Справа № 938/217/25
Суддя: Джус Р. В.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№938/217/25
Провадження № 2-а/938/5/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Джуса Р.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ласкурійчук С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ,

до відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

за участю:

позивач: не з`явився;

відповідач: не з`явився;

Обставини справи.

Позивач звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №3473 від 20.08.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 03.02.2025 адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк у десять днів з дня вручення ухвали суду для усунення зазначених в ній недоліків позовної заяви.

На виконання вимог ухвали суду від 03.02.2025, позивач 18.02.2025 усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 24.02.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено на 05.03.2025. Також, вказаною ухвалою суду, витребувано у відповідача належним чином завірені матеріали справи про адміністративне правопорушення на підставі яких винесено оскаржувану постанову.

Судове засідання 05.03.2025, з участю позивача, у зв`язку з неявкою відповідача, було відкладено на 25.03.2025.

В судовому засіданні 25.03.2025 було заслухано правову позицію сторони позивача та у зв`язку з повторною неявкою відповідача, розгляд справи було відкладено на 23.04.2025.

В судове засідання 23.04.2025 учасники судового розгляду не з`явилися. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача (Вх.№2290/25 від 23.04.2025). Просить позов задовольнити та зазначила, що протягом 5 днів після ухвалення рішення, позивачем будуть подані докази понесення судових витрат у справі та заява про їх стягнення.

Відповідач не забезпечив явки представника в судове засідання, причин неявки не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд справи за відсутністю сторін, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Правова позиція позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 23.01.2025 у Верховинському відділі ДВС у Верховинському районі він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №76844385, з якої дізнався що на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 за №3473 від 20.08.2024 відкрито виконавче провадження про стягнення з нього штрафу в розмірі 34000грн. Цього ж дня, разом з постановою ДВС він отримав копію постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 за №3473 від 20.08.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000грн. В оскаржуваній постанові зазначено, що 12.08.2024 о 10.00год. його доставили до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з відсутністю військово-облікового документу, чим він порушив вимоги ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», де в подальшому і склали протокол, а також, що про розгляд справи його повідомляли, однак він не з`явився.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Зазначає, що 12.08.2024 він їхав за кермом власного автомобіля з с.Стебні до м.Чернівці, де в с.Дубівці приблизно о 08.45 год він зупинився на вимогу осіб у військові формі, які знаходилися біля авто з розпізнавальними знаками поліції. Причин зупинки, йому не пояснили. На вимогу цих осіб, він надав всі необхідні документи, а саме посвідчення водія, паспорт, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного. Після цього, йому запропонували поїхати в ТЦК для уточнення даних. Вони під`їхали до приміщення ТЦК в м.Кіцмань Чернівецької області, де в нього зняли копії всіх наявних документів та відправили для очікування в окрему кімнату, де його протримали без жодних пояснень, декілька годин. Потім йому вручили повістку для прибуття до Верховинського РТЦК на 13.08.2024 для уточнення даних. За отримання повістки він розписався в журналі та жодних документів більше не підписував. При ньому протокол та інші документи не складалися, що позбавило його можливості надати пояснення та скористатися правовою допомогою. Копію протоколу він також не отримав. Про формальність складення оскаржуваної постанови свідчить також те, що адреса зазначена в постанові та фактична адреса реєстрації не співпадають. Також не зазначено, що він ФОП та має на утриманні двоє дітей.

Представник позивача адвокат Рашковська Л.О. в судовому засіданні суду додатково пояснила, що 12.08.2024 ОСОБА_1 їхав за кермом власного автомобіля з с.Стебні до м.Чернівці, де в с.Дубівці приблизно о 08.45 год його зупинили особи у військовій формі на мобільному блок-пості, де також були присутні поліцейські. На вимогу цих осіб, ОСОБА_1 надав паспорт, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного в якому було зазначено дату проходження ВЛК. Після цього, йому було запропоновано проїхати з ними в ТЦК для уточнення даних. Він поїхав до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де йому вручили повістку для прибуття до Верховинського РТЦК на 13.08.2024 для уточнення даних. Після цього він поїхав. Жодний протокол чи постанова в його присутності не складалися та йому не вручалися. Про існування оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 дізнався у виконавчій службі.

Також зазначила, що військово-обліковим документом може бути як військовий квиток так і тимчасовий замінник посвідчення військовозобов`язаного. Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного було видано ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 11.09.2023 та таке дійсне до отримання ним військового квитка. До цього часу у ОСОБА_1 було приписне.

Правова позиція відповідача.

Відповідач своїм процесуальним правом не скористався та відзиву на позов не подав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№76844385 від 21.01.2025, на підставі постанови №3473 виданої 20.08.2024 ІНФОРМАЦІЯ_6 , головним державним виконавцем Верховинського відділу державної виконавчої служби у Верховинському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Петрук Іванною Іванівною, відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави 34000,00грн штрафу (а.с.12).

Згідно з копією постанови у справі про адміністративне правопорушення №3473 від 20.08.2024, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 12.08.2024 о 10.00год у зв`язку з відсутністю військово-облікового документа був доставлений співробітниками Чернівецького РУП ГУНП до ІНФОРМАЦІЯ_7 для складання адміністративного протоколу, а саме за порушення вимог ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП (а.с.10).

З повістки №3/194, виданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 вбачається, що така вручена ОСОБА_1 , 1994 року народження, який проживає в с.Стебні, Верховинського району, про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_8 на 10.00 год. 13.08.2024 з метою уточнення військово-облікових даних (а.с.15).

З довідки №169/610 від 04.09.2023 військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_9 вбачається, що солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 за результатами проведеного 04.09.2023 медичного огляду ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_8 визнано здоровим та придатним до військової служби (а.с.13).

Також, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , 11.09.2023 начальником ІНФОРМАЦІЯ_9 полковником ОСОБА_3 , на підставі наказу МОУ від 21.11.2017 №610, видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , яке дійсне до отримання військового квитка (а.с.16).

З військово-облікового документу із застосунку Міністерства оборони України «Резерв+» сформованого 23.11.2024 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 являється військовозобов`язаним, постановою ВЛК від 04.09.2023 визнаний придатним. Дані ОСОБА_1 уточнено вчасно, а саме 28.05.2024 (а.с.14).

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.

Відповідно до ст.280 КУпАП (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із оскаржуваної постанови №3473 від 20.08.2024, ОСОБА_1 ставиться в провину порушення вимоги ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, а саме те, що в нього був відсутній військово-обліковий документ. Згідно постанови, за що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00грн.

Відповідно до ч.3 ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Процедура перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних і резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи, організація медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби закріплена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024.

Згідно з п.49,50 вищевказаного Порядку у період проведення мобілізації (крім цільової) уповноважені представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейські, а також представники Держприкордонслужби мають право вимагати у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу.

Право на перевірку військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у резервістів та військовозобов`язаних під час мобілізації надається представникам територіального центру комплектування та соціальної підтримки, уповноваженим вручати повістки (далі - уповноважені представники).

Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ним ч.6 ст.22 Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме відсутність у нього військово-облікового документа на момент перевірки 12.08.2025.

Однак, як вбачається з представлених позивачем доказів, в ОСОБА_1 наявне тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , видане 11.09.2023 начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 полковником ОСОБА_4 на підставі наказу МОУ від 21.11.2017 №610 та таке дійсне до отримання військового квитка.

Так, згідно п.1 Порядку виготовлення, видачі та знищення тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, затвердженого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 610, що був чинним на час винесення оскаржуваної постанови, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного (далі - тимчасове посвідчення) є документом, що посвідчує особу військовозобов`язаного, який перебуває у запасі осіб офіцерського складу або осіб рядового, сержантського і старшинського складу (далі - військовозобов`язаний), та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.

Порядком оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №559 від 16.05.2024 року (далі Порядок №559) передбачено, що військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 №559 Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа.

Військово-обліковий документ, що визначає належність його власника до військового обов`язку, виданий до дня набрання чинності Законом України від 11 квітня 2024 р.№ 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», є чинним та не потребує обов`язкової заміни у разі (з підстав) затвердження органом державної влади нової форми військово-облікового документа (п.55 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період №560 від 16.05.2024).

Враховуючи наведене, наявне у ОСОБА_1 станом на час винесення оскаржуваної постанови 20.08.2024 тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , видане йому 11.09.2023, є чинним документом, що посвідчувало особу військовозобов`язаного станом на 20.08.2024, та не потребувало заміни з підстав затвердження органом державної влади нової форми військово-облікового документа.

Крім того, відповідно до п.2 Порядку №559 військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється):

в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації);

у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559.

Особа може мати на бланку лише один військово-обліковий документ.

Пунктами 5-7 цього Порядку передбачено, що військово-обліковим документом призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також громадян, виключених з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 частини шостої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", в електронній формі (далі - військово-обліковий документ в електронній формі) є відображення в електронній формі відомостей про громадянина України, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також відомостей щодо звернення або повідомлення про вчинення адміністративного або кримінального правопорушення до Національної поліції.

Військово-обліковий документ в електронній формі формується засобами: електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, зокрема з використанням його мобільного додатка; державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони; порталу Дія, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації).

Військово-обліковий документ в електронній формі формується на безоплатній основі за бажанням особи після проходження нею електронної ідентифікації та автентифікації.

Формування та відображення військово-облікового документа в електронній формі здійснюється автоматично за умови підключення електронного пристрою до Інтернету та наявності у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей, визначених у пункті 8 цього Порядку.

У військово-обліковому документі в електронній формі відображається унікальний електронний ідентифікатор у вигляді двовимірного штрихкоду (далі - QR-код військово-облікового документа).

Строк дії військово-облікового документа в електронній формі становить не більше одного року з дати його формування та не може перевищувати строк дії відстрочки від направлення для проходження базової військової служби для призовників або відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період (бронювання) для військовозобов`язаних та резервістів.

У разі коли відомості, зазначені у підпунктах 1-5, 8, 11-13 пункту 8 цього Порядку, на момент зчитування не відповідають відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військово-обліковий документ в електронній формі вважається недійсним.

Згідно із п. 9 Порядку № 559 військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу.

Функціонування «Резерв+» регулюється, зокрема, ЗУ «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі Закон №1951-VIII), який, в тому числі, визначає поняття електронного кабінету (Стаття 14-1), Наказом Міністра оборони України від 29 квітня 2024 року про створення інформаційно-комунікаційної системи для доступу до електронного кабінету військовозобов`язаного. Порядок формування та використання електронного військово-облікового документа визначається постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №559.

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону №1951-VIII електронний кабінет це персональний кабінет (захищений відокремлений веб-сервіс), за допомогою якого призовнику, військовозобов`язаному, резервісту, який пройшов електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації про його персональні та службові дані, а також до послуг. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Аналіз викладених норм законодавства дає підстави суду дійти висновку, що «Резерв+» є тим додатком через який формується військово-обліковий документ в електронній формі, а дійсність сформованого військово-облікового документа підтверджується QR-кодом.

Як встановлено судом з наявних у справі матеріалів, а саме роздруківки електронного військово-облікового документу з «Резерв+» (а.с.14) позивач ОСОБА_1 , крім наявного в нього тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, на виконання приписів ЗУ «Про мобілізаційну підготовку на мобілізацію» оновив свої військово-облікові дані в системі «Резерв+» вчасно, а саме 28 травня 2024 року.

Отже, виходячи з наведеного, позивач, який сформував відповідний електронний військово-обліковий документ, за допомогою мобільного застосунку (можливість яку передбачено відповідними нормативними документами), в якому поміж іншого зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_11 , військово-обліковий документ містить QR-код військово-облікового документа, дотримався вимог Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 559.

Таким чином, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що на час винесення оскаржуваної постанови 20.08.2024, у ОСОБА_1 було наявне тимчасове посвідчення військовозобов`язаного у паперовій формі, а також військово-обліковий документ у застосунку Міністерства оборони України «Резерв+».

Позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-3 КУпАП та вказує, що після зупинення його особами у військовій формі в АДРЕСА_1 12.08.2024 на мобільному блок-пості, де також були присутні поліцейські, на вимогу цих осіб, він надав паспорт та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного. Наведені позивачем доводи, відповідачем у справі не спростовані.

Зокрема, суд зазначає, що відповідно до Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 06 серпня 2024 року № 532 Уповноважені представники ТЦК та СП (далі - уповноважені представники), під час перевірки військово-облікових документів, фіксування порушень, мають застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції автоматичної фото- та відеофіксації. Під час здійснення фото- та відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки уповноваженими представниками військово-облікових документів портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях або іншим способом, який забезпечує відеозйомку.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Однак, в оскаржуваній постанові №3473 по справою про адміністративне правопорушення від 20.08.2024 відсутні посилання на здійснення працівниками ТЦК та СП фото- та відеофіксації вчинення ОСОБА_1 порушення вимог ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме процесу не пред`явлення під час його перевірки, військово-облікових документів. В ході розгляду даної справи, відповідачем не представлено суду відповідного відеозапису порушення.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, всупереч обов`язку доказування, представником ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надано жодного доказу, на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-3 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише в оспорюваній постанові, та не підтверджується жодними іншими доказами, зокрема тими, на які посилається відповідач в оскаржуваній постанові, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії №3/368 від 12.08.2024 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про перебування на військовому обліку правопорушника, рапорту співробітника ЧРУП ГУНП.

Належним чином засвідчені матеріали справи про адміністративне правопорушення на підставі яких винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення від 20.08.2024 №3473, які судом було витребувано в ІНФОРМАЦІЯ_12 ухвалою від 24.02.2025, відповідачем також суду не представлено.

Суд звертає увагу на те, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17 (№К/9901/15804/18).

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватися «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року, суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачиться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018 р. по справі №201/12431/16-а, від 23.10.2018 р. по справі №743/1128/17, від 15.11.2018 р. по справі №524/5536/17.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушеннями норм чинного законодавства, оскільки в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення не було з`ясовано всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Частиною 2 ст.9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого в даному випадку покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених ст.9 КУпАП обставин, оскаржувана постанова винесена без достатніх для того підстав, а відтак, позов слід задовольнити та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №3473 від 20.08.2024 винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.286 КАС закрити.

Судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями ст.132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У постанові від 18 березня 2020 року № 543/775/17 Верховний Суд дійшов висновку, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати ст. 2-5 Закону № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають, а тому за подання позовної заяви про скасування постанови про адміністративне правопорушення належить сплачувати судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605,60 гривень.

За звернення до суду, позивач згідно квитанції до платіжної інструкції № 0.0..1 від 28.01.2025, сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн, який слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з вимогами ч.7 ст.139, ч.3 ст.143 КАС України питання про судові витрати позивача в частині понесених витрат на правничу допомогу адвоката, з урахуванням поданої представником позивача заяви від 23.04.2025, будуть вирішені судом після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 73 - 77, 139, 143, 242-246, 262,286, 293, 295 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №3473 від 20.08.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, і накладення штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Стягнути з бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_13 , юридична адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя Роман ДЖУС