Справа № 280/647/25
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

29 квітня 2025 року Справа № 280/647/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Стрельнікової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Служби безпеки України (далі - відповідач, СБ України) у якому просить суд: визнати протиправним та скасувати Наказ Голови СБУ від 06.12.2024 року №1661-ос/дск в частині виведення старшого оперуповноваженого в ОВС 5 відділу (з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк) 5 управління ДВКР СБУ ОСОБА_1 в розпорядження начальника ДВКР СБУ та звільнення його з посади старшого оперуповноваженого в ОВС 5 відділу (з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк) 5 управління ДВКР СБУ; поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в ОВС 5 відділу (з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк) 5 управління ДВКР СБУ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний наказ не містить зазначення конкретної підстави для виведення в розпорядження та звільнення з посади у відповідності до вимог пп. «б» п. 48 Положення, не містить жодних посилань на попередньо прийнятий наказ або рішення про проведення скорочення штатів або ж проведення організаційних заходів, не містить зазначення конкретних організаційних заходів, у зв`язку з проведенням яких виникла необхідність у виведенні Позивача у розпорядження та звільнення із займаної посад. Жодних наказів, які б могли бути підставою для виведення Позивача в розпорядження та звільнення з посади, про проведення скорочення штатів та проведення організаційних заходів Головою Служби безпеки України не видавалось. Не може бути також підставою для виведення у розпорядження та звільнення з посади і рапорт начальника 5 управління ДВКР СБУ від 28.11.2024 р., оскільки керівник структурного підрозділу ДВКР не наділений повноваженнями здійснювати заходи організаційного характеру або ж приймати рішення щодо їх проведення. Також, позивач у позові посилається на порушення процедури виведення у розпорядження та звільнення з посади, оскільки до 30.12.2024 року ніякої бесіди з майором ОСОБА_1 ніхто з посадових осіб 5 управління ДВКР СБУ та посадових осіб ДВКР СБУ ні в телефонному режимі, ні особисто не проводив. На підставі наведеного у позові просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 30.01.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання. Також ухвалою суду віитребувано у відповідача засвідчені належним чином копії наступних доказів:

-наказу (або витягу) Голови СБУ від 06.12.2024 № 1661-ос/дск;

- рапорту начальника 5 управління ДВКР СБУ від 28.11.2024, посилання на який зазначено в оскаржуваному наказі;

- функціональних обов`язків ОСОБА_1 до прийняття оскаржуваного наказу;

- функціональних обов`язків ОСОБА_1 після виведення у розпорядження;

- докази ознайомлення ОСОБА_1 із Наказом Голови СБУ від 06.12.2024 № 1661-ос/дск;

- докази ознайомлення ОСОБА_1 з рапортом начальника 5 управління ДВКР СБУ від 28.11.2024, посилання на який зазначено в оскаржуваному наказі;

- докази ознайомлення ОСОБА_1 з новими функціональними обов`язками після виведення його у розпорядження та звільнення з посади на підставі Наказу Голови СБУ від 06.12.2024 року № 1661-ос/дск;

- довідки про проведення бесіди за результатами виведення у розпорядження та звільнення з посади (яка зберігається в матеріалах особової справи Позивача);

- належним чином завірену копію контракту про проходження ОСОБА_1 служби в СБУ;

-інші документи які слугували підставою для прийняття спірного наказу.

Відповідача було подано до суду витребувані докази у справі.

Також, 19.03.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що у наказі чітко зазначено підставу зарахування майора ОСОБА_1 у розпорядження начальника ДВКР СБ України підпункт «б» пункту 48 Положення у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів. Підставою для зарахування ОСОБА_1 у розпорядження слугував рапорт начальника 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР від 28.11.2024 року №17/12534дск. Відтак, твердження позивача про те, що у наказі Голови СБ України від 06.12.2024 року №1661-ОС/дск не зазначено підставу зарахування майора ОСОБА_1 у розпорядження начальника ДВКР СБ України, не відповідає дійсності. З огляду на викладене, під час винесення оскаржуваного наказу СБ України від 06.12.2024 року №1661-ОС/дск, СБ України діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України. Відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу дотримався встановленої процедури та способу зарахування у розпорядження військовослужбовця, як і форми прийняття рішення наказу Голови СБУ. На підставі наведеного у відзиві просить вдмовити у задоволенні позову.

24.03.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що посилання у оскаржуваному наказі на загальну норму пп. «б» п. 48 Положення №1262 без зазначення у ньому конкретної правової підстави, причини та обґрунтування доцільності виведення у розпорядження не є належним зазначенням підстави виведення у розпорядження та звільнення з посади. В оскаржуваному наказі вказано, що підставою видання наказу є рапорт начальника 5 управління ДВКР СБУ від 28.11.2024 року (без зазначення номеру реєстрації в документообігу). Але підставою для виведення у розпорядження та звільнення з посади не може бути рапорт начальника 5 управління ДВКР СБУ, оскільки він є керівником структурного підрозділу, при цьому керівник структурного підрозділу ДВКР не наділений повноваженнями здійснювати заходи організаційного характеру або ж приймати рішення щодо їх проведення. Начальник 5 управління ДВКР СБУ взагалі не наділений розпорядчими функціями організаційного характеру та прийняття управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності. Також позивач стверджує, що оскаржуваний наказ не мав посилання на рапорт №17/12534дск. У оскаржуваному наказі підставою зазначено рапорт начальника 5 управління ДВКР СБУ від 28.11.2024 року, але без номера та без грифу обмеженого доступу. Крім того, позивач тверджує, що 02.12.2024 року начальник 5 управління ДВК СБУ Горьовий В.І. повідомив йому та полковнику ОСОБА_2 про те, що він підготував та подав до керівництва СБУ рапорт без номера від 28.11.2024 року щодо вчинення ним кримінального правопорушення, а 11.12.2024 року під час підсумкової наради керівник 5 управління ДВКР СБУ полковник ОСОБА_3 оголосив, що майора ОСОБА_1 та полковника ОСОБА_2 було виведено в розпорядження на підставі його рапорту від 28.11.2024 року через нібито вчинення майором ОСОБА_1 корупційного правопорушення. Але при цьому жодних службових розслідувань або ж кримінальних проваджень щодо майора ОСОБА_1 ініційовано не було. Позивач вважає, що наслідком та метою наказу 1661-ос/дск від 06.12.2024 року було не підвищення оперативно-службової діяльності на певному напрямку, а безпідставне усунення майора ОСОБА_1 з посади і створення умов для того, щоб майор ОСОБА_1 або перевівся на інше місце служби, або погодився на пониження у посаді. Просить позовні вимоги задовольнити.

02.04.2025 від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення, у яких зазначено, що по аналогічній справі № 360/192/25 (розглядається Луганським окружним адміністративним судом) за позовом ОСОБА_2 (колишнього безпосереднього керівника ОСОБА_1 ) до Служби безпеки України, яким він також оскаржує наказ Голови СБУ № 1661-ос/дск від 06.12.2024 року, яким було виведено у розпорядження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представники СБУ у Відзиві на позовну заяву посилаються зовсім на інші підстави. Так у зазначеному Відзиві з посиланням на рапорт начальника 5 управління ДВКР полковника ОСОБА_3 від 12.03.2025 року №17/5-922нт вказано, що «В ході виконання посадових обов`язків в рамках управлінського контролю за оперативно-службовою діяльністю керівниками та особовим складом підпорядкованих підрозділів було отримано дані про прорахунки в організації оперативно-службової діяльності та недотримання норм і правил поведінки окремих співробітників 5 відділу (з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк Луганської області) 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБУ. По вказаним фактам на ім`я начальника ДВКР СБУ було підготовлено і відправлено відповідний рапорт ( це рапорт начальника 5 управління ДВКР СБУ ОСОБА_3 без номера та грифу обмеження доступу а потім отримав номер №17/12534дск) (копія рапорту начальника 5 управління ДВКР надіслана на адресу суду листом від 25.03.2025 №16/442/ДСК-в)». Але зазначені обставини взагалі тоді виключають можливість застосування підпункту «б» п. 48 Положення №1262, оскільки зазначена норма не містить такої підстави як прорахунки в організації оперативно-службової діяльності та недотримання норм і правил поведінки окремими підлеглими співробітниками. І переміщення осіб у зв`язку з такими обставинами можливе лише у порядку реалізації дисциплінарного стягнення. Зазначені підстави мають реалізовуватися в порядку дисциплінарного провадження увідповідності до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, який розповсюджує свою дію на військовослужбовців СБУ. Але жодних дисциплінарних проваджень щодо ОСОБА_1 або ж щодо його колишнього керівника полковника ОСОБА_2 не порушувалося, жодних рішень щодо притягнення до Дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 або ж ОСОБА_2 не виносилось. Як і відсутні відомості про будь-які відкриті кримінальні провадження щодо вказаних осіб.

07.04.2025 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено наступне. Саме Головою СБ України генерал-лейтенантом ОСОБА_4 прийнято управлінське рішення щодо переміщення військовослужбовця для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності, зарахування майора ОСОБА_1 у розпорядження за підпунктом «б» пункту 48 (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) начальника ДВКР СБ України, на підставі мотивованого рапорту відповідного керівника, наказом Голови СБ України від 06.12.2024 року №1661-ОС/дск. Щодо твердження представника Позивача про відсутність у наказі Голови СБ України від 06.12.2024 року №1661-ОС/дск посилань на попередньо прийнятий наказ або рішення про проведення скорочення штатів або ж проведення організаційних заходів, відповідач акцентує увагу, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено такого обов`язку. Відповідач зазначає, що твердження представника Позивача про те, що Відповідачем, начебто, надано до суду інший рапорт, що слугував підставою для винесення наказу Голови СБ України від 06.12.2024 року №1661-ОС/дск, слід зазначити, що у даному випадку представник Позивача суперечить своїм же твердженням у відповіді на відзив, оскільки зазначав, що Позивач не ознайомлювався із зазначеним вище рапортом. Відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані сторонами (їх представниками) документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 по теперішній час проходить службу в органах Служби безпеки України за контрактом.

Наказом Голови СБУ від 06.12.2024 року № 1661-ос/дск було зараховано у розпорядження начальника ДВКР СБУ за пп. «б» п. 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) з 06 грудня 2024 року до 5 березня 2025 року включно майора ОСОБА_1 за посадою старшого оперуповноваженого в ОВС (підполковник) зі збережеенням раніше встановлених розмірів надбавок, доплати та преміювання згідно з Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, звільнивши його з посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах (підполковник) 1 сектору 5 відділу (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВК. Підстава: рапорт начальника управління від 28 листопада 2024 року (а.с. 50).

Вважаючи вказаний наказ СБ України у вказаній частині протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду про його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Разом з тим, Закон України від 25.03.1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі за текстом Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною 1 статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок,зокрема, включає проходження військової служби.

Пунктом 4 статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про Службу безпеки України» передбачено, що керівництво всією діяльністю Служби безпеки України, її Центральним управлінням здійснює Голова Служби безпеки України.

Частиною першою статті 20 Закону визначено, що умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України.

Указом Президента України №64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і обороні України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постановлено введення в Україні воєнного стану з 5 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє до сьогодні.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12 травня 2015 року №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, та передбачає надання відповідним органам влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відведення загрози, відсічі збройній агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Спеціальними нормами, які регулюють проходження військової служби є Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затверджене Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 (далі за текстом Положення) та Інструкція про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затверджено наказом СБ України від 14.10.2008 року №772 (далі Інструкція №772).

Зокрема, Положенням визначається порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, сержантського і старшинського складу, рядового складу Служби безпеки України (далі - військовослужбовці Служби безпеки України), виконання ними військового обов`язку в запасі та особливості проходження військової служби в особливий період.

Інструкція №772 визначає механізм реалізації вимог Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

Зокрема, пунктом 48 Положення визначені підстави та строки зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників, а за рішенням Голови Служби безпеки України - у розпорядження його першогозаступника чи заступ ника, начальника іншого підрозділу, органу, закладу, установи.

Так, підпунктом «б» пункту 48 Положення визначено, що зарахування у розпорядження військовослужбовців Служби безпеки України у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів (зміна організаційно-штатної побудови, передислокація, перерозподіл функціональних завдань та наявних сил у зв`язку зі зміною покладених завдань, здійснення планових та позапланових переміщень військовослужбовців по службі у зв`язку з проведенням загальної ротації кадрів, прийняття Головою Служби безпеки України управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності) здійснюється строком до 3 місяців.

Абзацом чотирнадцятим пункту 48 Положення передбачено, що військовослужбовці, зараховані в розпорядження, продовжують проходити військову службу та виконують обов`язки військової служби (завдання) у межах, визначених тією посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають. За ними зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, що вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

Абзацом шістнадцятим пункту 48 Положення передбачено, що після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні, а також у разі відсутності підстав для подальшого перебування в розпорядженні він призначається на посаду або звільняється з військової служби в установленому порядку.

Відповідно до абзацу дев`ятнадцятого пункту 48 Положення, військовослужбовці Служби безпеки України звільняються з посад та зараховуються в розпорядження наказами по особовому складу начальників, які мають право призначення на ці посади, а військовослужбовці, призначення на посади та звільнення яких з посад належить до повноважень Президента України, зараховуються у розпорядження наказами Голови Служби безпеки України по особовому складу на підставі відповідного Указу Президента України про звільнення з посади.

Крім того, абзацом першим та другим пункту 4.9 Інструкції №772 визначено, що зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників (пункт 48 Положення) це визначення їх тимчасового службово-посадового становища, коли вони проходять військову службу у підпорядкуванні відповідних начальників, але без призначення на конкретні посади.

Зарахування у розпорядження відповідних начальників проводиться наказами по особовому складу з обов`язковим визначенням дати початку та закінчення терміну розпорядження та доводиться до відома військовослужбовців, які зараховані в зазначене розпорядження, під особистий підпис їх начальниками в установленомупорядку. У розпорядження Голови Служби безпеки України зараховуються лише начальники органів, закладів, установ та підрозділів Центрального управління, які призначаються та звільняються з посад Президентом України за поданням Голови Служби безпеки України. Інші начальники з числа зазначених осіб зараховуються у розпорядження заступників Голови Служби безпеки України відповідно до розподілу функціональних обов`язків. На підставі цих наказів підрозділи кадрового забезпечення вчиняють відповідні записи в облікових документах таких військовослужбовців.

Приписами абзацу дев`ятого пункту 4.9 Інструкції №772 визначено, що начальники, у розпорядженні яких перебувають військовослужбовці, зобов`язані організовувати їх службову діяльність, здійснювати контроль за нею відповідно до вимог військових статутів Збройних Сил України, Положення, інших нормативно-правових актів та несуть відповідальність за дотримання встановлених термінів перебування підлеглих у розпорядженні. Вони зобов`язані своєчасно, до закінчення терміну перебування в розпорядженні, ініціювати призначення таких військовослужбовців на відповідні посади чи у разі наявності підстав вживати заходів щодо їх звільнення з військової служби. Рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України або його заступників, приймаються відповідно Головою Служби безпеки України або його заступниками.

Управління роботи з особовим складом здійснює загальний контроль за дотриманням встановлених термінів перебування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядженні відповідних начальників, а стосовно військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України, також вносить пропозиції щодо їх подальшого службового використання.

Абзацем першим пункту 4.10 Інструкції №772 передбачено, що у разі прийняття Головою Служби безпеки України управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності, зарахування військовослужбовців у розпорядження прямих начальників у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів (підпункт «б» пункту 48 Положення) здійснюється на підставі мотивованих рапортів відповідних начальників, наказами Голови Служби безпеки України.

Згідно з абзацом четвертим пункту 4.10 Інструкції №772, з військовослужбовцем, якого звільнено з посади у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів та зараховано у розпорядження, начальник, у розпорядження якого він зарахований, або один із його заступників (з військовослужбовцем, який зарахований у розпорядження Голови Служби безпеки України,- Голова Служби безпеки України чи за його дорученням один із його заступників або начальник Управління роботи з особовим складом), а в органах військової контррозвідки начальник структурного підрозділу, який займає посаду не нижчу за посаду, за якою військовослужбовець перебуває у розпорядженні, проводить бесіду, під час якої ознайомлює його з наказом про зарахування у розпорядження, роз`яснює права та обов`язки, пов`язані з перебуванням у розпорядженні, особливості виплати грошового забезпечення, доводить тимчасові функціональні обов`язки на період перебування у розпорядженні, а також попереджає про те, що у разі, якщо до завершення строку перебування у розпорядженні він не буде призначений на штатну посаду відповідно до пунктів 44-46 Положення, у встановленому порядку вирішуватиметься питання про можливість його подальшого використання на військовій службі. Результати цієї бесіди оформлюються довідкою (рапортом), яка (який) долучається до частини «Особова справа» матеріалів особової справивійськовослужбовця.

Відповідно до абзацу першого пункту 4.13 Інструкції №772, звільнення військовослужбовця з посади та зарахування його в розпорядження відповідного начальника провадиться з дня видання наказу по особовому складу про таке звільнення з посади та зарахування в розпорядження.

Наказом Голови Служби безпеки України від 06.12.2024 року №1661-ОС/дск ОСОБА_1 зарахований у розпорядження начальника Департаменту військової контррозвідки за підпунктом «б» пункту 48 Положення (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) Положення за посадою /…./ з 06.12.2024 року до 05.03.2025 року включно зі збереженням раніше встановлених розмірів надбавок, доплати та преміювання.

У наказі зазначено підставу зарахування майора ОСОБА_1 у розпорядження начальника ДВКР СБ України підпункт «б» пункту 48 Положення у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів.

Підставою для зарахування ОСОБА_1 у розпорядження слугував рапорт Начальника 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР від 28.11.2024 року №17/12534дск.

Відповідно до зазначеного вище рапорту від 28.11.2024 року №17/12534дск, начальник 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБ України полковник ОСОБА_3 , за погодженням з заступником начальника ДВКР СБ України полковником ОСОБА_5 , заступником Голови СБ України генерал-майором ОСОБА_6 , звернувся до Голови СБ України генерал-лейтенанта Малюка В.В. з проханням розглянути питання про зарахування у розпорядження начальника ДВКР СБ України майора ОСОБА_1 , з метою реалізації організаційних заходів, спрямованих на підвищення ефективності оперативно-службової діяльності в умовах воєнного стану, необхідністю прийняття управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямках. Як зазначалося у вказаному рапорті від 28.11.2024 року №17/12534дск, в подальшому мало розглядатися питання щодо службового використання майора ОСОБА_1 з урахуванням його професійних та особистих якостей. Відтак, твердження позивача про те, що у наказі Голови СБ України від 06.12.2024 року №1661-ОС/дск не зазначено підставу зарахування майора ОСОБА_1 у розпорядження начальника ДВКР СБ України, не відповідає дійсності.

Також, хибним є твердження про те, що оскаржуваний наказ не містить посилань на попередньо прийнятий наказ або рішення про проведення скорочення штатів або проведення організаційних заходів, оскільки, як зазначено вище, прийняття Головою Служби безпеки України управлінських рішень щодо зарахування військовослужбовців у розпорядження прямих начальників у разі скорочення штаті або проведення організаційних заходів (підпункт «б» пункту 48 Положення) здійснюється на підставі мотивованих рапортів відповідних начальників, наказами Голови Служби безпеки України.

Щодо твердження Позивача про те, що Відповідачем, начебто, надано до суду інший рапорт, що слугував підставою для винесення наказу Голови СБ України від 06.12.2024 року №1661-ОС/дск, слід зазначити, що у даному випадку Позивач суперечить своїм же твердженням у відповіді на відзив, оскільки зазначав, що Позивач не ознайомлювався із зазначеним вище рапортом.

Копія рапорту від 28.11.2024 року №17/12534дск, копія контракту про проходження військової служби у Службі безпеки України від 29.10.2021 року та витяг з наказу Голови СБ України від 06.12.2024 року №1661-ОС/дск надійшли до суду від відповідача і перелічені документи засвідчені підписами посадових осіб СБ України та скріплені відбитками печаток, що свідчить про їх достовірність та відповідність оригіналам документів.

З метою надання пояснень щодо особливостей проходження військовослужбовцем військової служби в період перебування у розпорядженні, порядку розрахунку термінів перебування у розпорядженні, порядку обчислення грошового забезпечення за цей період, у тому числі за умови, якщо час перебування у розпорядженні перевищує передбачений нормативно-правовими актами з цього приводу, доведення вимог підпунктів 4.9-4.17 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженої наказом СБ України від 14.10.2002 року №772 з майором ОСОБА_1 проведено було відповідну бесіду, про що свідчить витяг з довідки щодо проведення співбесіди з військовослужбовцем, що перебуває у розпорядженні начальника ДВКР СБ України від 30.12.2024 року №17/к-1683дск.

Щодо твердження позивача про те, що він, начебто, продовжував виконувати свої обов`язки, як і до 06.12.2024 року у підпорядкуванні начальника 5 управління ДВКР СБ України, слід зазначити наступне.

Аналіз посадових інструкцій майора ОСОБА_1 від 15.04.2024 року та тимчасових функціональних обов`язків на час перебування у розпорядженні начальника ДВКР СБ України майора ОСОБА_1 від 19.12.2024 року свідчить про те, що завдання, що покладалися на ОСОБА_1 , суттєво відрізнялися. Крім того, відповідно до загальних положень посадової інструкції від 15.04.2024, майор ОСОБА_1 безпосередньо підпорядковувався начальнику сектору (до зарахування у розпорядження), а відповідно до тимчасових функціональних обов`язків від 19.12.2024 року начальнику 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБ України полковнику ОСОБА_3 (після зарахування у розпорядження).

Щодо обставин, викладених у додаткових поясненнях Позивача від 02.04.2025 суд зазначає, що зарахування у розпорядження за підпунктом «б» пункту 48 (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) начальника ДВКР СБ України майора ОСОБА_1 здійснено наказом Голови Служби безпеки України генерал-лейтенанта ОСОБА_4 від 06.12.2024 року №1661-ОС/дск, на підставі рапорту начальника управління від 28.11.2024 року №17/12534дск. Рапорт начальника 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБ України полковника ОСОБА_3 від 12.03.2025 року №17/5-922нт, на який посилається Позивач у своїх додаткових поясненнях від 02.04.2025 року, у матеріалах справи №280/647/25 не міститься та стосується іншого військовослужбовця ОСОБА_2 . Крім того, він не є ідентичним рапорту начальника 5 управління (з дислокацією у м. Дніпро) ДВКР СБ України полковника ОСОБА_3 від 28.11.2024 року №17/12534дск, що розглядається у рамках адміністративної справи №280/647/25.

З огляду на викладене, під час винесення оскаржуваного наказу СБ України від 06.12.2024 року №1661-ОС/дск, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України. Відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу дотримався встановленої процедури та способу зарахування у розпорядження військовослужбовця, як і форми прийняття рішення наказу Голови СБУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову, у тому числі похідних позовних вимог про повновлення позивача на попередній посаді.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, оскільки оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені положеннями законодавства, чинного та момент виникнення спірних відносин, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у позові, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати витрат на професійну правничу допомогу.

У взаємозв`язку з вищенаведеним та керуючись статтями 6, 7, 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Служби безпеки України (, 01061, м. Київ-1, вул. Володимирська, 33) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Стрельнікова