Справа № 160/6105/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2025 року Справа № 160/6105/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/6105/25 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,-
24.02.2025 року ФОП ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, у якому просить суд:
Ухвалою суду від 28.02.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 28.02.2025 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- інші докази щодо суті спору.
18.03.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені додаткові докази по справі.
18.03.2025 року відповідачем до суду подано клопотання про долучення доказів.
24.03.2025 року позивачем до суду подано письмова відповідь на відзив.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 28.04.2025 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
ФОП ОСОБА_1 не погоджується з Постановою від 03.10.2024 року, вважає її незаконною, протиправною та такою, що порушує норми ст.ст.6-8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ст.265 КЗпП України, п.п.1-4 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №509, а тому вказана Постанова є такою, що підлягає скасуванню.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що позивач в позовній заяві, також в зауваженнях на Акт стверджує, що ОСОБА_3 не має жодного відношення до ФОП ОСОБА_1 та не є її представником, тому вважає що вручення інспекторами неналежній особі направлення, наказу та вимоги про надання документів призвели до того, що такі документи безпосередньо ФОП ОСОБА_1 вручені не були, що виключило об`єктивну можливість бути обізнаною із фактом існування таких документів, що унеможливило надання затребуваних посадовими особами Держпраці документів.
Однак, вважають, що посилання позивача спростовуються тим, що у закладі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Хочу суші) за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 за усною вказівкою по телефону уповноважена була виступити представником ФОП ОСОБА_1 та Попович О.А. та отримати документи від посадових осіб Держпраці для передання, оскільки перевірка повинна була проведена за два робочі дні (відеофайл долучено до справи).
На відео зафіксовано начальника відділу з питань праці південного регіону управління інспекційної діяльності у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Руднєва Максима Леонідовича, Долженко Анастасію Василівну (менеджер), Вероніку - працівника закладу «Mama pizza» (Хочу суші) за адресою: проспект Південний будинок, 27, м.Кривий Ріг.
Також позивач зазначає, що в один і той же час і день інспектори Держпраці перебували спочатку удвох, а згодом у шести місцях здійснювали заходи державного нагляду одночасно щодо двох суб`єктів господарювання ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 .
Однак, вказують, що шість інспекторів Держпраці, розділившись по одному, були в різних адресах одночасно, щоб знайти, пред`явити та вручити суб`єктам господарювання ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 передбачені Законом № 877-V документи, щоб після цього розпочати здійснення позапланового заходу державного нагляду.
Отже, відповідач вважає, що всі наведені аргументи позивача не спростовують факту порушення позивачем вимог законодавства.
Таким чином, вказують про те, шо посадові особи Південно-Східного міжрегіонального управління Держпраці діяли у спосіб, визначений законодавством України.
Тому, враховуючи всі фактичні обставини справи Південно-Східне міжрегіональне управління Держпраці вважає, що постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення прийнята відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12.08.2025 року до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці надійшло звернення ОСОБА_5 щодо порушення її трудових прав ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_1 (вх. № Ч-1364/ПС-24).
У зв`язку з надходженням вищевказаного звернення, міжрегіональним управлінням було отримано погодження Державної служби України з питань праці за №ЦА-4076/1/2.4.1-24а від 16.08.2024 року на проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) у суб`єктів господарювання ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_1 .
Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 : АДРЕСА_2 .
Місце здійснення господарської діяльності: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Едуарда Фукса, будинок 48 а, заклад «Маmа pizza» (Хочу суші) Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Десантна, будинок 15, заклад «Mama pizza» (Хочу суші), Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Романа Шухевича, будинок 24, заклад «Маma pizza» (Хочу суші); Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг проспект 200 річчя Кривого Рогу, будинок 14а, заклад «Маma pizza» (Хочу суші). Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, проспект Поштовий, будинок 47, заклад «Mama pizza» (Хочу суші), Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, проспект Південний, будинок 27, заклад «Маma pizza» (Хочу суші).
Таким чином, посадові особи відповідача дійшли до висновку про те, що ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) було недотримано вимог частини першої статті 259 КЗпП України, згідно з якою: «Державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».
Розглянувши подані заперечення, відповідач дійшов до висновку, що
інформація, викладена в Запереченнях, не підтверджує дотримання ФОП ОСОБА_1 положень статті 11 Закону України від 5 квітня 2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877-V) в частині обов`язку надавати документи, пояснення, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю).
Отже, враховуючи наведене, відповідач дійшов до висновку, про недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод в її проведенні (перелік порушень, за які передбачено відповідальність).
За недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю та створення перешкод у її проведенні, при проведенні перевірки з питань виявленя порушень, зазначених в абзаці другому статті 265 КЗпП України передбачено фінансову відповідальність у вигляді штрафної санкції за абзацом 8 частини другої статті 265 КЗпП України.
Направлення вищезазначеного листа підтверджується Списком згрупованих відправлень за "Ф. 103 рекомендовані листи" від 10.09.2024 року №2.
Не погодившись із вказаною постановою відповідача, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою за захистом своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від17 липня 2013 р. №509 (далі - Порядок 509).
Згідно п.3 Порядку № 509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Отже, відповідач повинен повідомити позивача про одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 Порядку №509.
Оскільки у відповідності до вимог ч.2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду; враховуючи те, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду набрала законної сили лише 14.09.2021 року, то саме з 14.09.2021 року вказана вище постанова Кабінету Міністрів України втратила чинність; на момент винесення відповідачем оскаржуваних постанов вказана вище постанова Кабінету Міністрів України була нечинною та не породжувала правових наслідків.
Постановою Кабінету Міністрів України № 823 від 21.08.2019 року «Про деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» викладено п. 2 Порядку № 509 у наступній редакції: штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи накладаються на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису; акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників; акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування; акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
До вказаних вище змін п. 2 Порядку № 509 містив такі положення: штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Право здійснювати контроль за додержанням законодавства про працю на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з метою перевірки дотримання податкового законодавства закріплено за податковими органами згідно з частиною другою статті 259 Кодексу законів про працю України.
За змістом пункту 80.10 статті 80, пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України, якими регламентовано порядок оформлення результатів фактичної перевірки, результати такої перевірки у разі встановлення під час її проведення порушень оформлюються у формі акта, який складається та підписується посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності), є документом, що підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
Відповідальність за порушення законодавства про працю, у тому числі для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), передбачена нормами абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.
Повноваження на проведення перевірки стосовно дотримання фізичними особами - підприємцями вимог законодавства про працю, виявлення, оформлення і фіксацію відповідних порушень (зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)) належить податковому органу відповідно до закону.
При цьому повноваження щодо притягнення до відповідальності за вищевказані правопорушення шляхом накладення штрафу за законом (частина четверта статті 265 Кодексу законів про працю України) надані центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, є Державна служба України з питань праці (Держпраці). Відповідні приписи про це наведені у пункті 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96.
Пунктом 8 цього ж Положення передбачено, що Держпраці під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.
Отже, якщо у разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки, надання його Держпраці в порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, Держпраці, відповідно до закону, наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких правопорушень, зокрема накладати штрафи у розмірі та в порядку, визначеному законодавством. У спірних відносинах розмір штрафу та суб`єкт, уповноважений його накладати напряму визначені у нормах статті 265 Кодексу законів про працю України.
За приписами частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні їм суперечити, а відтак, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону необхідно застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. Правова позиція такого змісту наведена у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №804/330/17.
Відступу від такого правозастосування не здійснювалось.
Поширюючи вищезгадані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права на спірні у цій справі правовідносини, колегія суддів, враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини та наявне правове регулювання спірних правовідносин, доводи сторін, вважає, що відсутність або наявність у період спірних правовідносин підзаконного нормативно - правового акту, який би передбачав можливість накладення штрафу на підставі акту фактичної перевірки податкового органу, не може впливати на обсяг, зміст та порядок реалізації вищезгаданих повноважень податкових органів та органів з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, змінювати чи скасовувати їх, оскільки вони належать вказаним суб`єктам владних повноважень відповідно до закону.
Аналогічну за своїм змістом правову позицію займає Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2024 року у справі № 560/3981/23.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Дослідивши докази по справі, слід вказати про те, що відповідач не надав суду доказів того, мав правові підстави для накладення штрафу на позивача.
Так, слід вказати про те, що акт перевірки - це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, тому до акта можуть пред`являтися лише ті вимоги, що стосуються, доказів. Оцінка акта перевірки, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.
Однак, слід вказати про те, що станом на 09:35 год. 30.08.2024 року ФОП ОСОБА_1 знаходилася за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .
Тобто, фактично станом на дату прибуття інспекторів Держпраці до закладів громадського харчування, розташованих за даними адресами у акті, ФОП ОСОБА_1 не здійснювала там свою господарську діяльність.
Доказів зворотнього матеріали справи не містять.
Окрім того, слід вказати, під час розгляду справи, представником відповідача долучено до матеріалів справи відеозапис, здійснений під час перевірки позивача.
Так, на відеозаписі зафіксовано (на 33-34 секундах запису) у закладі куточок споживача, на якому розміщені документи суб`єкта господарювання, який здійснює свою господарську діяльність у такому закладі, серед яких наявна виписка з ЄДР ФОП ОСОБА_11 . Також безпосередньо у відзиві орган Держпраці зазначає, що на відеозаписі зафіксовано відвідування інспектором закладу «Маmа pizza» (Хочу суші) за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, представник позивача навідався у заклад «Маmа pizza» (Хочу суші) за адресою: АДРЕСА_1 , та сфотографував куточок споживача з усіма розміщеними на ньому документами (фото додаються) з метою підтвердження особи, яка здійснює свою господарську діяльність у такому закладі - ФОП ОСОБА_11 (оскільки відеозапис відповідача має низьку якість, що ускладнює прочитання зафіксованих на ньому документів).
Таким чином, інспектор Держпраці завітав із перевіркою до ФОП ОСОБА_11 у заклад, в якому вона здійснює діяльність та який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та не має відношення до ФОП ОСОБА_1 .
На відеозаписі зафіксовано, як особа, яка представилась представником Держпраці (жодного разу не назвавши своє прізвище, ім`я), шукає та запитує про « ОСОБА_4 та ОСОБА_1 » та вказує, що прийшла на перевірку в заклад, після чого запитує дівчину в уніформі про « ОСОБА_4 ».
Під час вказаної розмови, інспектор Держпраці не запитав з ким він розмовляє та не вчинив жодних заходів щодо встановлення особи співрозмовника, тобто відеозапис вказаних відомостей взагалі не містить.
Таким чином, відеозапис не підтверджує факт спілкування інспектора Держпраці саме з ФОП ОСОБА_1 під час відвідування місця провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_11 , що спростовує відповідні твердження органу Держпраці.
Отже, враховуючи наведене, як наслідок, слід дійти до висновку про відсутність ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Щодо вручення представнику позивача наказу та направлення на перевірку, слід зазначити про таке.
Встановлено, що посадові особи Держпраці не пересвідчились у наявності у гр. ОСОБА_3 повноважень бути представником ФОП ОСОБА_1 , в тому числі матеріали справи не містять договору доручення, довіреності або будь-якого іншого документу, який би підтверджував відповідні повноваження представника, а також сама гр. ОСОБА_3 на документі не зазначала, що вона є представником саме ФОП ОСОБА_1 .
Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Розумний сумнів не є сумнівом, що базується на чисто теоретичній можливості чи викликаний для уникнення негативних висновків. Суд повинен спиратися на всі елементи наданих йому доказів чи у разі потреби на ті, які він зможе офіційно отримати.
Відповідно до статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Отже, контролюючий орган має доказати правомірність свого рішення.
У постанові Верховного Суду від 04.10.2016 року у справі №810/7161/14 зазначено, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності у адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
З огляду на викладене, суд робить висновок, що оскаржувана постанова про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.
Стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 3028,00 гривень.
Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 28.04.2025 року.

Суддя В.В. Ільков