Справа № 120/12682/24
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 квітня 2025 р. Справа № 120/12682/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення відповідача, оформленого протоколом № 18 від 13.09.2024 року, про відмову в наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення ( виклику ) сторін. Також, даною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Цією ж ухвалою витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 : заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а також всі додані до неї документи та інші докази, які враховувались відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення; протокол засідання комісії № 18 від 13.09.2024.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Обґрунтовуючи доводи відзиву відповідач зазначає, що ОСОБА_1 здійснює догляд та утримання своєї матері ОСОБА_2 , яка є визнаною в установленому порядку особою з інвалідністю ІІ групи. Згідно з витягом з реєстру територіальної громади позивач проживає за однією адресою зі своєю матір`ю АДРЕСА_1 . Позивач 07.08.2024 року звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з наявністю матері,яка є особою з другою групою інвалідності. За результатами розгляду заяви позивача рішенням комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленого протоколом № 18 від 13.09.2024 року, ОСОБА_1 було відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно з пунктом 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки відсутні документи, що підтверджують право на відстрочку згідно з Додатком 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 року, а саме документів, що підтверджують неможливість іншої особи, яка не є військовозобов`язаною та яка зобов`язана за законом утримувати одного із своїх батьків з інвалідністю ІI групи здійснювати догляд за нею (документи щодо інвалідності такої особи, її потреби у постійному догляді, перебуванні під арештом (крім домашнього арешту), відбуванні покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі).

Представник відповідача у відзиві зазначає, що у ОСОБА_2 є чоловік, який не є військовозобов`язаним, у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовому обліку, та зобов`язаний здійснювати догляд та утримання своєї дружини в силу ст. 75 Сімейного кодексу України, оскільки не є особою з інвалідністю, не потребує постійного догляду, не перебуває під арештом, не відбуває покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі у відповідності до підстав визначених у додатку 5 до Порядку №560.

Таким чином, комісія з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходячи з наданих громадянином ОСОБА_1 документів, враховуючи положення пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Порядку №560, а також враховуючи те, що у ОСОБА_2 окрім позивача є чоловік, який відповідно до закону зобов`язаний утримувати свою дружину та при цьому не є військовозобов`язаним, оскільки позивач не надав достатніх та належних доказів неможливості ОСОБА_3 здійснювати її утримання та догляд, а саме підтвердження інвалідності такої особи, її потреби у постійному догляді, перебування під арештом (крім домашнього арешту), відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі, відмовила ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки відсутні документи, що підтверджують право на відстрочку згідно з Додатком 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 року, а саме документи, що підтверджують неможливість іншої особи, яка не є військовозобов`язаною та яка зобов`язана за законом утримувати особу з інвалідністю ІI групи здійснювати догляд за нею (документи щодо інвалідності такої особи, її потреби у постійному догляді, перебуванні під арештом (крім домашнього арешту), відбуванні покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі).

За наведених обставин відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідь на відзив позивачем не подавалась.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним доказам, встановив таке.

ОСОБА_1 07.08.2024 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 13 ч. 1 ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

До заяви позивачем було додано наступні документи: заява матері позивача ОСОБА_2 про відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язаними здійснювати її утримання; довідка до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №026209 від 06.10.2022 року відносно ОСОБА_2 .

При цьому, в подальшому позивачем до своєї заяви про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 07.08.2024 року за вх.№18694 було додано наступні документи: довідка відділу соціального захисту населення Гайсинської міської ради Гайсинського району Вінницької області №02-01/1206 від 16.08.2024 року про не перебування ОСОБА_1 на обліку у відділі соціального захисту; заява ОСОБА_1 про уточнення облікових даних №20751 від 23.08.2024 року. Також, на виконання п.58-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (п.61 в редакції, чинній на момент подання позивачем заяви) було перевірено родинні зв`язки військовозобов`язаного та особи, яку відповідно до законодавства зобов`язаний утримувати військовозобов`язаний, шляхом надсилання запиту до Гайсинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та шляхом інформаційного обміну за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та встановлено, що до складу сім`ї позивача входять наступні особи: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; дружина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

За результатами розгляду поданих документів, позивачу надіслано повідомлення від 23.09.2024 № 10199, відповідно до якого зазначено, що протоколом від 13.09.2024 № 18 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомлено, що позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Причини відмови: відсутні документи, що підтверджують право на відстрочку згідно з Додатком 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період", а саме документи, що підтверджують неможливість іншої особи, яка не є військовозобов`язаною та яка зобов`язана за законом утримувати особу з інвалідністю ІІ групи здійснювати догляд за нею (документи щодо інвалідності такої особи, її потреби у постійному догляді, перебуванні під арештом (крім домашнього арешту), відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі.

Позивач не погоджується з такою відмовою відповідача, вважає її необґрунтованою, протиправною та такою, що порушує його права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить з такого.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 1 Закону № 3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

В свою чергу нормами статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, зокрема, відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 8 цього Положення визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

Предметом позову у даній справі є відмова територіального центру комплектування та соціальної підтримки у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують неможливість інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати особу з інвалідністю І чи ІІ групи, що зазначені у переліку згідно з Додатком 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період".

Так, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

- які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560), яким врегульовано процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Пунктом 56 Порядку №560 встановлено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до п.58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16 - 23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Згідно з пунктом 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Отже, Порядком № 560 визначено чіткий алгоритм вчинення дій військовозобов`язаним та прийняття рішень територіальним центром комплектування та соціальної підтримки щодо питання надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку.

Як встановлено судом вище, 07.08.2024 року позивач особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_8 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

У заяві позивач вказав, що інші особи, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відсутні.

До заяви позивач надав документи, визначені Додатком 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період".

За результатом розгляду поданих документів, відповідач відмовив позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки відсутні документи, що підтверджують неможливість іншої особи, яка не є військовозобов`язаною та яка зобов`язана за законом утримувати особу з інвалідністю ІІ групи здійснювати догляд за нею (документи щодо інвалідності такої особи, її потреби у постійному догляді, перебуванні під арештом (крім домашнього арешт), відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі.

При цьому у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що у ОСОБА_2 є чоловік, який не є військовозобов`язаним, у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовому обліку та зобов`язаний здійснювати догляд та утримання своєї дружини в силу ст. 75 Сімейного кодексу України, оскільки не є особою з інвалідністю, не потребує постійного догляду, не перебуває під арештом, не відбуває покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі у відповідності до підстав визначених у додатку 5 до Порядку №560.

Надаючи правову оцінку такій відмові відповідача, суд зазначає, що правовідносини щодо прав та обов`язків подружжя з утримання регулюються главою 9 Сімейного кодексу України.

Так, згідно з положеннями частин 2-4 ст. 75 Сімейного кодексу України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності.

Частинами 1 і 3 ст. 80 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема:

- перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу;

- непрацездатність одного з подружжя;

- потреба в матеріальній допомозі;

- нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена доходом у розмірі прожиткового мінімуму.

Разом з тим, за відсутності рішення суду про присудження аліментів матері позивача, відсутні підстави вважати, що у чоловіка ОСОБА_2 виник обов`язок її утримувати , а тому доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що у главі 9 Сімейного кодексу України, яка регулює правовідносини щодо прав та обов`язків подружжя, йдеться саме про право особи на утримання іншим з подружжя, яке має бути встановлене судом, а не обов`язок.

При цьому, суд зауважує, що чоловік матері позивача - ОСОБА_3 також є особою пенсійного віку, тобто вважається в силу закону непрацездатним, і відсутні докази, що він може надавати матеріальну допомогу.

Натомість, згідно з статтею 201 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Так, як свідчать матеріали справи, позивачем під час звернення до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації також надано заяву, відповідно до якої ОСОБА_1 просив перевірити його перебування на військовому обліку та його родинні зв`язки з ОСОБА_2 з використанням відомостей Державного електронного реєстру військовозобов`язаних України, Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обліку.

Відповідачем на виконання п.58-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (п.61 в редакції, чинній на момент подання позивачем заяви) було перевірено родинні зв`язки військовозобов`язаного та особи, яку відповідно до законодавства зобов`язаний утримувати військовозобов`язаний, шляхом надсилання запиту до Гайсинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та шляхом інформаційного обміну за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та встановлено, що до складу сім`ї позивача входять наступні особи:

1) син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

2) донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

3) дружина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

4) мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

5) батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Отже, ОСОБА_1 є єдиним сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, саме на позивача, як єдину дитину (сина), покладено обов`язок утримувати матір, яка є особою з інвалідністю 2 групи.

Суд звертає увагу, що звертаючись до відповідача із заявою, позивач додав, серед іншого, довідку до акту огляду МСЕК серія 12 ААГ №026209 про встановлення ОСОБА_2 ІІ групи інвалідності з 06.10.2022 року безтерміново.

Крім того, суд приймає до уваги, що згідно з наданою представником відповідача обліковою карткою № НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас 04.05.2023 на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_2 № 106 від 04.05.2023 за ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

В свою чергу, згідно з копією наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.05.2023 № 106 ОСОБА_1 звільненого наказом командира НОМЕР_3 окремої бригади зв`язку (по особовому складу) від 25.04.2023 № 14-РС у запас відповідно до п. "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу) пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявних в матеріалах справи документів було достатньо для вирішення порушеного позивачем питання та прийняття рішення про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, адже такі документи підтверджують як наявність матері із числа осіб з інвалідністю ІІ групи, так і те, що матір позивача не має інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону її утримувати, а тому рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 13.09.2024 року № 18, про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача необхідно керуватись принципом верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (зокрема, постанови по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 (скарга № 10465/83) за наявністю правової можливості, якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дій, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень (у т. ч. колегіальний орган) прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Відповідно до ч.1 та п. 2 ч. 2 та ч. 3 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Оскільки відповідачем протиправно відмовлено позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, які є необґрунтованими, а інших підстав для відмови з наявних матеріалів справи не вбачається, при цьому суд приймає до уваги, що відповідачем не надано доказів, які б спростовували твердження позивача та заперечували заявлені ним вимоги. Тому, виходячи з обставин цієї справи, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та прийняти рішення про надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову відповідно до вище викладених мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 13.09.2024 року № 18, про відмову у наданні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_9 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та прийняти рішення про надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_9 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна