Справа № 334/2228/25
Суддя: Бредіхін Ю. Ю.
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 24.04.2025
Справа № 334/2228/25
Провадження № 2-а/334/37/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Бредіхіна Ю.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов вказаний позов, в якому позивач просить скасувати постанову від 16.03.2025 року серії ЕНА №4282182 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП за нібито порушення п.2.3. «в» ПДР України.

В обґрунтування підстав звернення до суду позивач посилається на те, що працівниками поліції допущено порушення вимог статті 268 КУпАП в частині не надання позивачу часу для підготовки до розгляду справи, можливості скористатись правовою допомогою та надання документів, що характеризують його особу. Крім того, позивач стверджує, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, у тому числі обставини, які виключають відповідальність особи.

Однак у даному випадку інспектор без належного дослідження доказів виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, не надавши йому можливості ознайомитися з усіма матеріалами справи та не врахувавши його пояснень про те, що він не скоював порушення, а відеозаписи інспектори не є належними та допустимими доказами. Будь-які інші докази вини ОСОБА_1 відсутні.

Крім того, відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_2 від 16.03.2025 року. показано, що позивач дійсно посилався на порушення того, що приватний телефон не може бути службовим пристроєм для відшукування доказів та те, що працівник поліції взагалі не проаналізував і не спростував твердження позивача, які він надав під час події в письмовому вигляді. Крім того, інспектор під час події заявив, що ОСОБА_1 зможе ознайомитися з матеріалами справи пізніше в УПП в Запорізькій області та надав лише фрагменти доказової бази, проте не надав можливість ознайомитися з всіма доказами, які вказані у постанові УПП про притягнення до відповідальності, після цього лише показав свій приватний телефон, що також підтверджується поясненнями ОСОБА_2 .

Пунктом 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06 листопада 2015 року, передбачено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому обов`язково зазначаються такі дані: місце складання протоколу (населений пункт або географічна точка); посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; прізвище, ім`я та по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; документ, що посвідчує особу (серія, номер паспорта, дата видачі і назва органу, що його видав); інформація про притягнення до адміністративної відповідальності впродовж року; дата, час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка вчинила правопорушення; рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо.

Відсутність у постанові посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, згідно з вимогами КАС України, не дозволяє вважати такий відеозапис належним та допустимим доказом. Це узгоджується з висновком Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а.

Відповідач у відзиві заперечив проти позовних вимог, вказавши про те, що Керуючись п.3. ч.1. ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію" Зупинення транспортного засобу: Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі - якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Зупинивши автомобіль під керуванням позивача, представившись згідно ч.3 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", була наголошена причина звернення, а саме те що водій порушив вимоги ПДР України.

Оскільки згідно ч.1, п.2, ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" - були підстави для перевірки документів особи, а саме: Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчуюсь особу, та/або, документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках - якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення та керуючись п.2.4. "а" Правил дорожнього руху України в якому наголошується наступне: "На вимогу працівника поліції водій повинен зупинитись, а також пред`явити документи, зазначені в пункті 2.1, а саме:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб;

ґ)поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Під час несення служби, інспектором управління патрульної поліції в Запорізькій області ДІДІ було зупинено транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом порушив вимогу пункту 2.3«в» Правил дорожнього руху України, а саме керував транспортним засобом, який обладнаний засобами пасивної безпеки, та при цьому, був не пристебнутий ременем пасивної безпеки.

В наступному. в ході розгляду справи, було роз`яснено та дотримано права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, згідно статті 63 Конституції України та статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення-Позивач будь-яких клопотань про перенесення розгляду справи у зв`язку із залученням правової допомоги не заявляв, що підтверджується відеозаписом, який додається до матеріалів справи.

Додатково зазначаємо, що з відеозапису події в момент виявлення правопорушення та розгляду справи вбачається, що Позивач не викликав адвоката для отримання правової допомоги,не заявляв клопотання про те, щоб працівники поліції забезпечили участь адвоката під час розгляду справи на місці події для надання йому правової допомоги.

складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Положеннями КУпАП України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП України, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4ст. 258 КУпАП України.

Європейський суд. з прав людини в пункті 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

При цьому, законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, не був позбавлений права запросити адвоката на місце розгляду справи, не звертався до працівників поліції з клопотанням про забезпечення його права на захист шляхом запрошення адвоката. Доказів протилежного позивач не надав.

Таким чином, відповідач вважає, що твердження ОСОБА_1 про порушення працівниками поліції його права на захист під час розгляду справи про вчинене ним адміністративне правопорушення, як обраний ним спосіб захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності.

Оцінивши надані суду докази суд дійшов до таких висновків.

Згідно оскарженої постанови 16.03.2025 року о 12 год. 14 хв. 08 сек. на проспекті Соборному в районі будинку №173 у місті Запоріжжі, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3.в ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративне правопорушення (КУпАП).

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідно до Конституції України і Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський під час виконання своїх службових обов`язків зобов`язаний діяти виключно на підставі у порядку у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України, Законами України, зокрема КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідно до встановлених процедур і довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами, зокрема перевищення швидкості.

Згідно із ч. 5 ст.121 КУпАП передбачено, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В пункті 2.3 «в» ПДР України вказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Зі змісту вказаних норм слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, зокрема, відомості про: транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Наданий до відзиву відеозапис події не містить підтвердження вчинення позивачем правопорушення, зазначеного в постанові від 16.03.2025 року серії ЕНА №4282182, оскільки відображає події, які відбулися після зупинки транспортного засобу позивача, а відео, яке зроблено не на нагрудну відеокамеру не дозволяє встановити дату та час зафіксованої події.

Таким чином, відповідачем жодним належним доказом не підтверджено факту вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові правопорушення, тому суд вважає, що всупереч вимогам ч. 2 ст.77КАСУкраїни відповідач не довів правомірності своїх дій.

Відповідно до ст.19 КонституціїУкраїни органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, суд вважає недоведеним.

За нормами КУпАП підтвердженням наявності чи відсутності адміністративного правопорушення є докази.

Проте, в порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин оскарженої постанови.

Керуючись статтями 241-246, 286 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 16.03.2025 року серії ЕНА №4282182 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , провадження по справі закрити

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (місце знаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін