Справа № 160/27290/24
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
14.10.2024 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач), в якій просить:
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до спеціального страхового стажу, що дає право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 наступні періоди трудової діяльності:
- з 13.08.1984 по 28.09.1986 працювала у міській клінічній лікарні №1 м. Дніпропетровська на посаді медичної сестри хірургічного кабінету поліклініки №4;
- з 16.10.1986 по 31.10.1986 працювала у міській лікарні №7 м. Дніпропетровська на посаді медичної сестри алергологічного кабінету поліклініки №1, наказ про прийом на роботу №258-к від 16.10.1986;
- з 01.11.1986 по 30.10.1988 на посаді медичної сестри хірургічного кабінету поліклініки №1, наказ про переведення №282-к від 05.11.1986;
- з 31.10.1988 по 29.03.1989 на посаді медичної сестри здравпункта станкобудівного заводу, наказ про переведення №239-к від 31.10.1988; звільнено з роботи 29.03.1989 року, наказ про звільнення з роботи №78-к від 29.03.1989;
- з 14.06.1990 по 01.01.1992 працювала в Центральній медсанчастині-56 на посаді медичної сестри хірургічного кабінету поліклініки №2, наказ №103-л від 11.06.1990;
- з 02.01.1992 по 19.01.1992 працювала на посаді старшої медичної сестри хірургічного відділення поліклініки №2 (наказ №7-Л від 13.01.1992, наказ №12-Л від 21.01.1993);
- з 20.01.1993 по 10.06.1994 працювала на посаді медичної сестри хірургічного відділення поліклініки №2 (наказ №12-Л від 21.01.1993, наказ №102-Л від 08.06. 1994);
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення (яка не підлягає оподаткуванню) відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», у зв?язку з тим, що вона має спеціальний стаж та вийшла на пенсію за віком.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй протиправно відмовлено у призначенні та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсії. Позивач зазначає, що вона має достатньо спеціального стажу для отримання зазначеної грошової допомоги. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просила задовольнити позовні вимоги.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
12.11.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що 02.09.2024 ОСОБА_1 звернулася з заявою про виплату їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результаті розгляду документів з?ясовано, що довідка №555 від 12.12.2023 видана Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області містить розбіжність з трудовою книжкою серія НОМЕР_1 від 21.08.1981 та з 01.04.1993 відсутня посада, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років. Даний період потрібно підтвердити уточнюючою довідкою та провести зустрічну перевірку. Вирішено відмовити у призначенні грошової допомоги, передбаченої п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», відповідно до заяви №4454 від 02.09.2024. Просить відмовити в задоволенні позову.
Згідно положень ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в пенсійному органі і отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач звернулася до органу ПФУ з заявою про призначення їй грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій.
Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області №99 від 10.09.2024 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій з посиланням на те, що за результаті розгляду документів ОСОБА_1 з?ясовано, що довідка №555 від 12.12.2023 видана Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області містить розбіжність з трудовою книжкою серія НОМЕР_1 від 21.08.1981 та з 01.04.1993 відсутня посада, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років. Даний період потрібно підтвердити уточнюючою довідкою та провести зустрічну перевірку.

Позивач, не погодившись з відмовою у виплаті грошової допомоги, звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

За приписами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі Порядок).

Пунктом 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Так, під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для відмови позивачу у призначенні грошової допомоги послугувало те, що довідка №555 від 12.12.2023 видана Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області містить розбіжність з трудовою книжкою серія НОМЕР_1 від 21.08.1981 та з 01.04.1993 відсутня посада, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, підставою для надання уточнюючої довідки є встановлення у трудовій книжці неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати такої допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (надалі - Порядок №1191).

Пунктом 2 Порядку №1191 встановлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Розділ 2 «Охорона здоров`я» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 (надалі - Перелік № 909) в частині «Найменування закладів і установ» містить найменування, зокрема «Лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, санаторно-курортні заклади», а в частині «Найменування посад» - «лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад)», при цьому пункт 2 «Примітки» такого нормативно-правового акта визначає, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених відповідним переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 від 21.08.1981 місить записи про її роботу, зокрема:

- з 13.08.1984 по 28.09.1986 ОСОБА_1 працювала у міській клінічній лікарні №1 м. Дніпропетровська на посаді медичної сестри хірургічного кабінету поліклініки №4;

- з 16.10.1986 по 31.10.1986 ОСОБА_1 працювала у міській лікарні №7 м. Дніпропетровська на посаді медичної сестри алергологічного кабінету поліклініки №1;

- з 01.11.1986 по 30.10.1988 ОСОБА_1 працювала на посаді медичної сестри хірургічного кабінету поліклініки №1;

- з 31.10.1988 по 29.03.1989 ОСОБА_1 працювала на посаді медичної сестри здравпункта станкобудівного заводу;

- з 14.06.1990 по 01.01.1992 ОСОБА_1 працювала в Центральній медсанчастині-56 на посаді медичної сестри хірургічного кабінету поліклініки №2;

- з 02.01.1992 по 19.01.1992 ОСОБА_1 працювала на посаді старшої медичної сестри хірургічного відділення поліклініки №2;

- з 20.01.1993 по 10.06.1994 ОСОБА_1 працювала на посаді медичної сестри хірургічного відділення поліклініки №2.

Отже, робота на посадах медичної сестри надає право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV.

Суд приймає до уваги те, що Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2022 року по справі № 345/1597/17 зазначив, що право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пов`язане не лише з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а й з посадою, яку обіймає працівник - лікарі та середній медичний персонал.

З огляду на викладене, враховуючи що Переліком №909 передбачені посади середнього медичного персоналу незалежно від форми власності, відомчої належності закладів і установ або статусу, суд зазначає, що періоди роботи позивача на посадах медичної сестри, яка є посадою середнього медичного персоналу, має зараховуватися до спеціального стажу, який дає право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV.

Щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення (яка не підлягає оподаткуванню) відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Положеннями частини 2 статті 9 КАС України, відповідно до яких суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, враховуючи виключну компетенцію відповідача, суд вважає, що належним способом порушених прав позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, як визначений суб`єкт розгляду заяви про перерахунок пенсії, повторно розглянути заяву позивача від 02.09.2024 з урахуванням висновків суду у цій справі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст. 139 КАС України суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 10.09.2024 №99 про відмову у перерахунку пенсії та призначені грошової допомоги, передбаченої п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування, ОСОБА_1 .

Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до спеціального страхового стажу, що дає право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 наступні періоди трудової діяльності:

- з 13.08.1984 по 28.09.1986 працювала у міській клінічній лікарні №1 м. Дніпропетровська на посаді медичної сестри хірургічного кабінету поліклініки №4;

- з 16.10.1986 по 31.10.1986 працювала у міській лікарні №7 м. Дніпропетровська на посаді медичної сестри алергологічного кабінету поліклініки №1;

- з 01.11.1986 по 30.10.1988 на посаді медичної сестри хірургічного кабінету поліклініки №1;

- з 31.10.1988 по 29.03.1989 на посаді медичної сестри здравпункта станкобудівного заводу;

- з 14.06.1990 по 01.01.1992 працювала в Центральній медсанчастині-56 на посаді медичної сестри хірургічного кабінету поліклініки №2;

- з 02.01.1992 по 19.01.1992 працювала на посаді старшої медичної сестри хірургічного відділення поліклініки №2;

- з 20.01.1993 по 10.06.1994 працювала на посаді медичної сестри хірургічного відділення поліклініки №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №4454 від 02.09.2024, з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А. Ю. Рищенко