Справа № 380/968/25
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 рокусправа № 380/968/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач-2), у якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача-1 щодо відмови у перерахунку та виплаті підвищення до пенсії позивачу, як репресованій особі, яку в подальшому було реабілітовано, у розмірі, передбаченому пунктом "г" статі 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII, із розрахунку 50% від мінімальної пенсій за віком;

- зобов`язати відповідача-2 здійснити позивачу перерахунок та виплату підвищення пенсії у розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як репресованій особі, яку в подальшому було реабілітовано, починаючи з 27.11.2024, із урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус особи, потерпілої від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, у зв`язку із чим звернувся до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії з нарахуванням підвищення розміру пенсії на підставі пункту "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Проте відповідач-1 рішенням від 05.12.2024 № ЄПС 46 відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви.

Позивач вважає протиправною відмову відповідача-1 у перерахунку пенсії, а тому звернувся до суду за захистом порушеного права та просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою від 24.01.2025 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

11.02.2025 Головне управління ПФУ у Львівські області подало відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, зазначивши, що 27.11.2024 ОСОБА_1 , який перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Львівській області звернувся з заявою про перерахунок пенсії, яка була призначена з 30.04.2016 за віком (зміна надбавки) відповідно до Закону України від 17.04.1991 № 962-XII "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

До заяви позивач долучив посвідчення реабілітованої особи та довідку від 01.10.2013 про те, що ОСОБА_1 є реабілітованим. Втім, пенсійний орган встановив, що ОСОБА_1 є дитиною репресованої особи, яка народилася на засланні під час перебування батьків на засланні. На думку відповідача-2, оскільки ОСОБА_1 не був примусово переселений, а народився на засланні, право на встановлення підвищення до пенсії як члену сім`ї репресованої особи, якого було примусово переселено, відсутнє.

Наведені вище обставини, на переконання відповідача-2, є законною підставою для відмови позивачу у задоволенні позову.

19.02.2025 Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області подало відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, покликаючись на те, що підставою для виплати надбавки реабілітованій особі відповідно до п. "г" ч.1 ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є відповідна довідка про реабілітацію. Довідкою, виданою комісією з питань поновлення прав реабілітованих та соціального захисту жертв політичних репресій від 01.10.2013 № 1 КР вих-109 підтверджено те, що ОСОБА_1 , 1956 р.н., зазнав необґрунтованих політичних репресій-як член сім`ї репресованої з політичних мотивів родини, згодом реабілітованої.

Відтак, ОСОБА_1 належить до членів сім`ї репресованого, яких було примусово переселено та відповідно надбавка до пенсії виплачується згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян", як члену сім`ї репресованого.

Наведені вище обставини, на переконання відповідача-1, є законною підставою для відмови позивачу у задоволенні позову.

Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримую пенсію за віком.

Відповідно до свідоцтва про народження від 23.04.1956 серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у поселенні Дзержинський, Красноярський край, батьком позивача є ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 має статус реабілітованої особи, передбачений Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 17.04.1991 № 962-ХІІ, що підтверджується посвідченням від 31.01.2023 серії НОМЕР_2 .

27.11.2024 позивач звернувся до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії та встановлення підвищення пенсії, як реабілітованій особі.

Із урахуванням принципу екстериторіальності заяву ОСОБА_1 розглянуло Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області та 05.12.2024 прийняло рішення №ЕПС46 про відмову в перерахунку пенсії позивача, яке обґрунтовано тим, що оскільки ОСОБА_1 не був примусово переселений, а народився на засланні, право на встановлення підвищення пенсії, як члену сім`ї репресованої особи, яку було примусово переселено, відсутнє.

Вважаючи рішення про відмову у перерахунку пенсії протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує наступні правові норми.

Частиною першою ст. 1 Закону УРСР від 17.04.1991 № 962-XII "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" (у редакції, чинній на час реабілітації позивача) необхідно вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 вказаного Закону.

Статтею 3 № 962-XII у редакції до 05.05.2018 визначено, що реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.

13.03.2018 Законом України № 2325-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" внесені зміни до ряду законодавчих актів, у тому числі назву, преамбулу і статтю 1 викладено в такій редакції: "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Закон України № 2325-VIII набрав чинності 05.05.2018.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 17.04.1991 № 962-XII з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 962-XII) реабілітованими визнаються особи:

1) які до 24.08.1991 були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання;

2) стосовно яких до 24.08.1991 були здійснені репресії у формах, визначених ст. 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів;

3) стосовно яких до 24.08.1991 були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення;

4) які до 24.08.1991 були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 ст. 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину;

5) стосовно яких до 24.08.1991 за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених ст. 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24.08.1991, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Відповідно до ст. 1-3 Закону № 962-XII потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29.04.1942 № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена.

Положення цієї норми чітко визначають, що потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі: діти, які були переселені разом із батьками; діти, які народилися під час перебування репресованої особи на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю.

Таким чином, до членів сімей, яких було примусово переселено, належать й діти, які народилися на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю.

Відповідно до п. 6 "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення".

За правилами п. "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про народження від 23.04.1956 серії НОМЕР_1 , батьком позивача є ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_3 .

Відповідно до архівної довідки Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 28.02.2013 № 116арх, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із села Сушно Радехівського району Львівської області за рішенням Особливої Наради при МДБ СРСР від 28.06.1950 виселені на спецпоселення з конфіскацією майна в Красноярський край, по політичних мотивах, як члени сім`ї посібника учасникам ОУН, звідки звільнені - 10.07.1958. На підставі ст. З Закону України від 17.04.1991 "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" вищевказані особи реабілітовані, з поверненням конфіскованого майна або його вартості.

Рішенням комісії з питань поновлення прав реабілітованих та соціального захисту жертв політичних репресій від 27.09.2013 № 22, вирішено реабілітувати ОСОБА_1 , та видати довідку про реабілітацію.

01.10.2013 Комісія з питань поновлення прав реабілітованих та соціального захисту жертв політичних репресій видала довідку № 01КР-вих-109 про реабілітацію ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто позивач народився в період, коли його батьки перебували на спецпоселенні (період з 1950 по 1958 роки).

У позові ОСОБА_1 просить суд зобов`язати відповідача-2 здійснити позивачу перерахунок та виплату підвищення пенсії у розмірі підвищення пенсії у розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як репресованій особі, яку в подальшому було реабілітовано.

Суд зауважує, що беручи до уваги ту обставину, що позивач належить до категорії осіб, потерпілих від репресій, оскільки є дитиною репресованих батьків, яка народилася на засланні, ОСОБА_1 має право на підвищення пенсії на 25 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону № 1788-XII.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 13.05.2024 №500/5507/23 та від 31.05.2024 у справі № 500/3332/23, яку суд враховує при вирішенні цього спору в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Позивач помилково вважає, що розмір підвищення його пенсії має складати 50%, проте оскільки ОСОБА_1 є членом сім`ї осіб, які зазнали політичних репресій, то розмір підвищення має бути 25% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону № 1788-XII.

Окрім цього, суд зауважує, що позивач просить визнати протиправними дії відповідача-1 щодо відмови у перерахунку та виплаті підвищення до пенсії позивачу, як репресованій особі, яку в подальшому було реабілітовано, у розмірі, передбаченому пунктом "г" статі 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII.

Однак, суд встановив, що за результатами розгляду заяви позивача Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області та 05.12.2024 прийняло рішення № ЕПС46 про відмову в перерахунку пенсії.

Як зазначено вище, позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії 27.11.2024, відтак суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним рішення від 05.12.2024 № ЕПС46 про відмову позивачу в перерахунку пенсії на підставі п. "г" ст. 77 Закону № 1788-XII, із розрахунку підвищення пенсії на 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком та зобов`язання провести такий перерахунок із дати звернення - 27.11.2024.

Щодо органу, який має вчинити дії на відновлення порушеного права позивача, суд враховує таке.

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області, рішенням якого позивачу відмовлено в перерахунку пенсії.

Відтак, дії зобов`язального характеру щодо вирішення питання про перерахунок пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про перерахунок пенсії, яким у цьому випадку є Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22 та від 24.05.2024 у справі №460/17257/23.

При вирішенні спорів щодо правомірності рішень, дій пенсійного органу як суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Разом із цим, у разі надання пенсійним органом доказів, які свідчать, що спірні рішення, дії є правомірними, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене слідує зі змісту частини першої ст. 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідач-1 належними та допустимими доказами не довів правомірності свого рішення про відмову позивачу у перерахунку пенсії.

Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд,

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 05.12.2024 № ЕПС 46 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, із розрахунку підвищення розміру пенсії на 25% мінімальної пенсії за віком з 27.11.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ; ) здійснити з 27.11.2024 перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_3 ) пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, із розрахунку підвищення розміру пенсії на 25 % мінімальної пенсії за віком, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна