Справа № 640/1448/19
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2025 рокуСправа №640/1448/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Рябчук О.С.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
25.01.2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, щодо ОСОБА_1 , оформлені актом № 676/05-99-13-04/ НОМЕР_1 від 23.06.2018р. «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015»;
- визнати протиправними та скасувати складені Головним управлінням Державної фіскальної служби у Донецькій області:
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2019 року адміністративну справу №640/1448/19 передано на розгляд судді Клименчук Н.М.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2019 року було відкрито провадження у справі №640/1448/19 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
24.04.2019 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останнім було підтримано власні позовні вимоги, з зазначенням аналогічних доводів.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2020 року було зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області у десятиденний строк з дня отримання даної ухвали надати суду:
- докази надіслання (отримання) позивачу наказу про проведення документальної позапланової перевірки № 759 від 04.05.2018 та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки;
- лист № 8992/10/05-99-13-04-26 від 28.02.2018 та докази його надіслання (вручення) позивачу;
- будь-які інші докази, які б свідчили про повідомлення позивача про проведення документальної позапланової перевірки, за наслідками якої складено Акт від 23.06.2018 № 676/05-99-13-04/ НОМЕР_1 ;
- всі листи та запити, що надсилались позивачу про надання інформації до проведення перевірки (з доказами їх надіслання/вручення), а також відповіді позивача на них, про які зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву;
- копії запитів на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які, як зазначено у відзві, отримані 07.02.2018, а також відповіді на вказані запити.
Зобов`язати ОСОБА_1 у десятиденний строк з дня отримання даної ухвали надати суду:
- пояснення, з доданням відповідних доказів, стосовно повідомлення податкового органу про зміну місця проживання з міста Маріуполя на місто Київ;
- докази, за наявності, стосовно обізнаності відповідача про зміну місця проживання позивача з міста Маріуполя на місто Київ;
- копію усіх сторінок паспорта позивача;
- копію усіх сторінок трудової книжки позивача.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2022 року було замінено відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на його правонаступника Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України №2825-ІХ, матеріали адміністративної справи №640/1448/19 скеровано за належністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
07 лютого 2025 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали справи №640/1448/19.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду, справу передано для розгляду судді Рябчук О.С.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 року, прийнято матеріали справи №640/1448/19 та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
24.02.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від Головного управління ДПС у Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, який є аналогічним за своїм змістом відзиву на позовну заяву, що було подано відповідачем 19.03.2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва. Крім того, додатково зауважено, що фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 було змінено місце реєстрації з 18.04.2018, при цьому, ним не виконано вимоги пункту 70.7 статті 70 Податкового кодексу України, а саме своєчасно протягом місяця не повідомлено контролюючий орган про зміну адресних даних, дані про зміну внесені лише 11.07.2018
24.02.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» Головним управлінням ДПС у Донецькій області надано заяву про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
25.02.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Безуєвського Ю.М. надійшла заява про надання йому доступу до матеріалів даної справи в електронному вигляді через Електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи №640/1448/19 за правилами загального позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.
03.03.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останнім було викладено позицію аналогічну, заявленій у позовній заяві, з зауваженням на тотожні обставини та доводи.
03.03.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про заміну відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на Головне управління ДПС у Донецькій області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Поряд з цим, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, пункту 78.4 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України, наказу Головного управління ДФС у Донецькій області від 04.05.20І8 № 759 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, Головним управлінням ДФС у Донецькій області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.
Перевірка проведена за місцем розташування робочого місця посадових осіб ГУ ДФС у Донецькій області за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Георгіївська, 2.
Перевірка проводилась з 12.06.2018 по 18.06.2018.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 23.06.2018 №676/05-99-13/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015»., яким зафіксовано встановлені цією перевіркою порушення:
- підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, підпункту „в" пункту 176.1 статті 176, пункту 179.1 статті 179 ПК України - податкова декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік по строку подання 03.05.2016 до контролюючого органу не подана;
- підпунктів 164.2.10, 164.2.5 пункту 164.2 статті 164, підпункту 170.1.4, підпункту 170.1.5 пункту 170.1 статті 170, підпункту „б" пункту 171.2 статті 171, пункту 174.3, пункту 174.6 статті 174 ПК України фізичною особою ОСОБА_1 самостійно не задекларований дохід у сумі 335 000 грн, в тому числі дохід отриманий внаслідок прийняття у дарунок майна від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення у сумі 160 000,00 грн, дохід від надання майна в оренду у сумі 175 000 грн, та не нараховано (перераховано) податок з доходів фізичних осіб у розмірі 43 000,00 грн, що підлягає сплаті до бюджету за 2015 рік;
- підпунктів 1.2, 1.4, 1.5 пункту 161 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України, із змінами та доповненнями: у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на суму 5 025,00 гривень.
Висновки означеного акта перевірки, зокрема, обґрунтовані тим, що відповідно до наявної податкової інформації платник податків - фізична особа ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду отримував доходи, які згідно з ПК України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи.
Перевіркою встановлено, що платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 податкова декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік по строку подання 03.05.2016 до контролюючого органу не подана, чим порушено вимоги підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, підпункту „в" пункту 176.1 статті 176, пункту 179.1 статті 179 ПК України.
Акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 23.06.2018 №676/05-99-13-04/ НОМЕР_1 спрямовано на податкову адресу платника засобами поштового зв`язку, який платником не отримано та повернуто за зворотною адресою з відміткою пошти «закінчення встановленого терміну зберігання».
Незгода позивача з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п. 75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Пунктом 75.1.2.п.75.1 ст.75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу
Згідно з пп. 78.1.2 п. 78.1. ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка
здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом
Пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.
Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (п.79.1. ст. 79 ПК України).
Відповідно до п. 79.2. ст. 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Згідно з пунктом 79.3 статті 79 ПК України, присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
Пунктом 77.8. ст. 77 ПК України визначено, перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.
Статтею 83 ПК України визначено матеріали, які є підставами для висновків під час проведення перевірок:
83.1.1. документи, визначені цим Кодексом;
83.1.2. податкова інформація;
83.1.3. експертні висновки;
83.1.4. судові рішення;
83.1.6. податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Проведення документальної позапланової перевірки передбачає дотримання загальних вимог до наявності підстав та порядку проведення документальних позапланових перевірок, зокрема, право на проведення документальної позапланової перевірки платника податку надається у випадку, коли останньому до початку проведення зазначеної перевірки було надіслано належним чином копію наказу про її проведення та повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.
Нормами п.81.1 ст.81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Одночасно, в силу абз.5 п.81.1 ст.81 ПК України, непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Пунктом 86.1 статті 86 ПК України визначено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Так, нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. У посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава). Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 17.03.2018 (справа №1570/7146/12) та у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 (№805/3203/17-а), від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18.
Суд звертає увагу, що позивачем заперечується факт вручення йому наказу ГУ ДФС у Донецькій області №759 від 04.05.2018 р. про проведення перевірки та відповідного письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки
Згідно п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (п. 42.3 ст. 42 ПК України).
Згідно п. 42.5 ст. 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Водночас, жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення відповідних рішень/документів, чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка тощо) щодо вручення відповіднихрішень/документів.
При цьому, суд зазначає, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за власною податковою адресою. У разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатися на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.09.2019 р. у справі №825/1109/16, від 20 жовтня 2020 року у справі №140/30/20, 21 жовтня 2021 року у справі №360/4692/19, від 14 липня 2022 року у справі № 120/479/21-а, від 26 липня 2022 року у справі № 640/3437/21.
Так, в матеріалах справи наявна копії паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , відповідно до відомостей якого він з 11.09.2002 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та 18.04.2018 року знятий з реєстрації місця проживання за вказаною адресою з одночасною реєстраією з 18.04.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з приписами статті 45 ПК України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК України у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Отже, законом встановлено обов`язок платника податків повідомляти контролюючий орган про зміну податкової адреси протягом місяця з дня, коли така зміна відбулася.
Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 протягом місяця не ініціював процедуру внесення змін до облікових даних платника податків в момент здійснення перереєстрації свого місця проживання 18.04.2018 року та лише листом останнього, який було отримано ГУ ДФС у Донецькій області -02.08.2018 року, ОСОБА_1 повідомлено про зміну місця проживання та реєстрації на адресу: АДРЕСА_3 .
За даними ІКС ДПС України „Податковий блок" зазначено наступне місце проживання (реєстрації) громадянина ОСОБА_1 : адреса відповідно до даних ДРФО - УКРАЇНА, АДРЕСА_4 ; Дата внесення інформації про адресні дані: 2018-07-11 08:38:55.0
Правильність наявних у податкового органу відомостей щодо податкової адреси залежить від своєчасного повідомлення відповідачем про зміну цієї адреси та інформації, яку він вказав під час постановлення на облік податковим органом.
Таким чином, листування з платником податків повинно здійснюватись за адресою, зазначеною у облікових базах контролюючого органу на момент здійснення відповідного відправлення.
Крім того, суд зазначає, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.
З огляду на викладене, слід зазначити, що копія наказу ГУ ДФС у Донецькій області про проведення перевірки від 04.05.2018 №759 та повідомлення про проведення перевірки від 07.05.2018 № 298 про дату початку та місце проведення перевірки були направлені ОСОБА_1 саме на його податкову адресу, відповідно до даних ДРФО ( АДРЕСА_1 ).
За результатами проведеної перевірки складено акт від 23.06.2018 №676/05-99-13/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015».
На підставі Розпорядження ДФС України від 02.04.2018 № 36-р «Про організацію роботи з окремими платниками податків» проведено аналіз інформації, наведеної у електронній декларації ОСОБА_1 за 2015 рік, оприлюдненої на офіційному сайті НАЗК, а також наданої листом прокуратури міста Києва (вих. №17/1/3-103-17 від 22.06.2018) та наявної податкової інформації, встановлено, що ОСОБА_1 отримано дохід від надання в оренду ОСОБА_2 у розмірі 175000 грн. та подаруток у негрошовій формі від ОСОБА_3 у розмірі 160000 грн.
Щодо зауважень позивача про відсутність у тексті акта перевірки посилання на отримання відповідачем інформації щодо отриманих ним у 2015 році доходів, то суд вважає на наступне.
Відповідно до підпункту 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 ПК України способом здійснення податкового контролю є інформаційне-аналітичне забезпечення.
Згідно з пунктом 71.1 статті 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Статтею 72 ПК України визначено збір податкової інформації та його джерело.
У статті 74 ПК України зазначено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.
Отже, з огляду на зазначене, інформація одержана, у т.ч. від платників податків, державних органів, банків та інших фінансових установ, відповідно до ст. 74 ПКУ акумулюється на інформаційних ресурсах контролюючого органу та використовуються ним для виконання покладених на нього функціональних обов`язків діючим законодавством.
Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII (далі також - Закон № 1700-VII).
За приписами частини першої статті 4, частини першої статті 11 Закону № 1700-VII центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику є Національне агентство з питань запобігання корупції, до повноважень якого належать, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Статтею 45 Закону № 1700-VII встановлені правила подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування
Відповідно до абзацу 1 статті 47 Закону № 1700-VII, подані декларації включаються до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що формується та ведеться Національним агентством у визначеному ним порядку. На офіційному веб-сайті Національного агентства забезпечується відкритий цілодобовий доступ до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, шляхом можливості перегляду, копіювання та роздруковування інформації, а також у вигляді набору даних (електронного документа), організованого у форматі, що дозволяє його автоматизоване оброблення електронними засобами (машинозчитування) з метою повторного використання.
Таким чином, на підставі вказаного суд вважає, що відповідачем правомірно проведено аналіз відповідності між даними про отримані доходи ОСОБА_6 , зазначеними в електронній декларації за 2015 рік та наявної у податкових органів інформації про суми задекларованих доходів.
Щодо виявлених відповідачем порушень під час проведення перевірки, то суд вважає на наступні вимоги законодавства.
Згідно із підпунктом „е" підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентом або нерезидентом, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі у вигляді спадщини, подарунків, виграшів, призів.
Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України передбачено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Згідно з пунктом 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є:
- загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового Кодексу України);
- доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання) (підпункт 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України);
- іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (підпункт 163.1.3 пункту 163.1 статті 163 ПК України).
Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь- який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (пункт 164.1 статті 164 ПК України).
Відповідно до підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.
Підпунктом 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПК України передбачено, що загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.
Відповідно до підпункту 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 ПК України вартість будь- якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.
Пунктом 167.2 статті 167 ПК України передбачено, що ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених розділом IV Кодексу.
Відповідно до підпункту. 14.1.263 пункту 14.1 статті14 ПК України членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, чоловік або дружина, діти, у тому числі усиновлені. Інші члени сім`ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення (згідно редакції Податкового кодексу України станом на 31.12.2015)
Згідно з пунктом 174.3 статті 174 ПК України особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину. Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, і зазначається в річній податковій декларації.
Підпунктом 174.6 статті 174 ПК України визначено, що оподаткування доходу, отриманого платником податку як дарунок (або в результаті укладення договору дарування) від фізичних осіб.
Кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.
Судом також враховується, що до перевірки не надані документи, що підтверджують першу ступінь споріднення позивача з ОСОБА_3
До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 ПК України (підпункт 164.2.5 пункту 164.2 статті 164).
Статтею 170 ПК України визначені особливості нарахування (виплати) та оподаткування окремих видів доходів, від надання нерухомості в оренду (суборенду), житловий найм (піднайм), а саме:
- податковим агентом платника податку - орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду об`єктів нерухомості, інших, ніж зазначені в підпункті 170.1.1. пункту 170.1 є орендар (170.1.2 пункту 170.1)
- якщо орендар є фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, особою, відповідальною за нарахування та сплату (перерахування) податку до бюджету, є платник податку - орендодавець (підпункт 170.1.5 пункту 170.1). При цьому такий орендодавець самостійно нараховує та сплачує податок до бюджету в строки, встановлені цим Кодексом для квартального звітного (податкового) періоду, а саме: протягом 40 календарних днів, після останнього дня такого звітного (податкового) кварталу, сума отриманого доходу, сума сплаченого протягом звітного податкового року податку та податкового зобов`язання за результатами такого року відображається у річній податковій декларації (підпункт а) підпункту 170.1.5 пункту 170.1)
Так, згідно бази даних ДФС України ІС «Податковий блок» відсутня інформація щодо реєстрації фізичної особи - суб`єкт господарювання ОСОБА_2 , яка здійснювала діяльність у 2015 році, отже обов`язок нараховувати та сплачувати (перераховувати) податок до бюджету полягає на орендодавця ОСОБА_1 .
Таким чином, на порушення підпункту 164.2.10, підпункту 164.2.5 пункту 164.2 статті 164, підпункту 170.1.5 пункту 170.1 статті 170, пунктів 174.3, 174.6 статті 174, ПК України платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 за 2015 рік не задекларовано загальний оподаткований дохід на загальну суму 335 000,00 грн, у тому числі у сумі 160 000 грн - дохід отриманий внаслідок прийняття у дарунок майна від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення, у сумі 175 000,00 грн - дохід від надання майна в оренду.
Відповідно до пункту 161 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Відповідно до підпункту 1.2 пункту 161 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 1.3 пункту 161 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Відповідно до підпункту 1.4 пункту 161 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
В ході перевірки встановлено заниження платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 загального оподатковуваного доходу за 2015 рік, який є об`єктом оподаткування військовим збором на загальну суму 335 000,00, у тому числі у сумі 160 000 грн. - дохід отриманий внаслідок прийняття у дарунок майна від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення, у сумі 175 000,00 грн - дохід від надання майна в оренду чим порушено вимоги підпункту 1.2 пункту 161 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України.
Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Підпунктом „в" пункту 176.1 статті 176 ПК України визначено, що платники податку зобов`язані подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.
Згідно з пунктом 179.1 статті 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
Перевіркою встановлено, що платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 податкова декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік по строку подання 03.05.2016 до контролюючого органу не подана, чим порушено вимоги Документ сформований в системі підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, підпункту „в" пункту 176.1 статті 176, пункту 179.1 статті 179 ПК України.
Крім того, судом зауважується, що позивач окрім, як на порушення процедури проведення перевірки та оформлення її результатів, не обґрунтовує у чому саме полягає протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень по суті встановлених актом перевірки.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому, суд враховує, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).
Крім того, згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.
Підсумовуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук