Справа № 140/2687/25
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/2687/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі ВДВС у м. Луцьку, відповідач) про визнання бездіяльності протиправною щодо не зняття арешту з нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 4866437, дата реєстрації 04.03.2014, об`єкт обтяження невизначене все нерухоме майно та зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 4866437, дата реєстрації 04.03.2014, об`єкт обтяження невизначене все нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовуються наявністю арешту нерухомого майна позивача, який підлягає зняттю за рішенням суду, оскільки на виконанні у ВДВС у м. Луцьку перебувало виконавче провадження №33923190, у межах якого 22.07.2014 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання у зв`язку з відсутністю у боржника майна, яке можливо конфіскувати. Згідно офіційних баз даних державної виконавчої служби, на теперішній час позивач не є боржником у будь-яких виконавчих провадженнях, однак у знятті арешту з нерухомого майна відповідачем відмовлено. Неможливість припинення арешту майна мотивована відсутністю у державного виконавця правових підстав визначених Законом України Про виконавче провадження для такої процесуальної дії.

Вказав, що у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень за номером 4866437 зареєстровано обтяження на все нерухоме майно позивача, на підставі виконавчого листа від 01.08.2012 № 1-67/2011.

Позивач вважає, що зі сторони відповідача має місце протиправна бездіяльність, яка полягає у незаконному продовженні арешту його майна, що порушує майнові права позивача. З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи з урахуванням §2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позов представник відповідача позовні вимоги заперечила. В обґрунтування цієї позиції вказала, що на виконані у відділі на примусовому виконанні перебувало ВП № 33923190, відкрите 03.08.2012 на підставі ВЛ №1-67/2011 Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.08.2012 щодо конфіскації у засудженого ОСОБА_1 всього належного йому майна в дохід держави. Дане виконавче провадження 22.07.2014 завершене на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (за редакцією 20.07.2014).

Зазначила, що статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» вказано вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна. Підстава завершення виконавчого провадження № 33923190 не передбачає скасування заходів під час виконання вищевказаного рішення суду. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання 28.04.2025 представники сторін не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у зв`язку із чим суд вирішив проводити подальший розгляд справи у відсутність сторін без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Частиною дев`ятою статті 205 КАС України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, оскільки неприбуття у судове засідання представників позивача, відповідача та третьої особи не перешкоджає розгляду справи, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних мотивів та підстав.

З матеріалів справи слідує, що 01.08.2012 Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист № 1-67/2011 у кримінальній справі № 1-69/2011 на підставі вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2011, яким за вчинення злочину було засуджено ОСОБА_1 до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 17.06.2011 вирок Луцького міськрайонного суду від 04.04.2011 в частині призначеного покарання щодо ОСОБА_1 змінено: призначено ОСОБА_1 покарання за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; в решті вирок суду залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.07.2012 касаційну скаргу задоволено частково: вирок Луцького міськрайонного суду від 04.04.2011 та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 17.06.2011 змінено: пом`якшено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

На виконання вищевказаного виконавчого листа, державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Воробей О. А. 03.08.2012 відкрито виконавче провадження ВП №33923190 про конфіскацію майна, що належить на праві власності засудженому ОСОБА_1 .

Цього ж дня, відповідачем винесена постанова про арешт майна, згідно з якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1

22.07.2014 виконавчий лист № 1-67/2011 виданий 01.08.2012 про конфіскацію майна, що належить на праві власності засудженому ОСОБА_1 повернуто державним виконавцем стягувачу Луцькому міськрайонному суду Волинської області на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Як вбачається з пояснень сторін у ВДВС в м. Луцьку станом на 28.04.2025 не перебуває виконавчих проваджень, боржником по яких є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ВП №33923190 про конфіскацію майна знищено.

24.02.2025 представник позивача звернувся до ВДВС у м. Луцьку із проханням про зняття арешту з майна належного позивачу.

Відповідач листом від 11.03.2025 №33059 повідомив представника позивача про те, що на виконанні у відділі перебувало ВП №33923190, у межах якого 22.07.2014 винесено постанову про повернення виконавчого документу до Ківерцівського районного суду. Водночас, відповідачем відмовлено у знятті арешту з нерухомого майна позивача ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю правових підстав, передбачених ст.59 Закону України Про виконавче провадження.

Позивач вважає, що зі сторони відповідача має місце протиправна бездіяльність, яка полягає у незаконному продовженні арешту його майна, що порушує його майнові права та інтереси, у зв`язку із чим звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 по справі №383/493/18 (провадження №14-237цс19) питання про скасування арешту, накладеного на майно в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна може бути вирішене в порядку адміністративного судочинства шляхом звернення до адміністративного суду з позовною заявою щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби якщо порушено його права, свободи чи інтереси.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2012 Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист № 1-67/2011 у кримінальній справі № 1-69/2011 - на підставі вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2011, який Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.07.2012 змінено: пом`якшено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності. Тому спір щодо зняття арешту з майна позивача підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно з ч.1 статті 48 Кримінально-виконавчого кодексу України, суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося.

Конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління (ч.1 ст. 49 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016 (далі Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII).

Відповідно до ч.1 ст. 62 Закону №1404-VIII виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 12 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частинами 1, 2 статті 40 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Таким чином, з вищенаведеного слідує, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець відповідно до імперативних вимог ч. 1 ст. 40 Закону №1404-VIII зобов`язаний зняти арешт, накладений на майно (кошти) боржника, виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення.

Однак у матеріалах справи відсутні докази про вчинення таких дій (зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників) державним виконавцем при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.07.2014 у ВП №33923190.

Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 59 Закону №1404-VIII).

Суд зазначає, що з відзиву відповідача вбачається, що станом на 28.04.2025 жодних виконавчих проваджень відносно позивача ОСОБА_1 , як боржника, у ВДВС у м. Луцьку не перебуває, в тому числі й за виконавчим листом, виданим Луцьким міськрайонним судом Волинської області на виконання вироку від 04.04.2011 у кримінальній справі 1-69/2011, оскільки ВП №33923190 знищено. Враховуючи вказані обставини, відсутні правові підстави для продовження дії арешту майна позивача.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Оскільки, у матеріалах адміністративної справи відсутні належні докази правомірності існування станом на час розгляду справи накладеного на майно позивача арешту, згідно постанови від 03.08.2012 ВП №33923190, винесеної державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Воробей О. А., номер запису обтяження 4866437 від 04.03.2014, то позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність існування станом на час розгляду справи накладеного на майно позивача арешту, згідно постанови від 03.08.2012 ВП №33923190, винесеної державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Воробей О. А., а тому позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зняття арешту з нерухомого майна позивача, накладеного постановою державного виконавця ВДВС у м. Луцьку від 04.03.2014 в межах виконавчого провадження №33923190 та не внесення запису до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна про скасування запису арешт нерухомого майна номер запису про обтяження: 4866437; зобов`язання відповідача зняти арешт з усього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 (номер запису про обтяження: 4866437), накладеного постановою від 03.08.2012 у виконавчому провадженні №33923190.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1 211,20 грн, який сплачений відповідно до платіжної інструкції від 14.03.2025.

Керуючись статтями 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Воробей О. А. від 03.08.2012 в межах виконавчого провадження №33923190 та не внесення запису до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна про скасування запису арешт нерухомого майна номер запису про обтяження: 4866437.

Зобов`язати Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з усього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 (номер запису про обтяження: 4866437), накладеного постановою державного виконавця Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Воробей О. А. від 03.08.2012 у виконавчому провадженні №33923190 та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 койок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 287 КАС України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОК НОМЕР_1 ).

Відповідач: Відділ державної виконавчої служби у м. Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 27А; ).

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич