Справа № 480/5717/23
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 р. Справа № 480/5717/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Буринської міської ради Сумської області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2024, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, повний текст складено 07.03.24 по справі № 480/5717/23

за позовом ОСОБА_1

до Буринської міської ради Сумської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Буринської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Буринської міської ради щодо не розгляду по суті клопотання ОСОБА_1 від 26.04.2023 на пленарному засіданні сесії і неприйняття рішення щодо питання "Про внесення змін в п.5. Договору оренди землі № 41 від 26.09.2012 за номером 01922 та продовжити строк дії Договору ще на 7 (сім) років";

- зобов`язати Буринську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 26.04.2023 року по суті на пленарному засідання сесії і прийняти відповідне рішення щодо питання "Про внесення змін в п.5. Договору оренди землі № 41 від 26.09.2012 за номером 01922 та продовжити строк дії Договору ще на 7 (сім) років".

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Буринської міської ради щодо не розгляду по суті клопотання ОСОБА_1 від 26.04.2023 на пленарному засіданні сесії і неприйняття рішення щодо питання "Про внесення змін в п.5. Договору оренди землі № 41 від 26.09.2012 за номером 01922 та продовжити строк дії Договору ще на сім років". Зобов`язано Буринську міську раду (вул. Першотравнева, 1, м. Буринь, Буринський район, Сумська область, 41700, ) розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 26.04.2023 року по суті на пленарному засідання сесії і прийняти відповідне рішення щодо питання "Про внесення змін в п.5. Договору оренди землі № 41 від 26.09.2012 за номером 01922 та продовжити строк дії Договору ще на сім років". Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Буринської міської ради (вул. Першотравнева, 1, м. Буринь, Буринський район, Сумська область, 41700, ) судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Буринська міська рада , не погодившись з прийнятим рішенням суду, подала апеляційну скаргу , вважає, що рішення постановлено з порушенням вимог щодо його законності та обґрунтованості, порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд не повністю встановив обставини у справі . В обґрунтування посилається на те , що розгляд клопотання позивача здійснено Буринською міською радою у строки та у відповідності до норм чинного законодавства України, таким чином, суд першої інстанції не повністю дослідив факт того, що клопотання позивача винесено на розгляд сесії та розглянуто сесією Буринської міської ради та Буринська міська рада вчинила всі необхідні дії визначені законом спрямовані на продовження терміну дії договору оренди землі. Також , вказує , що Буринська міська рада не являється правонаступником ні Буринської районної державної адміністрації з якою укладався договір оренди землі №41 від 26.09.2012, ні ГУ Держгеокадастру у Сумській області, з яким укладалася додаткова угода до вказаного договору, тому Буринська міська рада не може бути стороною за вказаним договором. Заміни сторони договору оренди землі з Буринської районної державної адміністрації чи ГУ Держгеокадастру у Сумській області на Буринську міську раду не було Оскільки право комунальної власності на земельні ділянки, які були передані в оренду за договором оренди землі №41 від 26.09.2012, не було зареєстровано за Буринською міською радою, то не можливо стверджувати, що Буринська міська рада є власником даних земельних ділянок, і відповідно може розпоряджатися ними та виступати стороною зазначеного вище договору оренди землі. Звідси слідує, що Суд не може зобов`язати Буринську міську раду розглянути питання продовження дії договору оренди землі, в якому остання не являється стороною. Таким чином, розгляд на сесії міської ради питання «Про внесення змін в п.5 Договору оренди землі №41 від 26.09.2012 за номером 01922 та продовжити строк дії Договору ще на сім років» виходить за межі дискреційних повноважень Буринської міської ради, яка не являється стороною даного договору. При цьому , апелянт вказує , що оскільки, земельні ділянки, які надані в оренду за Договором оренди землі №41 від 26.09.2012 перебували у комунальній власності Буринської міської ради, то Буринська міська рада як власник цих земельних ділянок мала право на власний розсуд розпоряджатися ними. Втручання в право міської ради щодо володіння та розпорядження вказаними земельними ділянками не допускається. Просить суд скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року у справі за №480/5717/23 за позовом ОСОБА_1 до Буринської міської ради Сумської області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, і постановити нове рішення яким відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа та поштовим повідомленням.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено , що договір оренди землі №41 від 26 вересня 2012 року був зареєстрований у відділі Держкомзему у Буринському районі від 22 жовтня 2012 року за №01922. Строк набрання чинності договору з 22.10.2022 року.

21 квітня 2017 року на підставі Наказу ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 14.04.2017 року за № 18-2976/16-17-СГ було укладено додаткову угоду до договору оренди землі №41 від 26 вересня 2012 року, укладеного між ГУ Держгеокадастру у Сумській області та позивачем.

Додатковою угодою внесені зміни до пункту п.5. договору: договір укладено на 12 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому випадку орендар повинен не пізніше ніж за 60 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити дію. Строк дії договору становить 12 років. Тобто строк дії договору оренди до 22 жовтня 2024 року.

Пунктом 32 Договору передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Позивач звернулась з клопотанням про внесення змін до договору оренди, запропонувавши внести зміни в п.5. Договору та продовжити строк дії договору ще на сім років до ГУ Держгеокадастру у Сумській області.

ГУ Держгеокадастр у Сумській області у відповіді від 02.05.2023 №С-57/0 / 5-23/65/6-23 повідомило, що не може внести зміни у договір оренди землі №41 від 26 вересня 2012 року, так як не є розпорядником цієї землі, яка відноситься до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Позивач через адвоката звернулась з адвокатським запитом до територіальної громади Буринської міської ради про внесення змін до договору оренди, запропонувавши внести зміни в п.5. договору та продовжити строк дії договору ще на сім років.

У відповідь на адвокатський запит від 09.05.2023 за № 09/05 листом № 1066 від 12.05.2023 Буринська міська рада повідомила, що на сесію пленарного засідання Буринської міської ради було внесено на розгляд проект рішення Про продовження терміну дії договору оренди землі № 41 від 26.09.2012 за номером 01922 відповідно до клопотання позивача від 26.04.2023 року, за результатами розгляду даний проект рішення не підтриманий.

Позивачка , посилаючись на те , що рішення за результатами розгляду на сесії проекту рішення Про продовження терміну дії договору оренди землі № 41 від 26.09.2012 за номером 01922 не прийнято, вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, у зв`язку з чим, звернулась з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що відповідач не розглянув заяву про внесення змін до діючого договору оренди земельної ділянки та не прийняв обґрунтованого рішення у відповідності до вимог Земельного кодексу України, а тому, в даному випадку, відповідачем допущено протиправну бездіяльність. Така бездіяльність відповідача не відповідає вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у спільній власності територіальних громад, є районні, обласні ради та Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України в межах повноважень, визначених законом. (ст. 4 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Стаття 124 Земельного кодексу України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду.

При цьому, Законом України "Про оренду землі" врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами в зв`язку із передачею її у користування та володіння, в тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі - у редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачає, що Після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (ч. 1 ст. 33).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку (ч. 2 ст. 33 зазначеного Закону).

До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору (ч. 3 ст. 33 Закону).

При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (ч. 4 ст. 33 Закону).

Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді (ч. 9 ст. 33 вказаного Закону).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що ст. 33 Закону України "Про оренду землі" визначає алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначає певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря.

Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Метою такого повідомлення - є запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк).

Слід зазначити, що додаткова угода про поновлення договору оренди землі має бути укладена в обов`язковому порядку, а за наявності відмови чи ухилення орендодавця від її укладення після дотримання усіх перелічених вище умов - орендар може оскаржити такі дії орендодавця в судовому порядку.

Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного Кодексу центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно із пунктом 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу з дня набрання чинності цими пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук)

б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного Кодексу сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб .

Апелянт в апеляційній скарзі вказує , що земельні ділянки, які надані в оренду позивачці за Договором оренди землі №41 від 26.09.2012 перебувають у комунальній власності Буринської міської ради.

Згідно статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає , що питання щодо укладення договору оренди землі на новий строк ( продовження терміну дії договору оренди землі) або відмову від його укладення ( відмову у продовженні терміну дії договору оренди землі) є повноваженнями міської ради, що реалізовується шляхом розгляду на засіданнях міської ради, за результатами яких приймаються рішення.

Матеріали справи свідчать , що відповідачем підготовлено проект рішення про продовження терміну дії договору оренди землі №41 від 26.09.2012 на сім років, зареєстрованого у відділу Держкомзему у Буринському районі від 22.10.10.2012 за номером 01922.(а.с.65)

Витягом з протоколу першої сесії Буринської міської ради восьмого скликання від 11.05.2023 на вказану сесію винесено на розгляд клопотання ОСОБА_1 від 26.04.2023 про внесення змін до договору оренди землі №41 від 26.09.2012 укладеного між ОСОБА_1 та Буринською районною державною адміністрацією та вирішено : рішення від 11.05.2023 « Про продовження терміну дії договору оренди землі № 41 від 26.09.2012 не прийнято.

Колегія суддів зауважує, що відповідач, розглядаючи клопотання позивача повинен був прийняти одне з двох рішень: про продовження терміну дії договору оренди землі (про укладення договору оренди землі на новий строк ) або надати мотивовану відмову від його укладення ( відмову у продовженні терміну дії договору оренди землі) з підстав прямо визначених в Земельному кодексі України.

При цьому, рішення про продовження терміну дії договору оренди землі (про укладення договору оренди землі на новий строк ) або про відмову від його укладення ( відмову у продовженні терміну дії договору оренди землі) повинне оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення.

Відсутність належним чином оформленого рішення Буринської міської ради про продовження терміну дії договору оренди землі (про укладення договору оренди землі на новий строк ) або про відмову від його укладення ( відмову у продовженні терміну дії договору оренди землі), свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за Законом та створює правову невизначеність для позивача.

За загальним правилом, бездіяльність - це пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов`язків (завдань) згідно із чинним законодавством.

В контексті наведених вище обставин та приписів, суд першої інстанції правомірно вважає, що питання про внесення змін до діючого договору оренди земельної ділянки (про продовження терміну дії договору оренди землі або про укладення договору оренди землі на новий строк ) не було вирішено у встановленому законом порядку, не було прийнято жодного акта ради, як суб`єкта земельних правовідносин, у формі рішення. Відсутність належним чином оформленого рішення відповідача про внесення змін до діючого договору оренди землі або про відмову у про внесення змін до діючого договору оренди землі у формі рішення за заявою позивача, свідчить про те, що відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити саме за законом, оскільки рішення за результатами розгляду заяви позивача на сесії прийнято не було.

Колегія суддів зазначає , що сам лише факт розгляду клопотання не свідчить про виконання органом місцевого самоврядування обов`язку, покладеного на нього статтями 33 та 122 Земельного кодексу України.

Щодо посилань відповідача на те, що Буринська міська рада є колегіальним органом, рішення в якому приймаються депутатами на основі колективного і вільного обговорення колегія суддів зазначає таке.

Дійсно ст. 20 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" передбачає, що на сесіях місцевої ради депутати місцевої ради на основі колективного і вільного обговорення розглядають і вирішують питання, віднесені до відання відповідної ради, однак чинними є, зокрема, приписи ч.2 ст.19 Конституції України Органи, що зобов`язують органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також п.1 ч.1 ст.18 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", які зобов`язують депутатів місцевої ради та саму раду як орган місцевого самоврядування, окрім іншого, додержуватися Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів.

Таким чином, колективне та вільне обговорення депутатами питань, що розглядає рада не передбачає права ради та депутатів діяти інакше, ніж у спосіб передбачений законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені у статті 33 Земельного кодексу України, у визначений законом строк, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Буринської міської ради розглянути клопотання ОСОБА_1 від 26.04.2023 року по суті на пленарному засідання сесії і прийняти відповідне рішення щодо питання "Про внесення змін в п.5. Договору оренди землі № 41 від 26.09.2012 за номером 01922 та продовжити строк дії Договору ще на сім років".

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші аргументи, наведені апелянтом, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 по справі № 480/5717/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий