Справа № 380/1035/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/1035/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльнісь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки їх виплати з 04.12.2019 по день фактичної виплати 17.12.2024;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки їх виплати з 04.12.2019 по день фактичної виплати 17.12.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив службу у В/Ч НОМЕР_2 (з 01.12.2015 по 03.12.2019) та був переміщений до відповідача (В/Ч НОМЕР_1 ) 03.12.2019, де проходив службу до виключення зі списків особового складу 07.05.2024.

Рішенням ЛОАС від 21.11.2024 у справі № 380/15297/24 зобов`язано відповідача (В/Ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 04.12.2019 по 31.12.2022 у сумі 111 146,83 грн з компенсацією ПДФО. На виконання цього рішення відповідач здійснив виплати 14.12.2024 та 17.12.2024.

Позивач вказує, що ці суми індексації мали бути виплачені йому під час служби у відповідні місяці (з грудня 2019 по грудень 2022), однак були виплачені лише у грудні 2024 року. У зв`язку з порушенням строків виплати цих сум позивач вважає, що має право на компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України № 2050-III та Порядку № 159.

Посилаючись на відмову відповідача (лист від 31.12.2024) добровільно виплатити таку компенсацію, просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 24 січня 2025 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було встановлено 15-денний строк для подання відзиву з дня вручення ухвали.

Як встановлено з матеріалів справи (довідка про доставку електронного листа), відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження 28 січня 2025 року через систему «Електронний суд». Однак, у встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, про причини неподання суд не повідомив.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд дослідив докази та матеріали справи, оцінивши їх у сукупності та -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) з 04 грудня 2019 року по 07 травня 2024 року (дата виключення зі списків особового складу).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у справі № 380/15297/24, яке набрало законної сили, було встановлено протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України та ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 включно. Цим же рішенням суд зобов`язав, зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 04.12.2019 по 31.12.2022 у загальній сумі 111 146,83 грн, відповідно до приписів абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.

На виконання зазначеного рішення суду відповідач здійснив виплату позивачу коштів 14 грудня 2024 року та 17 грудня 2024 року, що підтверджується копіями банківських виписок, долучених позивачем.

Отже, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що індексація грошового забезпечення, яка відповідно до законодавства та рішення суду належить позивачу за період служби у відповідача з 04.12.2019 по 31.12.2022, і яка мала виплачуватися щомісячно разом із грошовим забезпеченням, була фактично виплачена відповідачем із значною затримкою лише у грудні 2024 року.

Позивач листом від 24.12.2024 звернувся до відповідача з вимогою нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати зазначених сум індексації. Листом від 31.12.2024 відповідач відмовив у виплаті компенсації, мотивуючи тим, що рішення суду у справі № 380/15297/24 таких вимог не містило.

Позивач, вважаючи таку бездіяльність щодо невиплати компенсації протиправною, звернувся до суду з даним позовом. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі, відзиву на позов не подав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Право громадян на компенсацію втрати частини доходів у разі порушення встановлених строків їх виплати гарантується державою та регулюється Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-III від 19.10.2000 (далі Закон № 2050) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі Порядок № 159).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону № 2050 визначає, що компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, до яких, зокрема, належать: оплата праці (грошове забезпечення); суми індексації грошових доходів громадян.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013 зазначив, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер та є складовими належної працівникові заробітної плати, спрямованими на забезпечення реальної заробітної плати та підтримання достатнього життєвого рівня громадян. Це кореспондується з положеннями статті 43 Конституції України щодо права кожного на належну винагороду за працю.

Як встановлено судом та підтверджено рішенням у справі № 380/15297/24, індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців. Судом також встановлено факт затримки виплати нарахованої позивачу індексації за період з 04.12.2019 по 31.12.2022 більше ніж на один календарний місяць (виплата відбулася лише у грудні 2024 року). Отже, наявні всі умови, передбачені статтями 1 та 2 Закону № 2050, для проведення компенсації втрати частини доходів.

Порядок розрахунку та виплати компенсації визначений статтями 3, 4 Закону № 2050 та Порядком № 159. Відповідно до статті 3 Закону № 2050 та пункту 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток суми нарахованого, але не виплаченого доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках за період невиплати доходу, поділений на 100. Приріст індексу споживчих цін розраховується наростаючим підсумком, починаючи з місяця, наступного за місяцем нарахування доходу, до місяця, що передує місяцю виплати заборгованості.

Ключовим для вирішення даного спору є положення статті 4 Закону № 2050 та пункту 5 Порядку № 159, які імперативно встановлюють, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З наведених норм права випливає прямий обов`язок відповідача як установи, що здійснювала нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу і допустила затримку виплати його складової (індексації), самостійно обчислити суму компенсації втрати частини доходу та виплатити її позивачу одночасно з виплатою заборгованості з індексації, тобто у грудні 2024 року.

Посилання відповідача у листі-відповіді від 31.12.2024 на те, що судове рішення у справі № 380/15297/24 не містило вимог про виплату компенсації, є безпідставним та свідчить про неправильне розуміння відповідачем норм Закону № 2050. Обов`язок виплатити компенсацію виникає не на підставі окремого рішення суду про її стягнення, а безпосередньо в силу закону при наявності факту затримки виплати нарахованого доходу.

Суд також зазначає, що законодавство не вимагає від особи обов`язкового попереднього звернення до установи (роботодавця) з вимогою про виплату компенсації. Обов`язок нарахувати та виплатити компенсацію виникає у роботодавця автоматично при виплаті заборгованості. Відмова відповідача у виплаті компенсації є порушенням прав позивача та свідчить про протиправну бездіяльність. Цей висновок підтверджується актуальною практикою Верховного Суду, зокрема висновком Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав КАС ВС у постанові від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20, де зазначено, що невиплата компенсації одночасно з виплатою заборгованості свідчить про відмову її виплатити згідно із Законом № 2050 і не потребує оформлення окремим рішенням чи попереднього звернення особи.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд даної справи, не скористався своїм правом на подання відзиву, не навів жодних доводів та доказів на спростування фактів, викладених у позовній заяві, та не обґрунтував правомірність своєї бездіяльності щодо невиплати компенсації. Відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України, неподання субєктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною другою цієї статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Оскільки відповідач не надав доказів правомірності своєї бездіяльності, суд вважає доводи позивача доведеними.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати сум індексації грошового забезпечення, належних за період з 04.12.2019 по 31.12.2022 та виплачених у грудні 2024 року, є протиправною. Відповідно, позовні вимоги про визнання такої бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити зазначену компенсацію відповідно до Закону № 2050 та Порядку № 159 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що період, за який нараховується компенсація, визначається відповідно до Порядку № 159 і залежить від місяця нарахування невиплаченого доходу та місяця фактичної виплати заборгованості. Нарахування конкретної суми компенсації, що потребує застосування щомісячних індексів споживчих цін, належить до повноважень відповідача. Тому суд зобов`язує відповідача здійснити саме нарахування та виплату відповідно до встановленого законодавством порядку за вказаний позивачем період.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Оскільки спір стосується стягнення компенсації за затримку виплати складової заробітної плати (грошового забезпечення), позивач у цій справі звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». За таких обставин, питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору судом не вирішується. Інших доказів понесених судових витрат позивачем не надано.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

ухвалив :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення, нараховані за період з 04 грудня 2019 року по 31 грудня 2022 року та виплачені 14 грудня 2024 року і 17 грудня 2024 року на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у справі № 380/15297/24.

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення, нараховані за період з 04 грудня 2019 року по 31 грудня 2022 року та виплачені 14 грудня 2024 року і 17 грудня 2024 року, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 25 квітня 2025 року.

Суддя Коморний О.І.