Справа № 320/6910/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року № 320/6910/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві (далі позивач, УПО ФБ в м. Києві) до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по договору про навчання поліцейського за кошти поліції охорони від 19.12.2018 № 225 Гсп у сумі 28 560,42 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що відповідач з 24.01.2019 по 29.05.2019 проходив навчання за рахунок коштів позивача у Рівненському вищому професійному училищі Департаменту поліції охорони. Згідно з пунктом 4.4. Договору від 19.12.2018 відповідач взяв на себе зобов`язання прибути після закінчення навчання на службу до позивача 30.05.2019 і відпрацювати з цієї дати не менше двох років. Проте 26.09.2019 відповідач звернувся до позивача з рапортом про своє бажання звільнитися зі служби в поліції.

Наказом від 10.10.2019 № 146 о/с відповідача було звільнено зі служби в поліції за п.7 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). Витрати позивача на навчання ОСОБА_1 в навчальному закладі за період з 24.01.2019 по 29.05.2019 склали 28 560,42 грн. Стягнення позивачем заборгованості по договору в сумі 28 560,42 гривень під час остаточного розрахунку з ним при звільненні позивачем не проводилося.

З метою врегулювання питань виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем ОСОБА_1 було запропоновано укласти угоду про розстрочення оплати заборгованості по Договору, проте відповідач відмовився. З метою досудового врегулювання спору відповідачу надсилалися претензії з вимогою добровільного погашення заборгованості за адресою місця реєстрації відповідача згідно паспортних даних. Разом з цим, на дату звернення до суду з позовом відповідач своїх зобов`язань згідно п. 4.5 Договору перед позивачем не виконав і його заборгованість перед позивачем становить 28 560,42 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.01.2020 відкрито провадження в адміністративній справі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву подано не було, хоча ухвала про відкриття провадження у справі надсилалась відповідачу за адресою, яка була надана за запит суду відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

Станом на час розгляду справи до суду будь-які відомості про зміну місцезнаходження відповідача не надходили.

При цьому, судом враховується, що ухвала про відкриття спрощеного позовного провадження розміщена в Єдиному державної реєстрі судових рішень.

Згідно з частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

19.12.2018 ОСОБА_1 звернувся до Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві з заявою про прийняття його на службу в поліцію.

Наказом УПО ФБ в м. Києві від 19.12.2018 № 200 о/с відповідача було прийнято на службу в поліцію та призначено на посаду молодшого інспектора роти № 3 УПО ФБ в м. Києві.

19.12.2018 між Державою Україна, від імені якої виступає Національна поліція України в особі начальника Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві та ОСОБА_1 укладено Контракт № 33 (далі - Контракт), згідно якого відповідач приймається на службу до поліції строком на 2 роки та добровільно бере на себе обов`язки проходження служби в поліції протягом строку дії Контракту.

Також 19.12.2018 між позивачем, відповідачем та Рівненським вищим професійним училищем Департаменту поліції охорони (далі - Рівненського ВПУ ДНО) було укладено Договір про навчання поліцейського за кошти поліції охорони № 225 Гсп/10 (далі - Договір) про проходження відповідачем в навчальному закладі первинної професійної підготовки та навчання за професією 5169 «Охоронник» за кошти позивача в загальній сумі 28 560,42 грн. (п. 1.5 Договору).

Згідно з пунктом 1.4 Договору відповідач мав намір проходити службу на посаді працівника поліції охорони в підрозділі позивача не менше двох років з дня призначення на службу в поліції.

Відповідно до пунктів 4.2. 4.3 Договору відповідач взяв на себе зобов`язання за час навчання набути спеціальних навичок, необхідних для виконання повноважень поліції, у тому числі засвоїти програму спеціальної підготовки щодо зберігання, носіння, застосування і використання вогнепальної зброї та оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченої відповідною кваліфікаційною характеристикою за професією 5169 «Охоронник» за кваліфікацією 3-го розряду, виконувати навчальні, тематичні плани та програми, відвідувати заняття, отримувати задовільні оцінки, дотримуватися законодавства України, а також норм і правил, установлених у навчальному закладі.

Згідно з пунктом 4.4. Договору відповідач взяв на себе зобов`язання прибути після закінчення навчання на службу до позивача 30.05.2019 і відпрацювати з цієї дати не менше двох років.

Згідно з умовами пункту 4.5 Договору відповідач взяв на себе зобов`язання у разі неприбуття за призначенням або відмові стати до роботи, відрахування з навчання навчальним закладом або звільнення зі служби в поліції до закінчення визначеного пунктом 4.4 Договору строку з будь-яких підстав (крім звільнення на підставі підпунктів 1, 2, 3, 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»), відшкодувати позивачу під час свого звільнення всі його виграти, пов`язані з навчанням відповідача в навчальному закладі.

Пунктом 4.6 Договору передбачено, що у разі відмови відповідача від добровільного відшкодування позивачу витрат, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку відповідно до чинного законодавства.

Наказом Рівненського ВПУ ДНО від 24.01.2019 № 10 о/с відповідача зараховано на курси професійної первинної підготовки з 24.01.2019, з забезпеченням його проживанням і харчуванням.

Наказом Рівненського ВПУ ДПО від 29.05.2019 № 82 о/с відповідача відраховано з навчального закладу з 29.05.2019 та відряджено до місця служби до УПО ФБ в м. Києві.

26.09.2019 відповідач подано позивачу з рапорт про звільнитися зі служби в поліції за власним бажанням.

Наказом УПО ФБ в м. Києві від 10.10.2019 № 146 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції за п.7 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Згідно розрахунку витрат на початкову підготовку в Рівненському ВПУ ДПО, витрати позивача на навчання відповідача в навчальному закладі за період з 24.01.2019 по 29.05.2019 склали 28 560,42 грн. (а.с. 25).

Вказана обставина також підтверджується Актами прийому-здачі виконаних робіт № ВУ-0000498, № ВУ-0000024, № ВУ-0000959, № ВУ-0001400, № ВУ-0001864 (а.с. 20-24).

Як вбачається з матеріалів справи, стягнення позивачем заборгованості по Договору в сумі 28 560,42 грн. під час остаточного розрахунку з відповідачем при звільненні не проводилося.

24.10.2019 та 02.12.2019 позивачем відповідачу надсилались претензії № 1614/43/46/01-2019 та № 1896/43/46/01-2019 (а.с. 34-35, 38-39) з вимогою добровільного погашення заборгованості, до яких були додані розрахунки витрат на початкову підготовку (а.с. 36, 40). Надсилання вказаних претензій підтверджується фіскальними чеками АТ «Укрпошти» № від 24.10.2019 та № від 03.12.2019 (а.с. 37, 41).

Проте вказані претензії відповідачем залишено без відповіді, заборгованість сплачена не була.

У зв`язку з несплатою відповідачем у добровільному порядку заборгованості по витратам на початкову підготовку в Рівненському ВПУ ДПО, позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Частиною першою статті 1 Закону № 580-VIII встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до положень частини першої статті 63 Закону № 580-VIII контракт про проходження служби в поліції - це письмовий договір, що укладається між громадянином України та державою, від імені якої виступає поліція, для визначення правових відносин між сторонами.

Контракт про проходження служби в поліції укладається, зокрема, з особами молодшого складу поліції, які вперше прийняті на службу в поліції, - одноразово строком на два роки без права продовження.

Контракт є підставою для видання наказу про прийняття особи на службу в поліції та/або призначення її на відповідну посаду.

Контракт про проходження служби в поліції укладається на підставах і в порядку, визначених Міністерством внутрішніх справ України.

Типову форму контракту затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до положень статті 72 Закону № 580-VIII професійне навчання поліцейських складається з: 1) первинної професійної підготовки; 2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання; 3) післядипломної освіти; 4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.

Порядок, організацію та терміни проведення професійного навчання визначає Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно зі положеннями частини другої статті 74 Закону № 580-VIII підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Відповідно до частини четвертої вказаної статті особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Приписами частини п`ятої статті 74 Закону № 580-VIII передбачено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

З огляду на викладені норми суд зазначає, що у даному випадку відповідач перебував на посаді публічної служби, від моменту його прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, а отже, у даному випадку питання відшкодування відповідачем витрат на навчання, пов`язане з проходженням публічної служби.

А отже й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвело до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після його звільнення зі служби, належить до питання проходження ним публічної служби.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.01.2019 у справі №810/2610/16, а також Верховного Суду, викладеною в постановах від 12.12.2018 у справі №804/285/16, яка є обов`язковою для врахування в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як слідує з матеріалів справи, за умовами пунктів 4.4, 4.5 Договору обов`язком поліцейського є обов`язок прибути після закінчення Навчального закладу на службу до Управління поліції охорони і відпрацювати в підрозділах Управління поліції охорони не менше 2 (двох) років з дня укладення Контракту про проходження служби в поліції. У разі неприбуття за призначенням або відмови стати до роботи відповідно до умов укладеного договору, дострокового відрахування з навчального закладу, де він проходив первинну професійну підготовку, через недисциплінованість, невиконання навчального плану, небажання продовжувати або проходити навчання, припинення служби в поліції до закінчення строку уперше укладеного контракту з підстав, визначених підпунктами 5-11 пункту 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", переведення до інших органів поліції до закінчення строку, визначеного договором, обов`язком поліцейського є у порядку встановленому чинним законодавством України компенсувати всі витрати, понесені Підрозділом у зв`язку з проведенням навчання та утриманням Поліцейського в навчальному закладі.

Разом із тим, ОСОБА_1 в порушення вказаних умов договору фактично відпрацював менше 2 років з дня укладення Контракту про проходження служби в поліції, у зв`язку з чим у останнього відповідно до умов Договору від 19.12.2018 № 225 Гсп/10 виник обов`язок компенсувати вартість понесених позивачем витрат на його професійне навчання.

Також суд зауважує, що договір від 19.12.2018 № 225 Гсп/10 є чинним, його положення не скасовані та не визнані недійсними в установленому порядку.

При цьому, відповідно до наявних у матеріалах справи актів прийому-здачі виконаних робіт/послуг та розрахунком боргу вартість послуг за навчання ОСОБА_1 в загальному розмірі складає 28 560,42 грн.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованості вимог про відшкодування витрат, понесених ним у зв`язку з проходженням ОСОБА_1 професійного навчання.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо підсудності вказаного спору судам адміністративної юрисдикції суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду вже висловила правову позицію з питань юрисдикції спорів, які виникають щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у своїх постановах від 14 березня 2018 року в справі № 461/5577/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 та дійшла висновку, що спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

У рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №1.380.2019.002335, яка в силу до ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає застосуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи, що позивач є суб`єктом владних повноважень, не поніс судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві (03065, м. Київ, вул. Василя Чумака, буд. 8-А; ) фактичні витрати, що пов`язані з навчанням поліцейського за кошти поліції охорони в розмірі 28 560,42 грн. (двадцять вісім тисяч п`ятсот шістдесят гривень сорок дві копійки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.