Справа № 160/26027/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/26027/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 року (головуючий суддя Врона О.В.)

в адміністративній справі №160/26027/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 30.09.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №86 від 03.07.2024 року про відмову у призначенні пенсії;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.03.2023 року - моменту першого звернення до пенсійного фонду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області протиправно відмовило у призначенні пенсії в разі втрати годувальника, за наявності підстав і необхідних документів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №86 від 03.07.2024 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.03.2023 року - моменту першого звернення до Пенсійного фонду.

В решті позовних вимог відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивачем були надані необхідні документи для призначення їй пенсії в разі втрати годувальника. За встановлених обставин і правового регулювання, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області і його скасування. Позовні вимог в частині призначити пенсію як похідні підлягають задоволенню.

Проте, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не здійснювало розгляд заяви позивача і не приймало спірного рішення, вказане Головне управління не є належним відповідачем у справі. Обов`язок призначення пенсії покладається на Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. Що стосується позовних вимог щодо зобов`язання відповідача-1 нарахувати та виплатити пенсію, суд вказує, що права позивача в цій частині на момент звернення до суду не порушені, оскільки така пенсія ще не призначена.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (відповідачем-2) подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що позивачем порушено строк звернення до суду з позовом. Зазначає, що позивач у позовних вимогах просить призначити пенсію. Поняття призначення пенсії та перерахунку пенсії є різними за своєю суттю та не можуть ототожнюватися. Тобто, позивачу вже була призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону №1058 і в майбутньому повторне призначення пенсії не передбачено.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і отримує пенсію по інвалідності.

Позивач перебувала у цивільному шлюбі без реєстрації з ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 позивачка зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 16.03.2023 із заявою про переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника. Позивачці було відмовлено в переведені пенсії у зв`язку з необхідністю встановлення в судовому порядку юридичного факту перебування її на утриманні чоловіка.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2023 у справі №211/4054/23 встановлено факт спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено факт перебування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день його смерті.

Рішення суду набрало законної сили 04.03.2024.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.05.2024 виправлено описку в рішенні Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2023 року по справі №211/4054/23 зазначивши правильно прізвище ОСОБА_2 Светюха, замість неправильного Светуха.

26.06.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника і проведення перерахунку пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №86 від 03.07.2024 відмовлено ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію в різі втрати годувальника.

Пенсійним фондом зазначено, що відповідно до п. 2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, визначено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Згідно з пунктом 2.16 Порядку за документ, що засвідчує родинні стосунки, приймаються паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, довідки про склад сім`ї, а також рішення суду.

Відповідно до частини 2 статті 36 Закону, непрацездатними членами сім`ї померлого годувальника вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до статті 21 Сімейного кодексу шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Так як, до заяви ОСОБА_1 не долучено свідоцтво про шлюб з ОСОБА_2 , в перерахунку пенсії, відмовлено.

Позивачка вважає рішення Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправним.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058).

Частиною 1 ст. 9 Закону №1058-ІV встановлено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами ч.1 ст.10 вказаного Закону передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII , за цим Законом призначаються:

а) трудові пенсії:

за віком;

по інвалідності;

в разі втрати годувальника;

за вислугу років.

Частиною 1 ст. 36 Закону №1058-ІV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу.

За ч. 2 вказаної статті непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону (п. 1).

Частиною 3 ст. 36 Закону №1058-ІV передбачено, що члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим Сімейний кодекс України передбачає випадок, коли за відсутності шлюбу обов`язки з утримання все ж таки виникають.

Так, ч.1 ст. 91 Сімейного кодексу України передбачено, що у випадку, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу.

Водночас, статтею 76 Сімейного кодексу України передбачено право на утримання після розірвання шлюбу.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2023 у справі №211/4054/23 встановлений факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2015 року по 24.02.2023 року.

Матеріалами справи також підтверджується, що допомога ОСОБА_2 , який за життя отримував пенсію за віком, була постійним і основним джерелом засобів до існування позивачки ОСОБА_1 , яка станом на дату смерті цивільного чоловіка отримувала пенсію по інвалідності у меншому розмірі.

За приписами ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже рішенням суду встановлено, що позивачка проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 .

Однак вказаний факт не дає підстав для призначення позивачці пенсії в разі втрати годувальника, оскільки законодавством України чітко визначений перелік осіб, що мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Так, відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або є особами з інвалідністю.

Отже, саме дружина в даному випадку має право на пенсію в разі втрати годувальника.

Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9.07.2003 року №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону №1058.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачка претендує на отримання пенсії по втраті годувальника, як дружина померлого, яка є непрацездатною.

Крім того, встановлено, що офіційного шлюбу позивачка з померлим не мали (не укладали).

Наданим позивачкою рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2023 у справі №211/4054/23 встановлено факт спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2015 року по 24.02.2023 року.

Встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день його смерті.

Тобто, факту встановлення офіційного шлюбу не встановлено.

Згідно частин 1, 2 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Тобто права та обов`язки подружжя не виникають між жінкою та чоловіком, які проживають без шлюбу.

Статтею 27 Сімейного кодексу України визначено, що державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Верховний Суд у постанові від 31.10.2019 року (справа №461/3169/17) зазначив, що на підставі аналізу норм Закону № 1058-IV та норм Сімейного кодексу України дійшов таких висновків:

«У повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, але при цьому вони не перебувають у шлюбі.

В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки.

Ззовні такі відносини подібні до шлюбних, однак попри цю схожість, вони не ототожнюються з ними.

Жінка та чоловік, які перебувають у фактичних шлюбних стосунках, за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім`ї, що не є рівнозначним поняттю «подружжя», позаяк саме цим терміном законодавець персоніфікує чоловіка та жінку (подружжя) як суб`єктів правовідносин, що склалися між ними внаслідок реєстрації шлюбу.

У законодавстві про пенсійне забезпечення імперативно визначено, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, мають одне з подружжя - чоловік чи дружина, до яких жінка чи чоловік, які разом проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не належать.

Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки статус «подружжя» чоловік та жінка набувають тільки в разі реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.»

Таким чином, у розумінні статті 36 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі.

Жінка або чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, а тому не набувають права на призначення пенсійних виплат у зв`язку із втратою годувальника.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 10.03.2015 року (справа № 21-615а14) та Верховним Судом у постанові від 23.01.2020 року (справа №804/1501/18) та Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.02.2025 року у справі № 240/12904/23.

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи та норми, що регулюють дані правовідносини, та припустився помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в задоволенні позову слід відмовити.

Вищезазначене є мотивом для врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини спростовують доводи, викладені позивачкою.

Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 27.03.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя Н.А. Олефіренко