Справа № 440/2424/25
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 28 квітня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/2424/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 1-1614-UA0091122 від 17.10.2024

В обґрунтування позовних вимог заявник вказує на обставини порушення прав платника податків через безпідставне, як на його думку, рішення відповідача, яким визначено суму податкового зобов`язання за належний позивачу об`єкт нерухомості, що не є об`єктом оподаткування в силу підпункту 266.7.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки використовується у його сільськогосподарській діяльності.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

10.03.2025 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник ГУ ДПС просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки в пп. "ж" пп. 266.2.2 ст. 266 Податкового кодексу України вказано, що лише будівлі, які мають код 1271 згідно з Класифікатором не є об`єктом оподаткування податком, тоді як будівлі, які мають інший код, аніж 1271, але використовуються у сільськогосподарській діяльності, оподатковуються на загальних підставах. Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості згідно з Класифікатором. З посиланням на п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України зазначав, що сільськогосподарський товаровиробник - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. Тому фізична особа - власник об`єктів нежитлової нерухомості, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може належати до сільськогосподарських товаровиробників у розумінні податкового законодавства. Вказує, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно типу "нежитлове приміщення", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 716,4 м2 (1/8 частка власності становить 89,55 м2), яке є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Ухвалою суду від 05.03.2025 клопотання представника ГУДПС щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

18.03.2025 до суду поштою надійшла відповідь на відзив, у якій позивач повністю підтримує позовні вимоги. Крім того зазначає, що факт використання позивачем у складі особистого селянського господарства сім`ї ОСОБА_2 за особовим рахунком № НОМЕР_1 в селі Бондарі Кременчуцького району Полтавської області 1/8 частки будівлі сільськогосподарського призначення-складу зерна, розташованого по АДРЕСА_2 , підтверджено актом комісійного обстеження цього приміщення, проведеного 11.12.2024 на замовлення позивача комісією у складі державного інспектора з держконтролю за використанням земель, депутата Новогалещенської селищної ради та жителів села Бондарі. Комісією було виявлено господарський інвентар позивача та зерно, що відповідно зафіксовано в акті обстеження, що на думку позивача безсумнівно свідчать про здійснення ним у складі особистого селянського господарства виробництва сільськогосподарської продукції.

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини

З облікової картки об`єкта погосподарського обліку №01-0054-1 старостати села Бондарі Новогалещинської селищної ради суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є членом особистого селянського господарства, розташованого в АДРЕСА_3 . Головою господарства є дружина позивача - ОСОБА_3 .

Особисте селянське господарство сім`ї ОСОБА_2 має у власності земельні ділянки сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №128492 від 26.08.2005, виданим на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 5,55 га та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №128497 від 26.08.2005, виданим на ім`я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 4,61 га.

За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №224 від 20.11.2020 ОСОБА_1 на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21.08.2020 у справі №536/572/20 набув право власності на 1/8 частину нежитлового приміщення загальною площею 716,4 м2 за адресою: АДРЕСА_1 .

17.10.2024 Головним управлінням ДПС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення №1-1614-UA0091122, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік, яке сплачується фізичними особами, які є платниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 8999,78 грн.

12.12.2024 позивачем було подано скаргу в адміністративному порядку на податкове повідомлення рішення до ДПС України, в якій позивач просив його скасувати.

Рішенням від 13.02.2025 ДПС України в задоволенні скарги позивача було відмовлено, аргументуючи тим, що ОСОБА_1 в 2023 році не здійснював діяльність, як сільськогосподарський товаровиробник.

Не погоджуючись із правомірністю прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі - ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 265.1 статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

За правилами підпункту 266.1.1 статті 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 ст. 266 ПК України).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 ст. 266 ПК України).

Відповідно до пп. 266.3.2 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп. 266.5.1 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 266.1.1 ст. 266 ПК України).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (пп. 266.7.1 ст. 266 ПК України).

Відповідно до пп. 266.7.2 ст. 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Таким чином податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно, а платником такого податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Однак закон передбачає й деякі виключення з цього правила.

Так, згідно з підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 статті 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тож у розумінні підпункту "ж" підпункту 266.2.2 статті 266 ПК України нежитлова будівля не підлягає оподаткуванню спірним податком за наявності сукупно наступних умов:

- така нежитлова будівля віднесена до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;

- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Отже, в межах спірних правовідносин слід встановити чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні чинного законодавства та встановити факт використання ним спірних нежитлових будівель як об`єктів сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

При перевірці вказаних обставин суд враховує, що згідно з підпунктом 14.1.235 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу XIV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ XII "Податок на майно").

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України від 18.01.2001 №2238-III "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Відповідно до статті 1 Закону України від 23.09.2008 №575-VI "Про сільськогосподарський перепис" (надалі - Закон №575-VI) у редакції до 04.12.2020, виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Разом з тим, згідно зі статтею 1 Закону №575-VI у редакції чинній з 04.12.2020, виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Наведені вище поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування.

Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №140/2700/149, від 26.11.2020 у справі №560/168/19, від 04.03.2021 у справі №500/2782/18.

Більш того, на користь висновку про те, що положення пункту "ж" підпункту 266.2.2 статті 266 ПК України є застосовними, у тому числі й для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання.

Так, відповідно до пп. "ж" пп. 266.2.2 ст. 266 ПК України у редакції до 25.11.2018, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

У подальшому Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII підпункт "ж" підпункту 266.2.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, законодавець уточнив, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (надалі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Згідно з ДК 018-2000 до групи "Будівлі нежитлові інші" (код 127) включено клас "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" (код 1271).

Клас "Будівлі сільськогосподарського призначення" (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін.

Відтак, згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, позивачу належить на праві приватної власності наступний об`єкт речових прав: 1/8 частини нежитлового приміщення загальною площею 716,4 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

За даними цих реєстрів вказана частина нежитлового приміщення набута ОСОБА_1 на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20.08.2020 у справі №536/572/20.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень (режим доступу https://reestr.court.gov.ua/Review/91263238) суд з`ясував, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20.08.2020 у справі №536/572/20 визнано, серед іншого, за ОСОБА_1 право власності на 1/8 ч. нежитлового приміщення (виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами), 1989 року забудови, загальною площею 716,4 м2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, з наданих суду доказів видно, що належний позивачу об`єкт нерухомого майна, відноситься до нежитлової будівлі, призначеної для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Досліджуючи питання щодо наявності у позивача, як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом проаналізованих норм ПК України та Закону України "Про сільськогосподарський перепис" будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу ДК 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пп. "ж" пп. 266.2.2 ст. 266 ПК України.

Як вже встановлено судом, особисте селянське господарство сім`ї ОСОБА_2 має у власності земельні ділянки сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №128492 від 26.08.2005, виданим на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 5,55 га та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №128497 від 26.08.2005, виданим на ім`я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 4,61 га.

Правові, організаційні, економічні та соціальні засади ведення особистого селянського господарства визначає Закон України від 15.05.2003 №742-IV "Про особисте селянське господарство" (надалі - Закон №742-IV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №742-IV, особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Частиною першою статті 7 Закону №742-IV, серед іншого, регламентовано, що члени особистого селянського господарства мають право реалізовувати надлишки виробленої продукції на ринках, а також заготівельним, переробним підприємствам та організаціям, іншим юридичним і фізичним особам.

Аналіз вказаного, з урахуванням положень статті 1 Закону №575-VI, дає суду підстави для віднесення позивача до кола виробників сільськогосподарської продукції.

Також суд враховує наявність в матеріалах справи довідки виконкому Новогалещинської селищної ради від 10.12.2024 №02-29/840 про те, що ОСОБА_1 , 1972 р.н., на території с. Бондарі Кременчуцького району має у власності нежитлове складське приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке використовує у спільному домогосподарстві для зберігання зернових культур та кормів (а.с. 16).

З урахування з`ясованих обставин, суд формулює висновок про наявність у позивача статусу сільськогосподарського товаровиробника у 2023 році, який має у власності об`єкт нерухоме майно призначене для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та використання його за належністю.

При цьому суд акцентує увагу на тому, що контролюючим органом не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували зроблені у цій справі висновки, у тому числі документів, які б підтверджували факт передачі відповідного об`єкту нежитлової нерухомості в оренду, лізинг, позичку.

З урахуванням викладеного та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належна йому на праві власності 1/8 частини нежитлового приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу пп. "ж" пп. 266.2.2 ст. 266 ПК України.

За таких обставин суд визнає неправомірним податкове повідомлення-рішення ГУДПС №1-1614-UA0091122 від 17.10.2024, яким визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку з чим скасовує його.

З огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини справи суд визнає заявлений позов обґрунтованим, що має наслідком його задоволення у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС України у Полтавській області №1-1614-UA0091122 від 17 жовтня 2024 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_2 ) витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000, )

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.О. Чеснокова