Справа № 460/62/24
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/62/24 пров. № А/857/20666/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року (головуючий суддя Гудима Н.С., м. Рівне) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправним та зобовґязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення від 22.12.2023 щодо відмови у звільненні зі служби за пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за особою з інвалідністю 1 групи та зобов`язання прийняти рішення про таке звільнення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги:

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, у редакції чинній на момент мого звернення з рапортом про звільнення - 26 липня 2023 року, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.

При цьому, вказана норма не ставить звільнення з військової служби в разі необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 1-ої групи в залежність щодо відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Така залежність щодо відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд поширюється виключно щодо необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Отже, основним критерієм для звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХП є факт необхідності здійснення військовослужбовцем постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.

Норма підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232, у редакції чинній на момент звернення з рапортом про звільнення - 26 липня 2023 року, носить імперативний характер - звільнення військовослужбовця під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, та не вимагає додаткових умов щодо підтвердження відсутності у особи з інвалідністю І групи інших осіб, які б могли надавати такий догляд.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-ІХ від 11 квітня 2024 року, який набрав чинності з 18 травня 2024 року внесено зміни до пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, однак вони не мають зворотної дії в часі.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 05 травня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України (Рішення від 13 травня 1997 року №1-зп) також висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта в часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акту.

На підставі наведеного, вважає, що норми Закону України №2232-ХП, які вступили в силу з 18 травня 2024 року, не можуть поширюватися на його право, яке виникло в момент написання рапорту про звільнення з військової служби через сімейні обставини - 26 липня 2023 року.

Право на звільнення з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ вимагає від військовослужбовця доведення необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.

Відповідно до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 133 7 (далі - Положення), відповідно до пункту 1 Положення, це Положення визначає порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями (далі - комісії).

Пунктом 3 Положення, передбачено, що медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Пунктом 8 Положення передбачено, що датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у пункті З цього Положення. Інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) такого потерпілого встановлюються до першого числа місяця, що настає за місяцем, на який призначено повторний огляд.

В пункті 26 Положення зазначено: особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється І, II чи III група інвалідності. І група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

В пункті 27 Положення, зазначено, що підставою для встановлення І групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

До І групи належать особи з найважчим станом здоров`я, які повністю не здатні до самообслуговування, потребують постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, абсолютно залежні від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій або які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування.

Критеріями встановлення І групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи у значному Ш ступені: нездатність до самообслуговування чи повна залежність від інших осіб; нездатність до пересування чи повна залежність від інших осіб; нездатність до орієнтації (дезорієнтація); нездатність до спілкування; нездатність контролювати свою поведінку; значні обмеження здатності до навчання; нездатність до окремих видів трудової діяльності.

До підгрупи А І групи інвалідності належать особи з виключно високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі інших осіб і фактичну нездатність до самообслуговування.

Критеріями встановлення підгрупи А І групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб (необхідність постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 15.09.2011 серії РВН №0188168, його дядько є особою з інвалідністю підгрупи А І групи та потребує постійного стороннього догляду та допомоги.

Порядок вирішення питання можливості оформлення постійного догляду за особами, що потребують постійного стороннього догляду, визначено Законом України «Про соціальні послуги», Порядком підготовки та перепідготовки фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року № 430, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 жовтня 2021 року № 1040, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859, Порядком організації надання соціальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020року№ 587.

Вказані нормативно-правові акти визначають порядок та підстави отримання статусу фізичної особи, яка надає соціальні послуги з догляду, внесення відомостей про таких осіб до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Вараської міської ради від 02 травня 2023 року №166-РВ-23 «Про реєстрацію помічника ОСОБА_2 в особі ОСОБА_1 » його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано помічником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до пункту 12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454 (далі Інструкція) звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

На підставі пункту 12.11 розділу XII Інструкції перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Як визначено пунктом 14.10 розділу XIV Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та. соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Відповідно до пункту 5 Додатку 19 Інструкції визначено Перелік документів, що подаються з поданням, до звільнення військовослужбовця з військової служби при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 та. визначено, зокрема, підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу:

копія аркуша бесіди;

копія рапорту військовослужбовця;

документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин;

копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Аналіз вищезазначених норм законодавства свідчить, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану, зокрема через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.

Для звільнення за цих обставин військовослужбовець зобов`язаний подати, зокрема, рапорт та документи, які підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, в даному спорі докази необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.

З метою реалізації свого права на звільнення я 26 липня 2023 року звернувся до відповідача з рапортом, а для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи - ОСОБА_2 , ним до рапорту було додано, зокрема, нотаріально завірену копію довідки до акта огляду МСЕК щодо стану та інвалідності ОСОБА_2 (І група, довічно) від 15.09.2011 №0188168; нотаріально завірену копію рішення Виконавчого комітету Вараської міської ради про реєстрацію помічника ОСОБА_2 в особі ОСОБА_1 №166-РВ від 02.05.2023; довідку про отримання (неотримання) допомоги видану ОСОБА_2 №1180 від 05.07.2023; довідку про отримання (неотримання) допомоги видану ОСОБА_1 №1157 від 03.07.2023; акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 03.07.2023.

Зазначені докази, які є належними, в своїй сукупності підтверджують, що у нього наявні сімейні обставини щодо необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, що є підставою для звільнення з військової служби відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2262, у редакції чинній на момент мого звернення з рапортом про звільнення - 26 липня 2023 року.

З огляду на вказане, вважає, що наявні підстави для перегляду оскаржуваного рішення.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що з 25.02.2022 ОСОБА_1 призваний на військову службу у Збройні Сили України, яку проходить у ВЧ НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.06.2022 солдата ОСОБА_1 призначено навідником кулеметного відділення 7,62 ПКМ взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

26.07.2023 ОСОБА_1 звернувся з письмовим рапортом на ім`я командира взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 та просив клопотати перед вищим командуванням про його звільнення з військової служби відповідно до абз.7 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи - ОСОБА_2 .

До рапорту позивач долучив: нотаріально посвідчену копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 15.09.2021 (ID-картка); нотаріально посвідчену копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від 07.09.1995; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 НОМЕР_4 від 22.08.1979; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 НОМЕР_5 від 19.07.2001; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 НОМЕР_6 від 27.10.1982; Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 9 від 30.03.2023; нотаріально посвідчену копію довідки про зареєстрованих осіб та спільно проживаючих з ОСОБА_1 №672-0323 від 23.03.2023; нотаріально посвідчену копію витягу з реєстру територіальної громади щодо адреси проживання ОСОБА_1 ; нотаріально посвідчену копію довідки до акту огляду МСЕК щодо стану та інвалідності ОСОБА_2 (І група, довічно) від 15.09.2011 №018868; рішення Виконавчого комітету Вараської міської ради про реєстрацію помічника ОСОБА_2 в особі ОСОБА_1 №166-РВ-23 від 02.05.2023; довідку про отримання (неотримання) допомоги видану ОСОБА_2 №955 від 23.05.2023; довідку про отримання (неотримання) допомоги видану ОСОБА_1 №1157 від 03.07.2023; довідку Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 04.07.2023 №188; довідку Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 04.07.2023 №189; акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 03.07.2023.

У письмовому запереченні до рапорту ОСОБА_1 від 26.07.2023 №1461 помічник командира батальйону з правової роботи ВЧ НОМЕР_1 зазначив про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби відповідно до абз.7 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки позивач не надав до рапорту жодних доказів, які б підтверджували необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи виключно ним та неможливість здійснення такого іншими особами.

Не погодившись з такими діями військової частини, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 задоволено частково позов ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 26.07.2023 про звільнення з військової служби через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи відповідно до абз.7 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 26.07.2023 про звільнення з військової служби через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи відповідно до абз.7 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

На виконання вказаного судового рішення Військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто рапорт позивача та повідомлено про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі абз.7 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, в листі від 22.12.2023 за №4051нт Військовою частиною НОМЕР_1 зазначено, що наявність лише довідки до акта огляду МСЕК від 15.09.2011 серія РВН №0188168 ОСОБА_4 як особи з інвалідністю І групи та рішення виконавчого комітету Вараської міської ради від 02.05.2023 №166-РВ-23 про реєстрацію помічника дієздатної особи не є підставою для прийняття рішення про звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вимоги солдата ОСОБА_1 у рапорті не підлягають задоволенню. Вказано, що довідки на отримання (неотримання) допомоги Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради від 03.07.2023 №115 та від 05.07.2023 №1180 не підтверджують необхідності здійснення постійного догляду на непрофесійній основі солдатом ОСОБА_1 за особою з інвалідністю І групи ОСОБА_2 .

Вважаючи протиправною відмову відповідача у звільненні з військової служби за пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач звернувся до суду з цим позовом.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затверджений Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).

Відповідно до абз.2 п.12 Положення № 1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з п.225 вказаного Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з абз. 13 п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вірно зазначив, що підстави звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

При цьому підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті. Пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався і діє дотепер.

В свою чергу, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Як уже зазначалось вище, позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 та виявив бажання звільнитися з військової служби, у зв`язку з чим 26.07.2023 подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі абз.7 пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм дядьком, ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю І групи та згідно з довідкою до акта огляду МСЕК потребує постійного стороннього догляду і допомоги.

На виконання рішення суду від 22.11.2023 у справі №460/20864/23 командиром Військової частини НОМЕР_1 розглянуто рапорт позивача та відмовлено у його задоволенні, у зв`язку з відсутністю правових підстав для звільнення позивача, про що останнього повідомлено листом №4051нт від 22.12.2023.

Згідно з абз. 7 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

2) під час воєнного стану:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

При цьому суд слушно зауважив, що вказана норма фактично не містить умови про те, що необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи, як підстава для звільнення з військової служби, виникає лише у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Поряд з цим, правильним є твердження суду першої інстанції, що у разі наявності в особи з інвалідністю І групи інших членів сім`ї чи близьких родичів, які забезпечують постійний догляд за нею, то відповідно, у військовослужбовця не виникає необхідності для забезпечення такого постійного догляду, а відтак не виникає й підстави для його звільнення з військової служби.

Таким чином, військовослужбовцем, який виявив бажання звільнитися з військової служби на підставі абз. 7 пп. «г2 п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, під час подання відповідного рапорту повинен обґрунтувати наявність дійсної необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи саме ним.

Так, до рапорту про звільнення з військової служби від 26.07.2023 ОСОБА_1 долучив, зокрема, рішення виконавчого комітету Вараської міської ради від 02.05.2023 №166-РВ-23 про реєстрацію його помічником ОСОБА_2 .

В силу вимог статті 78 Цивільного кодексу України дієздатна фізична особа, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, має право обрати собі помічника. Помічником може бути дієздатна фізична особа.

За заявою особи, яка потребує допомоги, ім`я її помічника реєструється органом опіки та піклування, що підтверджується відповідним документом.

Помічник має право на одержання пенсії, аліментів, заробітної плати, поштової кореспонденції, що належать фізичній особі, яка потребує допомоги. Помічник має право вчиняти дрібні побутові правочини в інтересах особи, яка потребує допомоги, відповідно до наданих йому повноважень. Помічник представляє особу в органах державної влади, органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування та організаціях, діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення. Послуги помічника є оплатними, якщо інше не визначено за домовленістю сторін. Помічник може бути у будь-який час відкликаний особою, яка потребувала допомоги. У цьому разі повноваження помічника припиняються.

Отже, дієздатна фізична особа, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, має право обрати собі помічника.

Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК №0188168, ОСОБА_2 встановлено І групу інвалідності та сформовано висновок про його потребу в постійному сторонньому догляді та допомозі з 15.09.2011.

Згідно ж вказаного вище рішення виконавчого комітету Вараської міської ради, ОСОБА_1 зареєстровано помічником ОСОБА_2 лише 02.05.2023, тобто в період проходження позивачем військової служби.

При цьому, жодних доказів того, що до проходження військової служби (25.02.2022) та до моменту подання рапорту(26.07.2023) ОСОБА_1 був тією особою, яка забезпечувала постійний догляд за ОСОБА_2 як за особою з інвалідністю I групи та надавав останньому відповідну допомогу, позивачем ні до рапорту про звільнення з військової служби, ні до матеріалів справи не долучено.

Крім того в матеріалах справи відсутні будь-які докази змін обставин щодо наявності інших осіб, які могли б здійснювати постійний догляд за такою особою, зважаючи на той факт, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи та потребує такого догляду і допомоги, починаючи з 15.09.2011 по даний час, і така необхідність не виникла з моменту реєстрації ОСОБА_1 його помічником.

З довідки виконавчого комітету Вараської міської ради відділ ЦНАП № 671-0323 від 23.03.2023 вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 крім позивача та ОСОБА_2 зареєстровані й інші особи: 1) ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Будь-які докази на підтвердження того, що зазначені вище особи, які також проживають разом інвалідом 1 групи, не забезпечують чи не мають можливості забезпечити постійний догляд за ОСОБА_2 у матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене вище, правильним є висновок суду першої інстанції, що вказані обставини в їх сукупності не дають підстав стверджувати, що позивач до рапорту про звільнення з військової служби надав докази на підтвердження необхідності здійснення саме ним постійного догляду за своїм дядьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю І групи, відтак відсутні правові підстави для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за своїм хворим дядьком.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у справі №460/62/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула