Справа № 240/10015/25
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви в частині заявлених вимог

29 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/10015/25

категорія 106030200

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Приходько О.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо застосування пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, при обчисленні в період з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та доплатити за період з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обчисливши їх із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14 листопада 2019 року № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01 січня 2020 року, Законом України від 15 грудня 2020 року № 1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 01 січня 2021 року, Законом України від 02 грудня 2021 року № 1928-IX "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01 січня 2022 року, Законом України від 03 листопада 2022 року № 2710-IХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху як таку, що подано поза межами тримісячного строку звернення у такій категорії спорів з наданням десятиденного строку для подання заяви про поновлення строку звернення до суду в частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року, у якій вказати підстави для поновлення строку, надати докази поважності причин пропуску цього строку (або нової редакції позовної заяви із вимогами у межах строку звернення до суду з цим позовом).

На виконання вимог цієї ухвали суду представником позивача подано заяву про поновлення процесуального строку, в якій представник підкреслює, що до таких позовних вимог підлягає застосуванню тримісячний строк, який бере відлік з дня одержання письмового повідомлення про нараховані та виплачені спірні суми. Тому наполягає на тому, що про неналежне нарахування грошового забезпечення позивачу стало відомо лише 28 березня 2025 року після отримання відповіді Військової частини НОМЕР_1 , натомість відповідного повідомлення про виплачену заробітну плату у порядку статті 110 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відповідач не надавав, чим позбавив позивача, як зазначає представник, можливості дізнатися про порушене право.

Вирішуючи питання дотримання строку звернення до суду з позовом суд враховує, що відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) військова служба є публічною службою у розумінні КАС України. Водночас положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23 зробила правовий висновок про те, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні над частиною п`ятою статті 122 КАС України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду також сформувала правовий висновок щодо питання про те, положення якої норми підлягають застосуванню у питанні визначення строку звернення до суду у справах, пов`язаних з порушенням закону про оплату праці у публічно-правових відносинах. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період до 19 липня 2022 року зазначила, що застосуванню підлягає норма частини другої статті 233 КЗпП України у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, якою визначено, що особа (працівник, службовець) має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У розвиток цієї правової позиції судова палата розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23 виснувала, що з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" [19 липня 2022 року] положення статті 233 КЗпП України, у попередній редакції, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 233 КЗпП України. Водночас, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин").

За змістом заявлених позовних вимог предметом спору є нарахування та виплата грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року.

Тому слід також узяти до уваги й те, що з урахуванням пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року (такий висновок у згаданій постанові судової палати Верховного Суду від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23).

З позовною заявою із заявленими вимогами щодо перерахунку грошового забезпечення позивач звернувся до суду 04 квітня 2025 року (позов здано на пошту; 07 квітня 2025 року отримано судом та внесено до системи авторозподілу), проте у заяві про поновлення процесуального строку представник не навів жодних поважних причин, які б підтверджували реальну відсутність у позивача можливості звернутись до суду із цим позовом в частині вимог за період 19 липня 2022 року - 19 травня 2023 року своєчасно.

Суд зауважує, що виплата грошового забезпечення здійснюється щомісячно (відповідно до пункту 8 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, грошове забезпечення виплачується, зокрема, щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий), а тому позивач, починаючи з березня 2020 року не отримавши належного грошового забезпечення, мав дізнатись про порушення його права.

За правилами частини другої статті 122 КАС України процесуальний строк звернення до суду починає свій перебіг з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Зокрема, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року № 340/1019/19).

Як зазначалось судом, грошове забезпечення є щомісячним регулярним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було проведено відповідний розрахунок та на підставі яких нормативно-правових актів проводиться виплата. А відтак, отримавши грошове забезпечення, дізнатись щодо його складових та, відповідно, за бажання, переконатись чи правильно воно обчислюється. При цьому Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, яке є спеціальним нормативно-правовим актом щодо нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, не передбачено щомісячного письмового повідомлення військовослужбовців про нараховані та виплачені суми. Натомість норма частини першої статті 233 КЗпП України пов`язує цей строк не з отриманням письмового повідомлення, а з моментом обізнаності про виплачені суми.

Покликання представника позивача на те, що про порушення прав позивачу стало відомо лише після отримання ним відповіді Військової частини НОМЕР_1 на його звернення про проведення перерахунку грошового забезпечення за спірний період (вих. № 843/1422 від 28 березня 2025 року) є безпідставним, оскільки, як виснував Верховний Суд у постанові від 04 жовтня 2024 року у справі № 200/1643/24, вирішуючи питання строку звернення до суду у справі за подібних зі спірними правовідносин, "дата отримання позивачем повідомлення про розмір нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення, направленого відповідачем листом від 16 лютого 2024 року № 09/02/118, у відповідь на його заяву, не може слугувати відправною точкою для обчислення строку звернення із спірними вимогами, вона лише вказує на час, коли позивач почав вчиняти дії з метою реалізації свого права.".

У цій же постанові Верховний Суд погодився й з висновками судів попередніх інстанцій у тому, що посилання позивача на проходження військової служби під час ведення воєнного стану на території України не може бути безумовною підставою для поновлення строку на подання позовної заяви без зазначення конкретних обставин, які вплинули на можливість своєчасного звернення до суду, та без надання доказів на підтвердження того, що виконання обов`язків служби під час введення військового стану вплинуло на позивача, і, відповідно, обумовило пропуск строку на звернення до суду.

Підсумовуючи суд зазначає, що зміст заявлених позовних вимог та обґрунтування у позовній заяві дають підстави вважати, що спір у цій справі виник щодо нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 під час проходження військової служби. Згідно з доданою до позовної заяви довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 25 березня 2025 року № 1/349 ОСОБА_1 дотепер перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_2 , яка знаходиться на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 . А тому на спірні правовідносини в частині періоду з 19 липня 2022 року розповсюджуються приписи частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, якою тримісячний строк звернення до суду обраховується з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а не від дня отримання письмового повідомлення, про яке йдеться у частині другій статті 233 КЗпП України, яка застосовна у спорах при звільненні.

Такою позиції дотримується Верховний Суд за подібних зі спірними обставин, про що викладено в ухвалі від 07 жовтня 2024 року у справі № 500/7802/23 (пункт 29).

Таким чином, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого тримісячного строку звернення до суду в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року.

При вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії", ЄСПЛ дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

ЄСПЛ у рішенні від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" (Заява № 23436/03) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Згідно з пунктом дев`ятим частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Будь-яких реальних обставин, які б слугували об`єктивними перепонами чи створювали труднощі для звернення до суду з цим позовом в частині заявлених вимог за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року у межах встановленого тримісячного строку представником позивача не наведено, а судом не встановлено.

За таких обставин, вказані представником позивача підстави пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом в частині періоду з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року не можна визнати поважними, що утворює підставу для повернення позовної заяви у відповідній частині згідно з положеннями статті 123 КАС України.

Такі висновки суду відповідають правовим висновкам Верховного Суду у постановах від 04 жовтня 2024 року у справі № 200/1643/24 та від 10 жовтня 2024 року у справі № 200/5937/23.

Отже, вирішенню по суті підлягають позовні вимоги, заявлені за період до 19 липня 2022 року, тобто у цій справі за період з 29 січня 2020 року по 18 липня 2022 року включно, а позов в частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року підлягає поверненню.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 171, 243, 248, 256 КАС України, суд,

ухвалив:

Визнати неповажними вказані представником ОСОБА_1 підстави для поновлення строку звернення до суду з позовом в частині заявлених вимог за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в частині заявлених позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.Г. Приходько