головуючий суддя І.Г. Ясиновський