Справа № 240/18494/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

28 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/18494/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши у письмовому провадженні клопотання відповідача в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

В провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо розрахунку з 30 березня по 18 липня 2022 року та з 25 червня по 24 вересня 2024 року розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02 грудня 2021 року № 1928-ІХ станом на 01 січня 2022 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" від 09 листопада 2023 року № 3460-ІХ станом на 01 січня 2024 року;

- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок з 30 березня по 18 липня 2022 року та з 25 червня по 24 вересня 2024 року грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), грошової допомоги для оздоровлення за 2022 та 2024 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02 грудня 2021 року № 1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01 січня 2022 року, Законом України від 09 листопада 2023 року № 3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01 січня 2024 року на відповідний тарифний коефіцієнт, провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" з 30 березня по 18 липня 2022 року та з 25 червня 2024 року по день фактичної виплати.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач, з-поміж іншого, просить суд:

- постановити окрему ухвалу з приводу грубого порушення закону з боку Міністерства юстиції України у вигляді бездіяльності, що полягає у невнесенні чинної редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" до Єдиного державного реєстру нормативних актів та направити її до Кабінету Міністрів України;

- постановити окрему ухвалу з приводу грубого порушення закону з боку Кабінету Міністрів України, що полягає в ухваленні пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704" та направити її до Верховної Ради України.

Розглянувши заявлені клопотання суд зазначає про таке.

Відповідно до частини першої статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Відповідно до частини другої цієї ж статті КАС України у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Наведені положення надають суду диспозитивне право постановити окрему ухвалу у випадку, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення закону.

Тобто, суд має право, а в умовах очевидних, умисних чи системних порушень - фактично правовий обов`язок постановити окрему ухвалу, в якій повинно бути чітко встановлено факт порушення суб`єктом владних повноважень або судом конкретної норми закону чи іншого нормативно-правового акта (стаття, пункт тощо) та в чому саме полягає порушення (частина четверта статті 249 КАС України).

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у зокрема, у постановах від 01 лютого 2023 року у справі № 140/506/22, від 20 квітня 2023 року у справі № 160/4787/20 та 13 вересня 2023 року у справі № 120/4975/22.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 листопада 2023 року у справі № 990/131/22 зазначила, що інститут окремої ухвали спрямований на реагування суду у тих випадках, коли порушення закону настільки очевидне, зухвале та систематичне, що не дозволяє суду бути інертним до таких порушень і спонукає до ефективних дій, втіленням яких має бути окрема ухвала.

Між тим, окрема ухвала виноситься лише щодо обставин, які встановлені під час розгляду справи, є безспірними та не потребують додаткового доказування. Тобто, порушення закону повинні неодмінно мати зв`язок з правовідносинами або обставинами, що досліджуються в межах конкретної справи.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2025 року у справі № 320/8487/24 предмет спору вирішується основним судовим рішенням, а окрема ухвала має допоміжну функцію - реагувати на супутні порушення процесуальних норм, зловживання правами чи недоліків в діяльності суб`єктів владних повноважень, які є очевидними, безспірно встановлені під час розгляду конкретного спору та прямо пов`язані з ним.

Верховний Суд виходив з того, що постановлення окремої ухвали допустиме лише за умов, що такі обставини: (1) встановлені судом без необхідності додаткового доказування поза межами досліджених доказів; (2) свідчать про наявну або потенційну загрозу для правопорядку, суспільних інтересів чи прав та інтересів окремих осіб; (3) виявлені у процесі безпосереднього розгляду спору по суті.

Суд зобов`язаний чітко обґрунтувати необхідність постановлення окремої ухвали, дотримуючись принципу пропорційності між виявленим порушенням та заходом реагування, з урахуванням усіх обставин справи.

У справі, що розглядається, предметом заявлених вимог є перерахунок грошового забезпечення військовослужбовця виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня відповідного календарного року.

У відзиві на позовну заяву відповідач позову не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, водночас, заявляючи про постановлення судом окремих ухвал.

Так, постановлення окремої ухвали щодо Міністерства юстиції України відповідач обґрунтовує невнесенням чинної редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" до Єдиного державного реєстру нормативних актів, оскільки при розрахунку спірного грошового забезпечення позивача відповідач, як він зазначає, послуговувався саме цим еталонним та офіційно оприлюдненим документом. При цьому суд не оминає увагою, що відповідач зазначає у відзиві й те, що "Очевидно, що від моменту скасування рішенням суду пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, тобто з 29 січня 2020 року, чинною стала попередня редакція пункту 4 Постанови КМУ № 704, відповідно до якої: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14".

Так, відповідно до пунктів 8, 9, 10, 12, 15 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 року № 376, для включення до Реєстру повні офіційні тексти рішень і висновків Конституційного Суду України, нормативно-правових актів з усіма додатками, прийнятих Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, подаються до Мін`юсту протягом трьох робочих днів з дня їх прийняття (законів України - протягом трьох робочих днів з дня підписання Президентом України). Нормативно-правові акти, які підлягають державній реєстрації відповідно до Указу Президента України від 03 жовтня 1992 року № 493 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" та постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 "Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", включаються до Реєстру після їх державної реєстрації у Мін`юсті. Для включення до Реєстру нормативно-правові акти подаються Мін`юсту через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади або у паперовій формі. Копія нормативно-правового акта повинна бути підписана відповідальною особою та засвідчена печаткою органу, що його видав. Включення нормативно-правових актів до Реєстру здійснюється автоматизовано за допомогою програмних засобів ведення Реєстру протягом п`яти робочих днів з дня їх отримання. Нормативно-правові акти, включені до Реєстру, підтримуються Мін`юстом у контрольному стані.

Постановлення окремої ухвали щодо Кабінету Міністрів України відповідач вбачає у грубому порушенні закону, що полягає, як зазначає відповідач, в ухваленні пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704" (надалі Постанова № 481), а тому просить направити окрему ухвалу до Верховної Ради України.

Обґрунтовуючи постановлення окремої ухвали у відношенні Кабінету Міністрів України відповідач покликається на довільне встановлення Кабінетом Міністрів України Постановою № 481 твердої грошової суми основи розрахунку грошового забезпечення, яка відповідає розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, що доводить, як переконує відповідач, ігнорування з боку Кабінету Міністрів України мотивів суду, покладених в основу рішення у справі № 826/643/18 про скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".

Суд звертає увагу, що стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на судовий захист порушених прав.

Особа, яка вважає, що Міністерство юстиції України допустило порушення порядку ведення / підтримання актуального стану Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, а Кабінет Міністрів України прийняв невідповідний законодавству України акт або ж, як стверджує відповідач, всупереч висновкам суду у конкретній судовій справі, має право звернутися до адміністративного суду згідно зі статтею 19 КАС України, тобто рішення / дії / бездіяльність, які відповідач вважає протиправними, можуть бути предметом судового оскарження та контролю.

У разі розгляду такого позову адміністративний суд відповідно до частини другої статті 2 КАС України перевіряє, чи прийняті (вчинені) рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У межах відповідного спору суб`єкти владних повноважень зобов`язані довести законність своїх дій чи рішень відповідно до частини другої статті 77 КАС України.

В цьому аспекті слід звернути увагу, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року відкрито провадження у справі № 320/35573/23, предметом розгляду у якій є постанова Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704", з мотивів її невідповідності статтям 8, 19, 21, 22, 24, 46, 113 Конституції України, частині четвертій статті 63 та розділу IX Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статтям 3, 19, 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України".

У справі, що розглядається, предметом розгляду є розрахунок грошового забезпечення військовослужбовця, зокрема, щодо узятого до обрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому постановлення окремих ухвал з визначених відповідачем підстав перебуває поза межами предмета судового розгляду цієї справи. Отже, підстав для постановлення окремих ухвал та їх направлення відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону в рамках спірних правовідносин судом не встановлено.

Також, у відзиві на позовну заяву відповідач просить суд звернутися до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704", яким внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року, такого змісту: "Внести зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виклавши абзац перший в такій редакції: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

Так, за приписами частини першої та другої статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України (частина 4 статті 7 КАС України).

Велика Палата Верховного Суду висловила та послідовно застосовує позицію, за змістом якої повноваження органів влади, є законодавчо визначеними, а суд діє згідно з презумпцією jura novit curia ("суд знає закони"). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (пункти 84, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).

У системному аналізі вказаного принципу та норм, які регулюють застосування норм права судом при постановленні рішення, вирішення питання застосування конкретної норми стосується не лише її субстантивного (змістовного) аспекту з позицій кваліфікації спірних правовідносин, але й врахування існуючого конституційного правопорядку, до якого, в тому числі, належить побудова системи законодавства з урахуванням юридичної сили нормативно-правових актів.

Відповідно до проведеного аналізу та встановлення чинного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, його результати суд викладає у мотивувальній частині рішення, зазначаючи норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, а також норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування (пункти 5, 6 частини четвертої статті 246 КАС України).

Висновки та мотиви ухвалення судового рішення по суті спору, зокрема й щодо застосування до спірних правовідносин відповідного нормативно-правого акта, суд викладає у рішенні по суті спору, ухваленого за результатом вирішення позовних вимог, а тому, наразі суд не знаходить підстав для звернення до Верховного Суду з відповідним поданням щодо конституційності оскаржуваного у межах судової справи № 320/35573/23 нормативно-правового акта Уряду.

При цьому суд враховує, що мотиви відповідача зводяться до незгоди із закріпленою у Постанові № 481 розрахунковою величиною для обчислення посадових окладів та окладів за військовим званням виходячи з розміру 1762 гривні, хоча позов відповідач, користуючись своїм правом, не визнає, натомість просить суд відмовити у задоволенні заявлених позивачем вимог у цій справі.

Керуючись статтями 7, 243, 249, 256 КАС України, суд,

ухвалив:

Клопотання Військової частини НОМЕР_1 щодо постановлення окремих ухвал у відношенні Міністерства юстиції України та Кабінету Міністрів України у справі № 240/18494/24 та звернення до Верховного Суду для внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.Г. Приходько