Справа № 420/24922/24
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надіслана засобами поштового зв`язку) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій позивач просить суд:

визнати незаконним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового період навчання в Каховському радгоспі технікумі з 01.09.1979 року по 30.06.1982 року, період роботи в колгоспі «Перемога» з 30.06.1982 року по 09.06.1983 року, період роботи в садовому товаристві «Електрон» при заводі «Континент» з 20.03.1989 року по 03.11.1992 року, період роботи в АТ «Бериславський завод будівельних матеріалів» з 01.08.2010 року по 01.04.2011 року та призначити пенсію за віком з 12.05.2024 року.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 12.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст.262 КАС України; витребувано у ГУПФ України в Херсонській області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача, що стосуються предмету та підстав позову.

В обґрунтування вимог позову зазначено, що у зв`язку з настанням права на пенсію за віком ОСОБА_1 30.04.2024 року звернулась до Високопільського сектору обслуговування громадян Головного Управління ПФУ в Херсонській області за місцем свого проживання, із заявою про призначення пенсії за віком з 60 років та надала документи для призначення пенсії. Усно спеціалістами Високопільського сектору позивачці було повідомлено, що до трудового стажу не враховано: період навчання в Каховському радгоспі технікумі з 01.09.1979 року по 30.06.1982 року у зв`язку з тим, що в дипломі зазначено ім.»я « ОСОБА_2 », а не « ОСОБА_2 »; період роботи в колгоспі «Перемога» з 30.06.1982 року по 09.06.1983 року, бо в архівній довідку вказано по батькові скорочено; період роботи в садовому товаристві «Електрон» при заводі «Континент» з 20.03.1989 року по 03.11.1992 року у зв`язку з тим, що відсутній номер наказу протоколу засідання правління (хоча на засіданні правління накази не видаються). Хоча вся інформація міститься в трудовій книжці, а довідку позивачка фізично взяти не може, так як архівні установи, які уповноважені на видачу відповідних довідок знаходяться на тимчасово окупованій території, а саме на лівому березі Херсонщини. Також, позивачці було роздруковане та видане рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії 65 від 30.04.2024 року. Також не було зараховано до трудового стажу період роботи в АТ «Бериславський завод будівельних матеріалів» з 01.08.2010 року по 01.04.2011 року з невідомих причин. У зв`язку з чим 30.04.2024 року позивачці було відмовлено в призначенні пенсії за віком. Рішення від 30.04.2024 року є незаконним на думку позивачки.

23.08.2024 року ГУПФ України в Херсонській області подало відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, та, зокрема, зазначає, що 23 квітня 2024 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначенн пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону № 1058. До заяви додала, зокрема, наступні документи: копію паспорту громадянки України серії НОМЕР_1 , виданого Високопільським р УМВС України в Херсонській області 12.03.2002; копію трудової книжки серії НОМЕР_2 , заповнену 01.07.1983; копію трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 , заповнену 23.06.1982; диплом про навчання серії НОМЕР_4 , виданий 30.06.1982 з випискою із семестрових екзаменаційних відомостей; архівну довідку Високопільської селищної ради № 84 від 13.03.2024; архівну довідку Високопільської селищної ради № 83 від 13.03.2024. На виконання принципу екстериторіальності заява позивача розглянута відповідачем ІІ та за результатами розгляду 30.04.2024 прийнято рішення № 65 про відмову призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу 31 рік. Головне управління звертає увагу , що ним жодних рішень відносно заяви ОСОБА_1 від 23.04.2024 не приймалося, так, як на виконання екстериторіальності рішення про відмову приймалося Відповідачем ІІ. За результатами розгляду: На дату звернення із заявою про призначення пенсії за віком: Вік позивача: 59 років 11 місяців; страховий стаж - 23 роки 01 місяць 13 днів. До страхового стажу не зараховано наступні періоди з наступних підстав: Згідно наданого диплому: Позивач у період з 01.09.1979 по 30.06.1982 навчалася в Каховському радгоспі технікумі. Проте, вказаний період неможливо зарахувати до страхового стажу, оскільки, зазначене в дипломі ім`я Позивача " ОСОБА_2 " не відповідає імені, зазначеному в паспорті " ОСОБА_2 ". Уточнюючих довідок за вказаний період Позивачем надано не було. Згідно трудової книжки колгоспника та довідки № 83: неможливо зарахувати до страхового стажу період роботи з 23.06.1982 по 09.06.1983, оскільки, в трудовій книжці колгоспника дані про вихододні відсутні, а у довідці № 83 особисті дані Позивача вказані не повністю, а саме: замісить повного зазначення по-батькові, вказано "И". Згідно трудової книжки: у період з 20.03.1989 по 03.11.1992 Позивач працювала в садовому товаристві "Електрон" при заводі ""Континент" на посаді бухгалтера. У записі про прийняття на роботу відсутні дані наказу правління організації (номер та дата), проте, до страхового стажу враховано період догляду за дітьми до досягнення 3-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 . Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період навчання в Каховському радгоспі технікуму з 01.09.1979 по 30.06.1982, період роботи в колгоспі Перемога" з 30.06.1982 по 09.06.1983, період роботи в садовому товаристві Електрон при заводі Континент з 20.03.1989 по 03.11.1992, період роботи в АТ Бериславський завод будівельних матеріалів з 01.08.2010 по 01.04.2011 та призначити пенсію за віком з 12.05.2024. Заява позивача про призначення пенсії подана до Головного управління. Відповідач є органом пенсійного забезпечення за місцем проживання/реєстрації позивача, втім рішення по суті порушеного питання, за принципом екстериторіальності розгляду заяв приймалося саме ГУПФ України в Тернопільській області. Відтак, рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачеві прийняте відповідачем ІІ, як органом, до виключних повноважень якого належить прийняття рішення щодо перерахунку пенсії позивачеві то відсутні підстави для покладення зобов`язань щодо вчинення певних дій на Головне управління.

10.09.2024 року ГУПФ України в Тернопільській області подало відзив на позов, у якому просить у задоволенні позову відмовити та зазначає, що 23 квітня 2024р. ОСОБА_1 звернулася до ГУПФ України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, досягнувши 60 років, на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування». Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. 30 квітня 2024 року позивачу направлено рішення про відмову у призначенні пенсії №65 від 30.04.2024р., прийняте ГУ ПФУ в Тернопільській області. Страховий стаж особи становить 23 років 01 місяців 13 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу не враховано: -період навчання в Каховському радгоспі технікумі з 01.09.1979 по 30.06.1982, оскільки в дипломі зазначено ім`я « ОСОБА_2 » не відповідає імені « ОСОБА_2 » згідно паспортних даних; -період роботи в колгоспі «Перемога» з 23.06.1982 по 09.06.1983 згідно архівної довідки № 83 від 13.03.2024, виданої Високопільською селищною радою Бериславського району Херсонської області, оскільки в архівній довідці по батькові зазначено в скороченій формі « ОСОБА_3 » -період роботи з 20.03.1989 по 03.11.1992, оскільки відсутній номер наказу протоколу засідання правління (до страхового стажу враховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

У встановлений судом строк ГУПФ України в Херсонській області копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 не надало, про поважність причин не повідомило, тому справа розглядається за наявними у ній доказами згідно ч.9 ст.80 КАС України.

Розглянувши у письмовому провадженні наявні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6), та на дату звернення за призначенням пенсії їй виповнилося 59 років 11 місяців.

Дівоче прізвище позивачки до укладення шлюбу ОСОБА_4 (а.с.13).

23.04.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Високопільського сектору обслуговування громадян Головного Управління ПФУ в Херсонській області за місцем свого проживання, із заявою про призначення пенсії за віком та надала документи для призначення пенсії за ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява була розглянута ГУПФ України в Тернопільській області за принципом екстериторіальності та рішенням № 65 від 30.04.2024 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії (а.с.5).

У рішенні № 65 від 30.04.2024 року зазначено наступне (а.с.5):

Відмова про призначення пенсії за віком.

ОСОБА_1 .

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 23.04.2024

Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 60 років.

Вік заявниці 59 років 11 місяців.

Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 31 рік.

Страховий стаж особи становить 23 роки 01 місяць 13 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до страхового стажу не враховано:

період навчання в Каховському радгоспі технікумі з 01.09.1979 по 30.06.1982, оскільки в дипломі зазначено ім`я « ОСОБА_2 » не відповідає імені « ОСОБА_2 » згідно паспортних даних;

період роботи в колгоспі «Перемога» з 23.06.1982 по 09.06.1983 згідно архівної довідки №83 від 13.03.2024, виданої Високопільською селищною радою Бериславського району Херсонської області, оскільки в архівній довідці по батькові зазначено в скороченій формі « ОСОБА_3 »;

період роботи з 20.03.1989 по 03.11.1992, оскільки відсутній номер наказу протоколу засідання правління (до страхового стажу враховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу-31 рік.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, позивач оскаржила його до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Щодо правомірності незарахування позивачці періоду роботи з 01.09.1979 по 30.06.1982р.р., 23.06.1982 по 09.06.1983 р.р.(а.с.12), 20.03.1989 по 03.11.1992р.р., з 01.08.2010 року по 01.04.2011, суд враховує наступне.

З копії трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 НОМЕР_3 (дата заповнення трудової книжки 23.06.1982 року) судом встановлено, що позивач, зокрема, у період з 23.06.1982 по 09.06.1983 р.р працювала на посаді бухгалтера колгоспу «Победа» (а.с.12).

Відповідно до архівної довідки Високопільської селищної ради від 13.03.2024 року №84 вказано, що в книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспників колгоспу « Перемога» значиться ОСОБА_3 ( мовою оригіналу); (так у документах). Колгоспниця з прізвищем ОСОБА_3 (мовою оригіналу); (так, у документах) в даному господарстві значиться в одній особі (а.с.16).

Відповідно до архівної довідки Високопільської селищної ради від 13.03.2024 року №83 вказано, що у документах архівного фонду колгосп Перемога Високопільського району Херсонської області в книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспників значиться ОСОБА_3 (мовою оригіналу); (так у документах) і її трудовий стаж і вихододні становлять: 1982 рік- встановлений мінімум 152- вироблений 152; 1983- встановлений мінімум 117- вироблений 117 (а.с.17).

З копії Диплома НОМЕР_4 , що виданий ОСОБА_5 вбачається, що в період з 1979 по 1982 вона закінчила курс названого радгоспу-технікуму по спеціальності Бухгалтерський облік в сільськогосподарських підприємствах (а.с.14-15).

З копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 (дата заповнення трудової книжки 07 червня 1983 року) судом встановлено, що позивачка, зокрема, у період з 20.03.1989 по 30.11.1992 р.р. працювала на посаді бухгалтера в садовому товаристві «Електрон» (а.с.9зворот).

Відповідно до трудової угоди з ВАТ «Бериславський завод будівельних матеріалів» №57 від 28.07.2010 року ОСОБА_1 з 01.08.2010 року по 01.04.2011 року виконувала роботу згідно трудової угоди (а.с.18) на умовах фіксованої оплати дорученої їй роботи.

З цього приводу суд зазначає, що на час первинного заповнення трудової книжки позивачки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірного періоду роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 Постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивачка не може нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачкою, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати відсутнім страховий стаж позивачки за спірний період.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по справі № 687/975/17.

На дату вирішення питання призначення пенсії позивачу діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58,зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110.

Згідно п. 2.11., п. 2.12., п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників: зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові, дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтв про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) із посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, однією рискою закреслюється, наприклад колишнє прізвище, ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.

Отже, за встановлених обставин, суд робить висновок, що незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи, зазначеного у її трудовій книжці, є протиправним.

ОСОБА_1 в додатки до позову надані докази, які підтверджують місце її роботи та навчання у період з 01.09.1979 по 30.06.1982р.р., 23.06.1982 по 09.06.1983 р.р.(а.с.12), 20.03.1989 по 03.11.1992р.р.

Суд констатує, що оскаржене рішення грунтується на формальних підставах окремих невідповідностях в написанні ПІБ позивачки, а також на безпідставному твердженні, що відсутність номеру наказу протоколу засідання правління СТ «Електрон» (записи 5,6 трудової книжки) є підставою для неврахування цього стажу.

Разом із цим, суд зверає увагу, що стосовно її роботи за трудовою угодою №57 (а.с.18), з ВАТ «Бериславський завод будівельних матеріалів» у період з 01.08.2010 року по 01.04.2011 року у трудовій книжці позивача відсутні будь-які записи, у тому числі, що у цей період вона була працевлаштована на інших підприємствах.

Щодо цієї обставини оскаржене рішення будь-яких даних та висновків не містить і не могло містити, тому суд вважає вимоги позивача в цій частині безпідставними.

За вищезазначених обставин рішення ГУПФ України в Тернопільській області №65 від 30.04.2024 року є протиправним та підлягає скасуванню як необгрунтоване.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Веуеіег v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (ОпегуэЫэг v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, и. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal V. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румуни (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

При обранні способу відновлення порушеного права позивачки суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15) суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

У даній справі при вирішенні спору суд вважає за можливе зобов`язати ГУПФ України в Херсонській області врахувати спірні періоди роботи позивача (крім періоду з 01.08.2010 року по 01.04.2011 року) для обчислення її страхового стажу, а також перерахувати її страховий стаж виходячи з усіх даних її трудової книжки згідно записів, прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням правової позиції та висновків суду.

Інше рішення про зобов`язання ГУПФ України в Херсонській області призначити та виплачувати позивачу пенсію може мати ознаки втручання у дискреційні повноваження органу ПФУ, що в даному випадку є неправомірним.

Тому суд відмовляє у вимогах про зобов`язання ГУПФ України в Херсонській області призначити позивачу пенсію за віком.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тому суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.04.2024 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення відповідно до законодавства з урахуванням висновків суду у рішенні.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами законність рішення від 30.04.2024 року не доведена, а їх доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у сумі 1211,20грн., ці витрати суд покладає на ГУПФ України в Тернопільській області згідно ч.1 ст.139 КАС України, оскільки спір в суді виник внаслідок неправильних дій саме цього відповідача.

Підстави для встановлення судового контролю, передбачені ч.ч.5,6 ст.382 КАС України, згідно п.6-1 ч.1 ст.244 КАС України наразі відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260-262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 65 від 30.04.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання в Каховському радгоспі технікумі з 01.09.1979 року по 30.06.1982 року, період роботи в колгоспі «Перемога» з 30.06.1982 року по 09.06.1983 року, період роботи в Садовому товаристві «Електрон» при заводі «Континент» з 20.03.1989 року по 03.11.1992 року, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.04.2024 року та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням правової позиції та висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1211(одна тисяча двісті одинадцять)грн. 20коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст.293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ; адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (; адреса: Валентини Крицак,буд.6, м.Херсон, 73036).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (; адреса: майдан Волі,буд.3, м.Тернопіль, 46001).

Суддя М.М. Аракелян