Справа № 400/11234/24
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 р. № 400/11234/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 ( далі - відповідач), в якій просить: визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "Г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" ; зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 на підставі підпункту "Г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має достатні підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, надав відповідачу у належній формі та у встановленому законом порядку усі необхідні докази, що підтверджують факт існування обставин, що дають право на відстрочку. Разом з тим, відповідачем проігноровано заяву позивача та його право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки відповідачем не прийнято рішення щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідач до суду відзив на позовну заяву, не надав повідомлений рпо розгляд справи належним чином.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до наступних висновків.

04.02.2024 року позивач направив командиру роти рапорт на звільнення на підставі підпункту "Г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком від 18 років).

Зазначений рапорт командиром було проігноровано, письмових та усних відповідей на адресу позивача не надходило.

26 лютого 2024 року, представником позивача через Міністерство Оборони України командиру військової частини НОМЕР_2 направлено заяву про звільнення ОСОБА_1 .

Вказана заява також була проігнорована, жодних відповідей до позивача не надходило.

10.03.2024 року ОСОБА_1 направив керівництву військової частини НОМЕР_2 заяву про своє звільнення із ЗСУ на підставі підпункту "Г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком від 18 років).

09.04.2024 року за, за підписом начальника штабу НОМЕР_1 надійшов поштою лист, що ОСОБА_1 05.03.2024 року зараховано до списків особового складу військової частини на посаду оператора - радіотелефоніста 2 відділення спостереження взводу спостереження розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 .

29 серпня 2024 року до Міністерства Оборони України надіслано адвокатський запит з проханням надати інформацію щодо розгляду та прийнятого рішення про звільнення ОСОБА_1 .

Відповідь на запит надав 04.04.2024 року ТВО начальника штабу-заступника командира в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_2 в якому вказав, що звільнення з військової служби військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 не входить до компетенції штабу в/ч НОМЕР_3 . Листи перенаправлені на адресу в/ч НОМЕР_1 .

10.10.2024 року до Міністерства Оборони України надіслано адвокатський запит з проханням надати інформацію щодо розгляду та прийнятого рішення про звільнення ОСОБА_1 .

На запит надійшла відповідь від 30.10.2024 року ТВО начальника штабу- заступника командира в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_3 в якій він зазначив, згідно доповіді відповідальної посадової особи в/ч НОМЕР_4 ОСОБА_1 з питань звільнення з військової служби не звертався.

У зв`язку з тим, що позивачеві та його представникові жодної мотивованої та аргументованої відповіді відносно прийнятого рішення щодо звільнення ОСОБА_1 не надходило позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та вважає бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 протиправною

Позивач вказує, що останнім дотримано процедуру подання заяви та відповідних документів, що підтверджують його право на звільнення та відстрочку від військової служби.

Відповідно підпункту "Г" пункту 2 частини 4 ст. 26 до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин.

Згідно з пункту 3, частини 12, ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років, звільняються з військової служби.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Відповідачем - командиром військової частини НОМЕР_1 не було розглянуто по суті рапорт позивача про звільнення з військової служби, відповідно, й не було прийнято обґрунтоване та вмотивоване рішення командування військової частини щодо відмови у задоволенні рапорту або наказ про звільнення з військової служби.

Суд вважає, що позивач відноситься до категорії тих чоловіків, які підпадають під визначення таких, що мають право на відстрочку від призову на військову службу з підстав, зазначених у вищенаведених нормах закону.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 23 вказаного закону позивач має право на відстрочку як чоловік, який самостійно виховує та утримує дітей до 18 років.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "Г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

3. Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "Г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник