Справа № 240/11871/25
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

28 квітня 2025 року м. Житомир

справа № 240/11871/25

категорія 113040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні суду за адресою: м.Житомир, вул. Лятошинського Бориса, 5, заяву Національного банку України про забезпечення його позову до Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, -

встановив:

25 квітня 2025 року до Житомирського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" надійшла заява Національного банку України про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії наказу Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 16.01.2025 №38/ЦЗ зі змінами, внесеними наказом від 04.04.2025 №371/ЦЗ.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що має намір звернутися до суду з позовом про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, а саме наказу ЦЗМУ від 16.01.2025 №38/ЦЗ зі змінами, внесеними наказом від 04.04.2025 №371/ЦЗ.

Вказує, що на адресу Банкнотно-монетного двору Національного банку України надійшов лист від Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі ЦЗМУ) від 15.04.2025 Про призначення засідання комісії та створення належних умов для її роботи. У листі зазначено, що до складу спеціальної комісії для проведення розслідування нещасного випадку, що стався 17.05.2021, створеної наказом ЦЗМУ від 16.01.2025 №38/ЦЗ, згідно із наказом ЦЗМУ від 04.04.2025 №371/ЦЗ було включено генерального директора Банкнотно-монетного двору Національного банку України. Крім того, у листі зазначено, що засідання спеціальної комісії відбудеться на території структурного підрозділу позивача, Фабрики банкнотного паперу Банкнотно-монетного двору Національного банку України, за адресою: вул. Приходька, 62, м. Малин, Коростенський район, Житомирська область.

Згідно із листом, з метою проведення засідання комісії, огляду місця події, генерального директора Банкнотно-монетного двору відповідно до пункту 45 Порядку №337 зобов`язано, прибути до місця проведення засідання, створити належні умови для її роботи, а саме забезпечити приміщенням, засобами зв`язку, оргтехнікою, автотранспортом, спецодягом та спецвзуттям, канцелярським приладдям тощо, а також забезпечити надання технічної документації та матеріалів стосовно нещасного випадку.

Заявник вказує, що реалізація рішення суб`єкта владних повноважень у вигляді неправомірно прийнятого наказу про створення спеціальної комісії та робота цієї комісії може призвести до негативних наслідків у вигляді порушеного права позивача.

У зв`язку із важливістю діяльності Банкнотно-монетного двору для Держави під час дії воєнного стану, Національний банк України в цілому віднесений до об`єктів критичної інфраструктури. Під час роботи спеціальної комісії виникає необхідність в опитуванні свідків, працівників, огляді виробничого об`єкта, надання відповідного приміщення для роботи комісії та надання можливості ознайомлення членів комісії з відповідними документами та виготовлення копій з таких документів. Також зазначає, що Банкнотно-монетний двір є режимним об`єктом, усі дії, відвідування повинні відбуватись згідно з відповідними умовами режиму та безпеки та за погодженням Департаменту безпеки Національного банку України.

Таким чином, для забезпечення роботи спеціальної комісії, на переконання заявника, виникне необхідність відволікання від своєї основної роботи великої кількості працівників Банкнотно-монетного двору та працівників центрального апарату Національного банку України, що у свою чергу, може порушити безперервний виробничий процес та, як наслідок, несвоєчасне виконання державних замовлень.

Суть небезпеки також полягає у неправомірному залученні керівництва та працівників Банкнотно-монетного двору до роботи спеціальної комісії для надання пояснень та іншої інформації, відриву їх від виконання своїх безпосередніх посадових обов`язків і, як наслідок, невиконання ними покладених на них та їх підрозділи завдань та функцій.

Також заявник зазначає, що існує очевидна небезпека екологічної катастрофи на території міста Малин Коростенського району Житомирської області суть небезпеки полягає у тому, що реалізація повноважень спеціальної комісії, передбачених пунктом 33 Порядку №337, може призвести до зупинки роботи каналізаційно-насосної станції Фабрики банкнотного паперу Банкнотно-монетного двору Національного банку України, що є місцем нещасного випадку.

Позивач вважає, що зазначені обставини свідчать про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення судового рішення в адміністративній справі.

Розглянувши подану заяву, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду, далі - КАС України) передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно зі ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За змістом приписів ч.ч. 1, 4, 5, 6 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З урахування вказаного суд наголошує, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

Відтак, під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що законодавець встановив наступні підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.

Зупинення дії оскаржуваного наказу полягає в тому, що на час дії цього способу забезпечення позову положення цього акта не застосовуються до правовідносин. Зупинений акт де-юре вважається не існуючим.

Із аналізу наведених норм випливає, що забезпечення адміністративного позову можливе виключно за наявності вищевказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.

Разом з цим, варто зазначити, що розглядати заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність способу забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також суд звертає увагу на те, що вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами, застосований судом захід забезпечення позову має відповідати вимогам, на забезпечення яких він вживається.

У контексті наведеного суд зазначає, що Національний банк України доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам, до ухвалення судового рішення у адміністративній справі, що виконання судового рішення без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим, суду надано не було.

Задоволення вимог даної заяви, на думку суду, призведе до фактичного вирішення справи по суті позовних вимог, що є недопустимим.

Судом встановлено, що предметом позову, з яким заявник має намір звернутися до адміністративного суду, є оскарження наказу ЦЗМУ від 16.01.2025 №38/ЦЗ зі змінами, внесеними наказом від 04.04.2025 №371/ЦЗ, про утворення комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком.

Суд зазначає, що позивач пов`язує необхідність забезпечення позову до подання позовної заяви з тим, що в результаті реалізації наказу можуть виникнути негативні наслідків у вигляді необхідності відволікання від своєї основної роботи великої кількості працівників Банкнотно-монетного двору та працівників центрального апарату Національного банку України, що у свою чергу, може порушити безперервний виробничий процес та, як наслідок, несвоєчасне виконання державних замовлень.

На противагу вказаному суд зазначає, що саме по собі, подання у майбутньому позовної заяви, предметом якої є визнання рішень протиправними, не є беззаперечним доказом очевидної ознаки протиправності рішення суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, посилання заявника на алгоритм дій майбутнього відповідача відповідно до чинного законодавства не є доказом ускладнення виконання рішення суду та поновлення прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Отже твердження заявника, викладені в заяві про забезпечення позову, є загальними, аргументованими лише можливими діями відповідача, як суб"єкта владних повноважень на майбутнє та не містять беззаперечних обставин та доказів щодо необхідності для вжиття заходів забезпечення позову.

Щодо очевидної протиправності оскаржуваного наказу, суд зазначає, що вказана обставина, виходячи зі змісту спірних правовідносин, може бути встановлена за наслідками розгляду справи по суті та дослідження всіх обставин.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 «Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Судом враховується правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року по справі №826/13306/18, згідно якої суд зазначає, що обґрунтовуючи клопотання про забезпечення позову щодо "очевидності" ознак протиправної бездіяльності відповідача та порушення прав позивача, то попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваної бездіяльності поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів, повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч.2 ст.2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Зважаючи на викладене, а також ураховуючи те, що висновки щодо очевидності ознак протиправності оскаржуваного наказу відповідача можуть бути зроблені лише на підставі дослідження поданих сторонами доказів під час судового розгляду конкретної справи, а наведені заявником обставини істотності заподіяння шкоди є лише доводами на майбутнє, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення даного позову.

Згідно з ч.5 ст.154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.8 ст.154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 243, 248, 256, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

ухвалив:

1. У задоволенні заяви Національного банку України про забезпечення його позову до подання позовної заяви до Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко