Справа № 380/22393/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року м. Львівсправа № 380/22393/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивачка/ ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17 жовтня 2024 року № 98;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 10 жовтня 2024 року з урахуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії 2021, 2022, 2023 роки.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію по інвалідності, яка була призначена відповідно до Закону України «Про державну службу». 10 жовтня 2024 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058). Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17 жовтня 2024 року № 98, прийнятим за принципом екстериторіальності (далі також спірне/оскаржуване рішення), позивачці відмовлено в такому переведенні у зв`язку з недоцільністю.

Позивачка не погоджується із таким рішенням відповідача-2, уважає його протиправним, оскільки частина третя статті 45 Закону № 1058 регламентує порядок переведення з одного виду пенсії на інший, яка призначена відповідно до зазначеного Закону, на інший вид пенсії, який передбачений вказаним Законом. У такому разі пенсія призначається із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Первинно пенсія позивачці призначена відповідно до іншого закону, а саме Закону України «Про державну службу». З огляду на це під час обчислення розміру пенсії відповідно до частини другої статті 40 Закону № 1058 повинна застосовуватися середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Ураховуючи те, що позивачка звернулася до відповідача-1 за призначенням пенсії у 2024 році, то під час обчислення її розміру відповідно до частини другої статті 40 Закону № 1058 повинна застосовуватися середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, саме за 2021, 2022, 2023 роки.

Обґрунтовуючи свою позицію, позивачка покликається на правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 465/5246/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 333/1856/17, та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17.

У зв`язку з наведеним для захисту свого порушеного права позивачка звернулася з цим позовом до суду, який просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача-1 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-1 вказує, що позивачці з 10 квітня 2014 року призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». З 01 жовтня 2017 року пенсію позивачці перераховано відповідно до норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій». З 01 березня 2022 року позивачку переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1058, також 01 квітня 2022 року автоматично проведено перерахунок пенсії позивачці по стажу згідно з абзацом третім частини четвертої статті 42 Закону № 1058. 10 жовтня 2024 року позивачка звернулася із заявою щодо переведення на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058. Цю заяву та додані до неї документи розглянуло за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яке за наслідками її розгляду прийняло рішення від 17 жовтня 2024 року № 98, яким відмовило позивачці в переведенні на пенсію за віком відповідно Закону № 1058 у зв`язку з недоцільністю, адже з`ясовано, що розмір пенсії зменшується та становить 6737,72 грн, в той час як розмір пенсії по інвалідності з 01 березня 2024 року становить 7604,63 грн. Чинним законодавством України передбачено, що пенсія призначається за вибором пенсіонера лише один раз. Надалі особа може обрати інший вид пенсії, подавши заяву до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України про переведення з одного виду пенсії на інший. Водночас при переведенні особи на інший вид пенсії показник середньої заробітної плати (доходу) має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Отже, вимоги позивачки щодо застосування під час обчислення пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2021 - 2023 роки є безпідставними, оскільки підстави для застосування нової середньої заробітної плати відсутні.

У зв`язку з наведеним у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Відповідач-2, у належний спосіб повідомлений про відкриття спрощеного позовного провадження у цій справі та про своє право на подання відзиву на позовну заяву, а також доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав.

Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 05 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін; витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області належно засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 та заяви ОСОБА_1 від 10 жовтня 2024 року, з якою вона зверталася за переведенням на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Витребувані докази відповідач-1 подав разом з відзивом на позовну заяву.

Ухвалою суду від 03 березня 2025 року витребувано у відповідача-1 належно засвідчені копії таких доказів: перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2017 року відповідно до норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»; переведення ОСОБА_1 з 01 березня 2022 року на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також проведення з 01 квітня 2022 року автоматичного перерахунку пенсії ОСОБА_1 по стажу згідно з абзацом третім частини четвертої статті 42 вказаного Закону; доказів, якими підтверджується конкретний вид пенсії, яку отримувала ОСОБА_1 на дату звернення із заявою від 10 жовтня 2024 року про перехід на пенсію за віком.

Витребувані у відповідача-1 докази надійшли до суду 12 березня 2025 року.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З 10 квітня 2014 року позивачці призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», що підтверджується Протоколом № 1313 від 16 квітня 2014 року про призначення пенсії.

З 01 березня 2022 року позивачку переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1058, що підтверджується рішенням № 98 про перерахунок пенсії.

10 жовтня 2024 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17 жовтня 2024 року № 98 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », ухваленим за принципом екстериторіальності, позивачці відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 у зв`язку з недоцільністю, адже (як зазначено у рішенні) під час розрахунку пенсії за віком згідно із Законом № 1058 з`ясовано, що розмір пенсії зменшується та становить 6737,72 грн, розмір пенсії по інвалідності становить 7604,63 грн.

Уважаючи таке рішення відповідача-2 протиправним, позивачка звернулася з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності рішення відповідача-2 про відмову в переведенні позивачки на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 та наявності підстав для зобов`язання відповідача-2 призначити позивачці пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 з 10 жовтня 2024 року з урахуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії - 2021, 2022, 2023 роки.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до преамбули Закону № 1058 він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

У статті 9 Закону № 1058 зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За змістом частини першої статті 33 Закону № 1058 розмір пенсії особам з інвалідністю II групи становить 90 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Як слідує з матеріалів справи пенсія по інвалідності призначена позивачці з 10 квітня 2014 року відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачці).

З 11 жовтня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 доповнено пунктами 4-3, 4-7 такого змісту:

« 4-3. Пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.

4-7. Особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до Законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ».

Отже, пунктами 4-3 та 4-7 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 передбачено автоматичне (без звернення пенсіонера) переведення осіб, яким пенсія була призначена відповідно до спеціальних законів, зокрема Закону України «Про державну службу» на пенсію на загальних умовах за Законом № 1058, якщо розмір пенсії, розрахований відповідно до пункту 4-3 зазначеного Закону, перевищує розмір пенсії, яку особа отримує за спеціальним законом (Законом України «Про державну службу»).

Водночас законом визначено, що пенсії перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. Отже, застосування середньої заробітної плати саме за ці роки (2014 - 2016) є невід`ємною умовою перерахунку.

Також суд зауважує, що автоматичне переведення позивачки на пенсію за віком на умовах Закону № 1058 не суперечить нормам чинного законодавства.

Разом з тим відповідно до абзацу другого пункту 4-7 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 особи, пенсію яким переведено на пенсію на умовах цього Закону, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення на пенсію/щомісячне довічне грошове утримання за нормами законів України, зокрема «Про державну службу» із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява, що не позбавляє позивачку права у разі незгоди з розміром перерахованої пенсії повернутись до попереднього способу розрахунку такої за нормами Закону України «Про державну службу».

Позивачка з такою заявою не зверталася, тобто фактично погодилася з автоматичним переведенням її на пенсію за Законом № 1058. Доказів протилежного в матеріалах справи немає.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2024 року у справі № 500/4386/22.

Водночас позивачка вважає, що якщо особі призначено пенсію згідно із Законом України «Про державну службу», а надалі вона звернулася за призначенням нового виду пенсії - пенсії за віком відповідно до Закону № 1058, то під час обчислення розміру такої пенсії має застосовуватись показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом.

Щодо таких аргументів позивачки суд зазначає, що згідно з абзацами першим, другим частини третьої статті 45 Закону № 1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що є на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати під час переведення на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 528/639/17.

У цій справі суд встановив, що первинно позивачці було призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу».

Утім з 01 березня 2022 року позивачку автоматично переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1058.

Суд повторює, що таке переведення позивачка не оскаржувала.

Тож починаючи з 01 березня 2022 року позивачка отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1058 (у розмірі 90% пенсії за віком).

10 жовтня 2024 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058.

Утім позивачка з 01 березня 2022 року вже отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1058 (у розмірі 90% пенсії за віком), тому звернення позивачки до відповідача-1 із заявою від 10 жовтня 2024 року є реалізацією її права на переведення з одного виду пенсії на інший у межах одного закону Закону № 1058, а саме з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, а не права на нове призначення пенсії за іншим законом.

За цих обставин з урахуванням приписів частини третьої статті 45 Закону № 1058 показник середньої заробітної плати під час переведення на інший вид пенсії в межах одного закону (Закону № 1058) має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058.

Суд враховує, що Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію (на яку й покликається позивачка у позовній заяві, аргументуючи свій позов) про те, що у разі призначення особі пенсії за одним законом, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а надалі у разі виявлення особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058, відбувається саме призначення пенсії за віком вперше, а не переведення на інший вид пенсії згідно з частиною третьою статті 45 Закону № 1058.

Однак така правова позиція не може бути врахована судом під час вирішення цього спору та застосована до спірних правовідносин, оскільки вона сформована за відмінних фактичних обставин, адже у цій справі наявний факт не звернення позивачки за призначенням пенсії за віком вперше, а переведення на інший вид пенсії в межах одного закону згідно з частиною третьою статті 45 Закону № 1058, яка імперативно визначає, що показник середньої заробітної плати під час переведення на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058.

Отже, підстави для зобов`язання відповідача-1 призначити позивачці пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 з 10 жовтня 2024 року з урахуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії 2021, 2022, 2023 роки, за наведеного правового регулювання та фактичних обставин розглядуваної справи відсутні.

Суд встановив, що спірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17 жовтня 2024 року № 98 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » позивачці відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 у зв`язку з недоцільністю, адже (як зазначено у рішенні) під час розрахунку пенсії за віком згідно із Законом № 1058 з`ясовано, що розмір пенсії зменшується та становить 6737,72 грн, в той час як розмір пенсії по інвалідності становить 7604,63 грн.

Тож за наведеного правового регулювання та встановлених під час судового розгляду обставин справи суд доходить висновку про безпідставність заявлених позивачкою позовних вимог, у зв`язку з чим такі задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп. 15.5 п. 15 Перехідних положень КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 25 квітня 2025 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна