Справа № 300/1618/25
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" квітня 2025 р. справа № 300/1618/25
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, заявник, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє адвокат Окуневич Михайло Валентинович (надалі по тексту також - представник позивача, адвокат Окуневич М.В.), звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - відповідач 1, орган пенсійного забезпечення, Управління, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі по тексту також - відповідач 2, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника з 09.02.2025.
Підставою звернення ОСОБА_1 із вказаним позовом є протиправні, на переконання позивача, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови при призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника - брата ОСОБА_2 .
За доводами позивача, відповідно до статті 29 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за №2262-XII (надалі по тексту також Закон 2262-XII) пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті. Згідно статті 30 Закону 2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Непрацездатними членами сім`ї відповідно до Закону вважаються, зокрема, дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.
Як зазначила ОСОБА_1 , годувальник на день смерті батьків уже не мав, також не мав дружини та дітей, фактично утримував позивача, остання має право на призначення пенсії по втраті годувальника. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 17.03.2025 відкрив провадження в адміністративній справи, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України). Одночасно судом витребувано додаткові документи, необхідні для розгляду справи (а.с.44).
Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві скерувало до суду через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему клопотання про долучення доказів із приміткою "Документ сформований в системі "Електронний суд" 27.03.2025", реєстрацію якого здійснено судом 27.03.2025 за вх.№7934/25 (а.с.47-70).
Відповідач 2 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. Так, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві подало через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему відзив на позовну заяву із приміткою "Документ сформований в системі "Електронний суд" 27.03.2025", який зареєстровано в суді 28.03.2025 за вх.№7951/25 (а.с.71-80). Відповідач 2 не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, вказує на їх безпідставність та необґрунтованість, з огляду на таке.
Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 17.02.2025 за №55 відмовлено позивачу у переході на пенсію у разі втрати годувальника. За доводами представника відповідача 2, ОСОБА_1 звернулась із заявою від 09.02.2025 щодо переходу на пенсію по втраті годувальника відповідно до статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV (надалі по тексту також Закон №1058-IV). Згідно статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до пункту 2.3 підпункту 9 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 27.12.2005 за №22-1 (надалі по тексту також Порядок №22-1) до заяви про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника додається документ про перебування членів сім`ї на утриманні померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником. Документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймається документ про реєстрацію місця проживання (разом із годувальником за однією адресою). Факт проживання без реєстрації місця проживання за одною адресою підтверджується актом обстеження на факт спільного проживання (на основі письмових свідчень сусідів), складений органом місцевого самоврядування).

Як стверджує представник відповідача 2, згідно пункту 2 статті 36 Закону №1058-IV брат чи сестра не відносяться до непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Також відповідач 1 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. На адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надійшов відзив від 31.03.2025 за №0900-0802-7/17272 на позовну заяву, реєстрацію якого здійснено судом 03.04.2025 за вх.№8729/25 (а.с.81-129). Орган пенсійного забезпечення, у поданому відзиві на позовну заяву, заперечив проти аргументів та доводів ОСОБА_1 , викладених у позові, зважаючи на наступне.

Управління зазначило, що згідно частини 2 статті 36 Закону №1058-IV брат чи сестра не відносяться до непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника. Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за №2262-XII. За змістом частин 1, 2 статті 30 Закону №2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.

За доводами органу пенсійного забезпечення, ОСОБА_1 звернулась за призначенням пенсії у неналежний спосіб, оскільки заява про призначення пенсії в разі втрати годувальника згідно Закону №2262-XII, якому на дату смерті не було призначену пенсію, повинна бути подана до органів, що призначають пенсії, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсії, у даному випадку через Міністерство оборони України. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзиви на позовну заяву, додаткові пояснення, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV. Вказане засвідчується матеріалами пенсійної справи позивача №55 і не заперечується сторонами (а.с.109-127).

Позивач 09.02.2025 через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою, у якій просила призначити пенсію, вид пенсії визначено "перехід на пенсію за іншим Законом" (а.с.87).

До означеної заяви ОСОБА_1 долучила витяг з реєстру територіальної громади від 12.08.2022 (а.с.88), довідку про реєстрацію місця проживання, видану Рогатинською міською радою (а.с.89), військовий квиток серії НОМЕР_1 від 13.11.1991 (а.с.90-95), довідку від 31.03.2023 за №823 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, видану Військовою частиною НОМЕР_2 (а.с.96), посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_3 від 07.06.2023 (а.с.97), сповіщення сім`ї загиблого від 20.12.2024 за №1/3561 (а.с.98), довідку про причину смерті від 20.12.2024 за №7177 (а.с.99), свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.100), свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 (а.с.101), свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 від 12.04.1933 (а.с.102), свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_7 від 26.01.1983 (зворотній бік а.с.102), свідоцтво про народження серії НОМЕР_8 від 16.10.1962 (а.с.103), свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_9 від 20.02.1982 (зворотній бік а.с.103), свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_10 від 27.05.1972 (а.с.104), свідоцтво про народження серії НОМЕР_11 від 05.04.1966 (зворотній бік а.с.104), довідку від 07.02.2025 за №17-09/07 (а.с.105), паспорт громадянина України № НОМЕР_12 (а.с.106), акт обстеження матеріально-побутових умов від 07.02.2025 за №5 (а.с.107-108).

Обставина подання позивачем разом із заявою від 09.02.2025 вказаних документів відповідачами не заперечується, копії таких долучено відповідачем 1 до відзиву на позовну заяву.

Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, розглянувши, за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 09.02.2025, прийняло рішення від 17.02.2025 за №55, яким відмовило позивачу в переході на пенсію за іншим законом (надалі по тексту також спірне рішення, оскаржуване рішення) (а.с.25).

Вказана відмова мотивована тим, що згідно пункту 2 статті 36 Закону 1058-IV, брат чи сестра не відносяться до непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника.

Інших підстав та мотивів відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника оскаржуване рішення не містить.

Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 17.02.2025 за №55 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по втраті годувальника, остання звернулась з цим позовом до суду, з метою захисту свого порушеного права на пенсійне забезпечення.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV (надалі по тексту також Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За змістом частини 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (частина 1 статті 10 Закону №1058-IV).

Статтею 36 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом частини 1 статті 36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

У відповідності до пункту 3 частини 2 статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Разом з тим, спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за №2262-XII (надалі по тексту також Закон №2262-XII).

За змістом статті 29 Закону №2262-XII пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону №2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Непрацездатними членами сім`ї вважаються дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює (пункт "д" частини 5 статті 30 Закону №2262-XII).

Згідно з статтею 31 Закону №2262-XII члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Відтак, Законом №1058-IV та Законом №2262-XII визначено різні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Так, відповідно до Закону №1058-IV умовами для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника є:

- призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності;

- в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності);

- непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу.

За змістом Закону №2262-XII умовами для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника є:

- призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби;

- або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби;

- сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Повертаючись до фактичних обставин справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Позивач 09.02.2025 через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою, у якій просила призначити пенсію, вид пенсії визначено "перехід на пенсію за іншим Законом" (а.с.87).

Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, розглянувши, за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 09.02.2025, прийняло рішення від 17.02.2025 за №55, яким відмовило позивачу в переході на пенсію за іншим законом (надалі по тексту також спірне рішення, оскаржуване рішення) (а.с.25).

Вказана відмова мотивована тим, що згідно пункту 2 статті 36 Закону 1058-IV, брат чи сестра не відносяться до непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника.

Слід зазначити, що позивач зверталась із заявою, в якій порушила питання щодо призначення їй пенсії по втраті годувальника за іншим Законом.

Як встановлено судом, і не заперечується сторонами, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV. Заявник ставила у вимогу призначити їй пенсію по втраті годувальника на підставі Закону №2262-XII.

Разом з тим, у спірному рішенні, ГУ ПФУ в місті Києві відмовило ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по втраті годувальника, керуючись положеннями Закону №1058-IV.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Суд зазначає, що переведення між видами пенсій можливе лише в межах одного закону, а перехід з пенсії, призначеної за одним законом, на пенсію за іншим законом розглядається як нове призначення пенсії.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.11.2016 у справі №133/476/15-а.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі по тексту також Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1. розділу І Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення, продовження пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (надалі по тексту також - орган, що призначає пенсію).

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (пункт 4.2. розділу IV Порядку №22-1).

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 4.3. розділу IV Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Разом з тим, Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 за №3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 за №10-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (надалі по тексту також Порядок №3-1).

Пунктом 2 Порядку №3-1 визначено, що заява про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності подається військовослужбовцем, звільненим зі служби, та особою, яка має право на пенсію згідно із Законом або відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку (заява про призначення/перерахунок пенсії), до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Міністерства юстиції України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби судової охорони, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Управління державної охорони України (далі - уповноважений орган (структурний підрозділ)), за останнім місцем служби.

Заява про призначення пенсії в разі втрати годувальника подається членом сім`ї військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію згідно із Законом, якому на дату смерті не було призначено пенсію, до органів, що призначають пенсії, через уповноважений орган (структурний підрозділ). У такому самому порядку подається заява про призначення пенсії в разі втрати годувальника членом сім`ї померлого годувальника, який має право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, а також у разі відсутності в органах, що призначають пенсії, пенсійної справи померлого годувальника.

Приписами пункту 3 Порядку №3-1 передбачено, що заява про призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого годувальника, який отримував пенсію відповідно до Закону, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (заява про призначення/перерахунок пенсії (додаток 1 до цього Порядку)), припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (заява про виплату пенсії (додаток 2 до цього Порядку)), заява про працевлаштування (звільнення) (початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), прийняття (звільнення) на (зі) службу (служби) (додаток 3 до цього Порядку), заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4 до цього Порядку), заява про виплату одноразової грошової допомоги (додаток 5 до цього Порядку), заява про виплату допомоги на поховання (додаток 6 до цього Порядку) подається заявником до органу, що призначає пенсію.

За змістом пункту 6 Порядку №3-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається органом, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання особи, не пізніше 10 днів з дня надходження заяви.

Таким чином, порядок звернення за призначенням пенсії по втраті годувальника за нормами Порядку №22-1 та Порядку №3-1 мають суттєві відмінності, і, безперечно, таке звернення впливає на результати розгляду заяв.

Разом з тим, сторонами не подано жодних доказів, з яких суд міг би встановити обставину призначення/не призначення ОСОБА_2 пенсії, а відтак, встановлювати обставину неналежного звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону №2262-ХІІ із порушенням Порядку №3-1.

Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 17.02.2025 за №55 прийняте не за результатами розгляду порушеного ОСОБА_1 у заяві від 09.02.2025 питання про первинне призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до положень Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Натомість ГУ ПФУ в місті Києві розглянуто заяву позивача від 09.02.2025, та у спірному рішенні зроблено висновок про відсутність підстав для переведення ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший у межах дії Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, ГУ ПФУ в місті Києві належним чином не розглянуто заяву позивача від 09.02.2025 та не прийнято жодного правового рішення про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника або призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Суд підкреслює, що переведення між видами пенсій допускається лише в межах одного і того ж закону, тоді як звернення за пенсією на інших підставах розглядається як нове призначення пенсії, що потребує окремої правової процедури.

Окремо слід зазначити, що у суду відсутні підстави для надання правової оцінки наявності/відсутності у ОСОБА_1 права на призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки вказане питання повинне вирішуватись органом пенсійного забезпечення за результатами розгляду заяви останньої від 09.02.2025.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 КАС України).

ОСОБА_1 в адміністративному позові просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 17.02.2025 за №55 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по втраті годувальника;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника з 09.02.2025.

Відповідно до частини 1 статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу вимог частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Водночас, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).

У разі задоволення позову суд, застосовуючи припису пункту 10 частина 2 статті 245 КАС України, може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 КАС України).

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, зважаючи на встановлення у справі не виконання відповідачем при розгляді заяви позивача власних повноважень в належному і повному обсязі, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 17.02.2025 за №55, прийняте за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.02.2025;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2025 про призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за №2262-XII, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Підсумовуючи свої висновки, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.

Інші сформовані позовні вимоги та їх формулювання, на переконання суду, поглинаються (враховуються) при вирішенні даного спору, за сформованими вище висновками і вирішення спору по суті.

Розподіляючи між сторонами судові витрати суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 968,96 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи платіжна інструкція №ЕНС8-СЕ84-4ХАР-0АЕ1 від 05.03.2025 (а.с.5).

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з вини Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яке прийняло оскаржуване рішення, то з останнього підлягають стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 387,59 гривень, що пропорційно становить 40 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 17.02.2025 за №55, прийняте за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.02.2025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2025 про призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за №2262-XII, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (ідентифікаційний код юридичної особи 42098368) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_13 ) сплачений судовий збір в розмірі 387,59 гривень (триста вісімдесят сім гривень п`ятдесят дев`ять копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_13 ), АДРЕСА_1 ;

представник позивача Окуневич Михайло Валентинович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_14 , ордер на надання правничої допомоги серії АТ №1094918 від 05.03.2025), АДРЕСА_2 ;

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (ідентифікаційний код юридичної особи 42098368), вул. Бульварно-Кудрявська, буд.16, м.Київ, 04053.

Суддя Чуприна О.В.