Справа № 161/5795/25
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/5795/25
Провадження № 2-а/161/103/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі: головуючого судді Рудської С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

28.03.2025 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 18.03.2025 року ст. інспектором ВБДР УПП у Волинській обл. ДПП Шпаком В.Д. було винесено щодо неї постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 154349, якою її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КАС України та накладено штраф у розмірі 340 грн. (далі постанова). Зі змісту даної постанови слідує, що 18.03.2025 року о 14:05, в с-щі Локачі по вул. Луцька, 4, вона розмістила рекламоносій магазину у межах смуги відведення (на тротуарі), не погодивши таке встановлення із підрозділом НП України у встановленому законом порядку, чим порушила вимоги ПДР України, ЗУ «Про рекламу», ЗУ «Про дорожній рух». Вважає вказану постанову незаконною та такою, що винесена із порушенням норм чинного законодавства. Вказує, що вона не є суб`єктом вчинення інкримінованого правопорушення, оскільки вона працює продавцем магазину, рекламоносій якого став підставою винесення щодо неї оскаржуваної постанови. Тобто, вона не є відповідальною посадовою, яка несе відповідальність за розміщення зазначеного рекламоносія. Враховуючи наведене, просить суд скасувати оскаржувану постанову, а також стягнути з УПП у Волинській обл. на свою користь судові витрати по справі з яких: 605,60 грн. судового збору та 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.03.2025 року у вищевказаній справі було відкрито провадження, її розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 28).

09.04.2025 року представником відповідача - Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції було подано до суду відзив на позовну заяву. В обгрунтування своїх заперечень остання зазначає, що факт причетності ОСОБА_1 до порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць був встановлений зі слів самої позивачки. Остання в ході спілкування з поліцейським особисто підтвердила те, що вона є відповідальною за усі адміністративно-господарські питання, пов`язані з діяльністю магазину. Вважає, що оскаржувана постанова винесена із повним дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому в задоволенні позову просить відмовити повністю. Також вважає необґрунтованим розмір витрат на правничу допомогу, які просить стягнути на свою користь позивачка (а.с. 31-35).

23.04.2025 року від представника позивача надійшла на адресу суду відповідь на відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх доводів останній зазначає, що у діях його довірительки відсутній склад інкримінованого за ч. 2 ст. 140 КУпАП правопорушення, а доводи про зворотне є безпідставними. Просить заявлені позовні вимоги задовольнити (а.с. 48-51).

Станом на дату постановлення даного судового рішення заперечення на відповідь на відзив від відповідачів на адресу суду не надходили.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.03.2025 року ст. інспектором ВБДР УПП у Волинській обл. ДПП Шпаком В.Д. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ББА № 154349 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 18.03.2025 року о 14:05, в с-щі Локачі по вул. Луцька, 4, вона розмістила рекламоносій магазину одягу в межах смуги відведення (на тротуарі), не погодивши таке встановлення із підрозділом НП України у встановленому законом порядку, чим порушила вимоги п. п. 1.5, 32.1 ПДР України, ЗУ «Про рекламу», п. 52-3 ЗУ «Про дорожній рух» (а.с. 37).

Частиною 2 ст. 140 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Відповідно до п. 1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Пунктом 32.1 ПДР України визначено, що з уповноваженими підрозділами Національної поліції узгоджуються розміщення смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламоносіїв, пересувних торговельних пунктів, а адміністративних приміщень також на прилеглих територіях, будинках, спорудах підприємств, установ та організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про автомобільні дороги України», розміщення реклами у межах смуги відведення автомобільних доріг здійснюється відповідно до вимог ст. 16 ЗУ «Про рекламу» та цього Закону.

Як встановлено п. п. 9, 15, 18 ст. 1 ЗУ «Про рекламу» реклама інформація про особу, ідею та/або товар, розповсюджена за грошову чи іншу винагороду або з метою самореклами в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена, щоб сформувати або підтримати у прямий (пряма реклама, телепродаж) або непрямий (спонсорство, розміщення товару (продакт-плейсмент) спосіб обізнаність споживачів реклами та їхній інтерес щодо таких особи, ідеї та/або товару.

Зовнішня реклама реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових стаціонарних конструкціях рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Рекламні засоби засоби, що використовуються для доведення реклами до споживачів реклами.

Рекламоносій спеціальна тимчасова або розташована на відкритій місцевості стаціонарна конструкція, на якій розміщується зовнішня реклама (ВР України, ЗУ «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 року № 2862-IV).

Відповідно п. п. 3, 16 постанови КМУ від 29.12.2003 року № 2067 «Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами» - зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Видача дозволу погоджується робочим органом власником місця або уповноваженим ним органом (особою), а також з: Агентством відновлення або власниками автомобільних доріг та Національною поліцією у разі розміщення зовнішньої реклами у межах смуги відведення автомобільних доріг.

Дана постанова дає також і твердження поняття спеціальні конструкції тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами.

За загальним визначенням якщо конструкція використовується для передачі рекламного повідомлення і відповідає певним критеріям (наявність зображення товарів, вказівка на магазин, відповідність встановленим стандартам матеріалу, функціональності та дизайну), то її можна кваліфікувати як носій реклами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що вона не є суб`єктом вчинення інкримінованого правопорушення, оскільки до її повноважень не відноситься відповідальність за розміщення рекламоносіїв магазину одягу.

Як вбачається із трудового договору між працівником і ФОП, що використовує найману працю від 21.09.2023 року, ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_2 на посаді продавця не продовольчих товарів (а.с. 9).

Суд зауважує, що суб`єктами правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 140 КУпАП, можуть бути лише посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивачка була відповідальною особою за розміщення рекламоносій магазину у межах смуги відведення (на тротуарі) та що саме остання розмістила такий 18.03.2025 року о 14:05, в АДРЕСА_1 .

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву посилається на ту обставину, що ОСОБА_1 під час з`ясування обставин інкримінованого їй правопорушення особисто підтвердила свою відповідальність за адміністративно-господарські питання, пов`язані із діяльністю магазину одягу, в якому вона працює, проте жодних доказів на підтвердження цього до матеріалів справи не долучено.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб.

Однак, матеріали справи не містять відеофіксації обставин, які мали місце 18.03.2025 року о 14:05, в с-щі Локачі по вул. Луцька, 4, за участі ОСОБА_1 .

Відсутність матеріалів відеофіксації також унеможливлюють доведення тієї обставини, що 18.03.2025 року, при винесенні оскаржуваної постанови, ст. інспектор ВБДР УПП у Волинській обл. ДПП Шпак В.Д. діяв із повним дотриманням норм процесуального права.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

На переконання суду, встановлені в ході розгляду справи обставини, у своїй сукупності свідчать про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що будь-які докази, що підтверджують вину позивачки у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 140 КУпАП суду не надані, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях останньої події та складу інкримінованого правопорушення.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Як встановлено судом, 26.03.2025 року між ОСОБА_1 , як клієнтом, та адвокатом Зайченком О.В. було укладено Договір про надання правової допомоги № б/н, відповідно до яких останній взяв на себе зобов`язання по представництву інтересів свого клієнта у всіх органах та установах, а позивач зобов`язався оплатити такі послуги (а.с. 20-22).

На виконання вищевказаного Договору, представник позивача надав своєму клієнту послуги в загальному розмірі 3000 грн., які складаються із консультації клієнта (1 год. вартістю 250 грн.), складення позовної заяви (5 год. вартістю 2500 грн.), формування та подання позову через систему Електронний суд (1 год. вартістю 250 грн.). Про дану обставину свідчить відповідний Акт наданих послуг від 26.03.2025 року (а.с. 15).

Факт сплати позивачкою ОСОБА_1 на користь свого адвоката вищевказаної суми коштів в розмірі 3000 грн. підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № б/н від 26.03.2025 року (а.с. 24).

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при її розгляді, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими та такими, що не у повній мірі відповідають принципам розумності та справедливості.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_1 до УПП у Волинській області ДПП про відшкодування витрат на правничу допомогу є повністю обґрунтованою.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 605,60 грн., сплачені останнім при зверненні до суду з даним позовом та витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн.

На підставі ст. ст. 247, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст. ст. 77, 121, 132, 134, 139, 229, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Шпака Василя Дмитровича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ББА № 154349 від 18.03.2025 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 140 КУпАП закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 29 квітня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська