Справа № 600/1636/25-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

28 квітня 2025 р. м. Чернівці Справа №600/1636/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 15.02.2022 по день фактичного розрахунку 11.03.2025;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь за час затримки розрахунку при звільненні з 15.02.2022 по день фактичного розрахунку 11.03.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.02.2022 № 41-ОС останнього виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 14.02.2022.

Звертав увагу суду на те, що при виключенні позивача із списків особового складу, відповідачем не здійснено повного розрахунку при звільненні, зокрема: 12.03.2025 на виконання додаткового рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 07.02.2024 у справі № 600/4163/23-а, здійснено перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 14.02.2022 допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, та надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням з неї, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового начальницького складу та деяких інших осіб, з урахуванням раніше виплачених сум, у сумі 70392,64 грн, що підтверджується випискою по надходженню по картці/рахунку АТ "Державний ощадний банк України".

На переконання позивача, починаючи з 15.02.2022 останній має право на отримання середнього грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, який відбувся 11.03.2025.

Відтак, на думку позивача, відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 15.02.2022 по 11.03.2025 обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Зважаючи на те, що проведення відповідачем остаточного розрахунку при звільненні відбулось із затримкою, на думку позивача існують підстави для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого останній заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову, наголошував на тому, що позовні вимоги про стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з відповідача по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців із одночасною компенсацією нарахованої суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб - уже були (є) предметом розгляду в іншій адміністративній справі.

Крім того, відповідача вважає, що правова природа середнього заробітку полягає в тому, що він стягується лише у випадку невчасного розрахунку при звільненні, тобто невиплати усіх належних працівників сум.

Середній заробіток не може стягуватись окремо за різні складові грошового забезпечення, оскільки середній заробіток у відповідності до законодавства про оплати праці може бути лише одним, а не множинним.

Водночас зазначив, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Разом з тим, після подання відзиву в даній справі, відповідачем заявлено клопотання, про залишення позову без розгляду.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання відповідач зазначив, що на розгляді Чернівецького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №600/2527/24-а за позовом до відповідача, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги полягають в наступному:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 15.02.2022 по 14.08.2022 (включно);

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 15.02.2022 по 14.08.2022 (включно).

Підставою для стягнення середнього заробітку у вказаній справі позивач зазначає невчасний розрахунок при звільненні, а саме 22.05.2024 відповідачем на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.02.2024 у справі №600/4163/23-а здійснено ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 14.02.2022, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового начальницького складу та деяких інших осіб» у сумі 77487,13 грн, що підтверджується випискою по надходженням по кратці/рахунку АТ КБ «ОЩАДБАНКУ».

Отже, на думку відповідача, позивач намагається вдруге стягнути суму середнього заробітку (але за різні складові грошового забезпечення), що заборонено чинним законодавством. При цьому, позивач посилався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 08.02.2022 по справі №755/12623/19.

Відтак, відповідач вважає, що оскільки позивач уже скористався своїм правом на стягнення середнього заробітку, то у повторному стягненні має бути відмовлено, позов підлягає залишено без розгляду.

Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне.

Позивач проходив військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_1 ).

Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) від 14.01.2022 за №11-ОС позивача звільнено з військової служби за підпунктом "а" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку з закінченням строку контракту)".

Згідно з наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) від 14.02.2022 за №41-ОС позивача виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення.

22.05.2024 р. відповідачем на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.02.2024 у справі №600/4163/23-а здійснено ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 14.02.2022, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового начальницького складу та деяких інших осіб» у сумі 77487,13 грн, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ "ОЩАДБАНКУ"

З комп`ютерної системи "Діловодство спеціального суду" судом встановлено, що на розгляді Чернівецького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №600/2527/24-а за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги полягають в наступному:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 15.02.2022 по 14.08.2022 (включно);

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 15.02.2022 по 14.08.2022 (включно).

Підставою для стягнення середнього заробітку у даній справі, позивачем зазначено невчасний розрахунок при звільненні, а саме з 29.01.2020 по 14.02.2022, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового начальницького складу та деяких інших осіб"

При цьому на виконання вказаного рішення, відповідачем виплачено грошове забезпечення у сумі 77487,13 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для залишення позову без розгляду спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже перебувають на розгляді суду. Перешкодою для звернення до суду є наявність тотожного спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведених норм, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Тому, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Таким чином, суд розглядає питання наявності в межах двох справ одночасної сукупності вищезазначених умов для встановлення правових підстав для залишення адміністративного позову без розгляду.

Як зазначалось вище, на розгляді Чернівецького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №600/2527/24-а за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги полягають в наступному:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 15.02.2022 по 14.08.2022 (включно);

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 15.02.2022 по 14.08.2022 (включно).

Підставою для стягнення середнього заробітку у даній справі позивачем зазначено невчасний розрахунок при звільненні, а саме з 29.01.2020 по 14.02.2022, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового начальницького складу та деяких інших осіб", згідно рішення Чернівецького окружного адміністративного суду по справі № 600/4063/23-а

При цьому на виконання вказаного рішення, відповідачем виплачено грошове забезпечення у сумі 77487,13 грн.

Водночас, у справі, що розглядається (№600/1636/25-а), позивач знову (повторно) просить зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 15.02.2022 по 11.03.2025.

Тобто, у даному випадку збігаються сторони, предмет позову та підстави позову (стягнення/обов`язок нарахування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні).

Однак, як вже зазначалось вище, аналогічні позовні вимоги є предметом розгляду в адміністративній справі №600/2527/24-а.

Суд погоджується з доводами представника відповідача відносно того, що позивач помилково вважає, що останній зобов`язаний виплачувати середнє грошове забезпечення за затримку виплати кожної окремої складової грошового забезпечення, яке нараховується та виплачується на виконання різних рішень судів, а не за період затримки виплати грошового забезпечення в цілому.

Положення ст. 117 КЗпП України не містить обов`язку роботодавця виплачувати середній заробіток за кожну окрему складову грошового забезпечення, а передбачає таку компенсаційну виплату за всі належні працівникові при звільненні суми грошового забезпечення.

Беручи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку, що у провадженні Чернівецького окружного адміністративного суду є справа (600/2527/24-а) про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що підтверджується зокрема, відомостями з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", а також ухвалою про відкриття провадження в справі № 600/2527/24-а.

Крім того, суд звертає увагу, що поняття предмет спору та предмет позову не є тотожними. Так, предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем, а предметом позову є безпосередньо позовні вимоги. Таким чином, навіть обрання позивачем різного способу захисту права (шляхом умовного проведення інакшого розрахунку), спрямованого на відновлення одного й того самого права не свідчить про виникнення нового спору. Однак, у даному випадку, навіть спосіб захисту права в обох справах співпадає.

Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, який перебуває в провадження цього суду.

Водночас, суд звертає увагу на те, що ч.1 ст.117 КЗпП визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Отже, правова природа середнього заробітку полягає в тому, що він стягується лише у випадку невчасного розрахунку при звільненні, тобто невиплати саме "всіх" належних працівників сум.

Середній заробіток не може стягуватись окремо за різні складові грошового забезпечення, оскільки середній заробіток у відповідності до законодавства про оплату праці може бути лише одним, а не множинним.

Вимоги стягнути суми середнього заробітку повторно чи втретє, виходить за межі положень ст.117 КЗпП України, яке передбачає стягнення лише одного середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до правової позиції, сформованої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України і статей 1, 2 Закону України Про оплату праці середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця.

Отже, стягнення подвійної суми середнього заробітку прямо порушує норми Конституції України.

Крім того, у постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №809/487/18 Верховний Суд зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Проаналізувати наведене вище в сукупності та в контексті встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, про наявність підстав для залишення позову без розгляду, оскільки у провадженні цього суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до вимог статті 240 КАС України про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу.

На підставі наведеного та керуючись статтями 240, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Клопотання представника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частина НОМЕР_1 ), про залишення адміністративного позову без розгляду - задовольнити.

2. Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частина НОМЕР_1 ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя І.В. Маренич