Справа № 160/12008/24
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
08.05.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, подана представником позивача адвокатом Решеткою Дмитром Олександровичем, у якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області за вих. № 3570/07/32-24 від 01.05.2024, вих. № 3569/07/32-24 від 01.05.2024, вих. № 3571/07/32-24 від 01.05.2024, вих. № 3568/07/32-24 від 01.05.2024 про відмову в наданні відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.04.2024;
- зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області видати наказ про надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з дня первинного звернення за її призначенням, тобто з 16.04.2024;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 01.05.2024 № 167-к, яким притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, а саме порушення Присяги державного службовця, та застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади державної служби, відповідно до ч. 5 ст. 66 Закону України «Про державну службу», згідно з ч. 5 ст. 87 Закону України «Про державну службу» вважати днем звільнення перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 01.05.2024;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області та виплати його середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць;
- стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Ухвалою від 10.05.2024 (суддя Неклеса О.М.) постановлено матеріали зазначеної справи передати на розгляд Одеського окружного адміністративного суду.
02.07.2024 справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та було складено протокол передачі судової справи раніше визначеному складу суду.
На підставі розпорядження в.о. керівника Дніпропетровського окружного адміністративного суду № 373 д від 02.07.2024 було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи у зв`язку із перебуванням судді Неклеси О.М. у тривалій відпустці.
Ухвалою від 08.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, витребувано докази у відповідача.
До відзиву відповідачем було додано витребувані судом докази.
31.07.2024 надійшла подана представником позивача відповідь на відзив, у якій висловлено незгоду з доводами відповідача. Зазначено, що твердження відповідача про невідповідність довідки з місця роботи ОСОБА_3 вимогам законодавства не підтверджено. Оскільки на час звернення позивача із заявами про надання відпустки його дружина працювала, право позивача на отримання відпустки було порушено. Щодо підстав притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у відповіді на відзив зазначено, що позивач не був затриманий, не має жодного статусу у кримінальному провадженні, докази вчинення ним дисциплінарного проступку відсутні. Відповідач не обґрунтував необхідності кваліфікації дій позивача як порушення Присяги державного службовця та не навів достатньо обґрунтованих доказів, які би підтверджували наявність у діях позивача порушення Присяги державного службовця.
14.08.2024 надійшло заперечення, у якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 20.01.2023 був призначений на посаду начальника Управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, що підтверджується копією наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області № 24-к від 19.01.2023.
15.04.2024, 16.04.2024 ОСОБА_1 звертався до начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області із заявами про надання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.04.2024 до 26.10.2025. Крім того, 22.04.2024 позивач звернувся до начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області із заявою про надання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 23.04.2024 до 26.10.2025. До заяв було додано копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та довідку ТОВ «ВОРЛД ХЕТІНГ» від 11.04.2024 № 1104-1 про те, що ОСОБА_3 (мати дитини) працює у вказаному товаристві з 11.04.2024 комерційним директором.
За результатами розгляду вказаних заяв позивача листами Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області вих. № 3570/07/32-24 від 01.05.2024, вих. № 3569/07/32-24 від 01.05.2024, вих. № 3571/07/32-24 від 01.05.2024, вих. № 3568/07/32-24 від 01.05.2024 повідомлено, що відповідно до листа Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області № Вих-7.1/6411 від 30.04.2024 ОСОБА_3 звільнена за власним бажанням 10.04.2024. З урахуванням вказаної інформації немає можливості надати відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у визначений в заявах термін у зв`язку з невідповідністю довідки ТОВ «ВОРЛД ХЕТІНГ» від 11.04.2024 № 1104-1 вимогам законодавства.
Листом Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області № Вих-7.1/6411 від 30.04.2024 на лист Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області № Вих-3321/07/23-24 повідомлено, що ОСОБА_3 не перебуває у трудових відносинах з Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, звільнена 10.04.2024 наказом від 08.04.2024 № 178-к на підставі ч. 3 ст. 86 Закону України «Про державну службу», ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (у тому числі догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Листом Міністерства економіки України від 02.05.2024 № 24-14/9340 на звернення ОСОБА_1 від 16.04.2024 надано роз`яснення, що один з батьків має право на відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Крім заяви одного з батьків дитини про надання відпустки має бути наданий документ про те, що інший не перебуває у такій відпустці.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами в частині позовних вимог про оскарження відмови у наданні позивачеві відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд дійшов такого висновку.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015
№ 889-VIII державний службовець має право на відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону.
Згідно з ч. 2 ст. 58 Закону № 889-VIII додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати та інші види відпусток надаються державним службовцям відповідно до закону.
Частиною четвертою статті 179 КЗпП України передбачено, що за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.
За змістом ч. 1 ст. 181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою матері (батька) дитини або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) роботодавця.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР до соціальних відпусток належить відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону).
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 504/96-ВР після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Частинами третьою, четвертою статті 20 Закону № 504/96-ВР передбачено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою матері, батька дитини або осіб, зазначених у частині третій статті 18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Особам, зазначеним у частині третій статті 18 цього Закону (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків і батьків-вихователів), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) одного з батьків дитини про те, що він (вона) вийшов (вийшла) на роботу до закінчення терміну цієї відпустки.
Подання батьком дитини передбачених частиною 4 статті 20 Закону України «Про відпустки» заяви і відповідних документів є підставою для надання останньому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Судом встановлено, що до заяв позивача від 15, 16 та 22 квітня 2024 року було додано довідку про працевлаштування матері дитини 11.04.2024 до ТОВ «ВОРЛД ХЕТІНГ». До цього вона перебувала у трудових відносинах з Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області та була звільнена 10.04.2024 за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.
Відповідач за результатами розгляду вказаних заяв позивача повідомив про відсутність можливості надати відпустку через невідповідність вимогам законодавства наданої із заявами ОСОБА_1 довідки ТОВ «ВОРЛД ХЕТІНГ».
За результатами проведеного Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці з 16.05.2024 до 22.05.2024 позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з питань надання відпустки за зверненям ОСОБА_1 від 30.04.2024 складено акт № ПД/ОД/8863/103 від 22.05.2024 про відсутність порушень вимог законодавства.
Беручи до увази вищенаведене, судом не встановлено протиправності у діях відповідача щодо ненадання позивачеві відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за поданими ним заявами від 15, 16 та 22 квітня 2024 року.
Отже, позовні вимоги про визнання протиправною відмови відповідача у наданні позивачеві відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.04.2024 та зобов`язання відповідача видати наказ про надання ОСОБА_1 такої відпустки з 16.04.2024 не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 01.05.2024 № 167-к суд дішов такого висновку.
Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 15.04.2024 № 139-к відсторонено ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків до завершення дисциплінарного провадження.
У характеристиці ОСОБА_1 , виданій 15.04.2024 в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, зазначено, що 02.04.2007 ОСОБА_1 склав Присягу державного службовця. Дисциплінарні стягнення, передбачені ст. 66 Закону України «Про державну службу», до нього не застосовувались, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочення, передбачені ст. 53 Закону України «Про державну службу», за час роботи в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Одеській області не застосовувались.
Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 містить запис про складення ним Присяги державного службовця.
01.05.2024 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області видано наказ № 167-к, яким застосовано до начальника Управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади державної служби відповідно до ч. 5 ст. 66 Закону України «Про державну службу» за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» - порушення Присяги державного службовця, звільнено ОСОБА_1 з посади начальника Управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». Згідно з пунктом 4 наказу відповідно до ч. 5 ст. 87 Закону України «Про державну службу» днем звільнення вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Закон України «Про державну службу» визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Статтею 1 цього Закону встановлено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
У пункті 10 частини першої статті 2 цього Закону визначено, що службова дисципліна - неухильне додержання Присяги державного службовця, сумлінне виконання службових обов`язків та правил внутрішнього службового розпорядку.
Згідно з ч. 1 ст. 65 Закону України «Про державну службу» підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Пунктом 1 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» передбачено такий дисциплінарний проступок як порушення Присяги державного службовця.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про державну службу» особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту: «Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов`язки».
Аналізуючи зміст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв`язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Верховний Суд неодноразово висловлював аналогічне розуміння змісту поняття «порушення присяги», зокрема, в постановах від 04.04.2018 у справі № 826/6646/16, від 27.11.2019 у справі № 815/4824/13-а, від 17.04.2020 у справі № 826/8164/16, від 31.08.2022 у справі № 826/8773/18 та інших.
Відповідно до ч.ч. 1, 10, 11 ст. 69 Закону України «Про державну службу» для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія). Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.
Статтею 73 Закону № 889-VIII передбачено, що з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа. Дисциплінарна справа повинна, зокрема містити: підстави для відкриття дисциплінарного провадження; характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень; належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення закріплені у статті 74 Закону № 889-VIII і полягають, зокрема, в наступному: дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця; під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби (частина перша); дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця (частина друга).
Процедура здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців визначена Порядком № 1039.
Цим Порядком, зокрема, врегульовано порядок формування дисциплінарної комісії та її склад, повноваження дисциплінарної комісії, порядок формування дисциплінарної справи та прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи.
За приписами пункту 33 Порядку № 1039 комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання. Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.
За змістом пункту 34 Порядку № 1039 результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, у мотивувальній частині яких зазначаються: факти, що підтверджують вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, з посиланням на положення відповідних нормативно-правових актів; обставини, що призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; ступінь вини державного службовця; характер дисциплінарного проступку, ступінь його тяжкості, настання тяжких наслідків; відомості, що характеризують державного службовця, обставини, що пом`якшують чи обтяжують дисциплінарну відповідальність державного службовця, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та ставлення державного службовця до державної служби; заяви, клопотання, пояснення державного службовця та рішення, прийняті Комісією, дисциплінарною комісією за результатами їх розгляду.
Частиною першою статті 66 Закону України «Про державну службу» передбачено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
Згідно з ч. 5 ст. 66 Закону України «Про державну службу» звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.
У поданні дисциплінарної комісії та наказі Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 01.05.2024 № 167-к наведено обґрунтовані мотиви кваліфікації дій позивача як порушення Присяги державного службовця, що передбачає виняткову міру дисциплінарної відповідальності як за вчинення дисциплінарного проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Однією із загальних рис дисциплінарної відповідальності, якою вона відрізняється від інших видів юридичної відповідальності, є можливість її застосування без рішення суду на підставі вчинення дисциплінарного проступку.
Аналіз співвідношення кримінальної та дисциплінарної відповідальності особи свідчить про те, що перша застосовується за діяння, котре є суспільно небезпечним, охоплюється положеннями Кримінального кодексу України, та за яке передбачено найбільш суворий захід державного примусу. На відміну від кримінальної відповідальності, дисциплінарна відрізняється тим, що підставою її застосування завжди є порушення встановленої організації праці або порушення загальновстановлених зобов`язань, які можуть бути передбачені службовими обов`язками суб`єкта проступку.
Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 804/6242/17, від 22.10.2020 у справі № 826/3499/18, від 17.03.2020 у справі № 818/235/17, від 06.02.2020 у справі № 300/1406/19, від 22.01.2020 у справі № 160/1750/19, та в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 9901/918/18, від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, від 02.10.2018 у справі № 9901/454/18 (П/9901/454/18), від 13.06.2018 у справі № 800/395/17, від 22.01.2019 у справі № 800/454/17 (П/9901/141/18), від 22.06.2022 у справі № 813/2781/16 тощо.
Звільнення позивача є наслідком порушення ним Присяги державного службовця, що становить самостійну підставу припинення державної служби, встановлену Законом України «Про державну службу».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Згідно з ч. 5 ст. 87 Закону України «Про державну службу» наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.
З огляду на наведені правові норми та встановлені дисциплінарною комісією обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку, відповідач правомірно застосовував до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у зв`язку із підтвердженням факту вчинення ним дисциплінарного проступку.
Суду не надано жодного доказу, який би свідчив на користь того, що при обранні виду дисциплінарного стягнення відповідачем не були враховані характер проступку та/або його наслідки, а також особа позивача, його характеристика, ступінь вини, та інші обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про те, що при прийнятті рішення про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а саме звільнення з посади державної служби, відповідач діяв обґрунтовано, в порядку, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.
ОСОБА_1 звільнено правомірно та з дотриманням встановленого порядку, обґрунтовано і пропорційно, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання протиправним оскаржуваного наказу, поновлення позивача на посаді державної служби з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, з урахуванням висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у сумі 3633,60 грн, що підтверджується квитанцією № 0824-8655-1827-5189 від 08.05.2024, та за подання апеляційної скарги на ухвалу від 10.05.2024 2725,20 грн, що підтверджується квитанцією № 9985-6812-7496-7955 від 11.05.2024.
Розподіл витрат позивача зі сплати судового збору відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється у зв`язку з відмовою в задоволенні позову.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області, місцезнаходження: 65042, м. Одеса, вул. 7-а Пересипська, буд. 6, .

Повний текст рішення складено 29.04.2025.

Суддя В.В. Рянська