Справа № 120/8346/24
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/8346/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало П.І.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

28 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Моніча Б.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 13.03.2024 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 29843-2407-0228-UA0031457 про нарахування позивачу 23653,22 грн в якості орендної плати за 2024 рік за оренду земельної ділянки, кадастровий № :03:002:0102, площею 0,0602 га, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Шмідта, 32.

Позивач зазначає, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2022 у справі № 120/1636/20-а було встановлено, що договір, на підставі якого відповідач виніс спірне рішення, вважається розірваним з 28.06.2016.

Відтак, на думку позивача, оскільки договір оренди земельної ділянки є припиненим, то оскаржуване податкове повідомлення-рішення є незаконним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Справляння плати за землю, в тому числі і орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XII ПК України.

За приписами статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно зі статтею 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу, враховуючи при цьому положення частини першої статті 58 Конституції України, згідно якої дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права міститься у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.01.2018 (справа № 817/206/15), від 07.03.2018 (справа № 813/6875/14), від 19.06.2018 (справа № 818/1998/14), від 19.06.2018 (справа № 804/16045/15).

При цьому в силу приписів п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Судом встановлено, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2022 скасовано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2020 у справі № 120/1636/20-а та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 28.02.2019 за № 13516-5006-0228-3, № 13516-5006-0228-2, № 13516-5006-0228.

Водночас під час розгляду вказаної справи апеляційним судом зазначено, що абзацом 12 пункту 30 договору оренди земельної ділянки від 18.04.2014 передбачено право дострокового розірвання договору з ініціативи орендаря та визначено санкцію за таке розірвання сплата орендної плати за рік. Згідно з пунктом 33 договору оренди земельної ділянки від 18.04.2014 умовою дострокового розірвання договору є письмове попередження зацікавленої в цьому сторони не пізніше ніж за два місяці. 28.04.2015 позивач надіслав на адресу Вінницької міської ради лист про розірвання договору оренди в односторонньому порядку. Крім того, позивач здійснив оплату орендної плати за один рік, тобто з липня 2015 року по червень 2016 року, що не заперечується відповідачем та третьою особою. Таким чином, з 28.06.2016 договір від 18.04.2014 вважається розірваним, адже позивач розірвав вказаний договір оренди в односторонньому порядку з дотриманням умов вказаного договору та відповідних норм законодавства.

Однак, як зазначив суд апеляційної інстанції, вказана обставина не була врахована судом першої інстанції, який дійшов помилкового висновку про чинність договору оренди земельної ділянки від 18.04.2014 станом на час прийняття спірних рішень.

Також суд апеляційної інстанції констатував, що з 28.06.2016 припинилось право позивача ОСОБА_1 на користування на умовах оренди земельною ділянкою, кадастровий № :03:002:0102, площею 0,0602 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак у 2017, 2018, 2019 роках позивач не був користувачем цієї земельної ділянки на підставі договору оренди від 18.04.2014, а отже, й платником орендної плати за таку ділянку, що свідчить про протиправність нарахування йому податкових зобов`язань за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2017, 2018, 2019 роки на підставі податкових повідомлень-рішень від 28.02.2019 № 13516-5006-0228-3, № 13516-5006-0228-2, № 13516-5006-0228.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.09.2023 у справі № 120/7683/23, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2023, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 03.06.2020 за № -0228, від 23.02.2021 за № 35311-0204-0228, від 18.05.2022 за № -0228 та від 16.05.2023 за № -0228.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 78 КАС України, наведені вище обставини вважаються встановленими, а тому не потребують доказування під час розгляду цієї справи.

Натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду жодних належних й допустимих доказів, які свідчили про те, що такі обставини змінилися, у зв`язку з чим не повинні були враховуватися контролюючим органом при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у спірному періоді був відсутній об`єкт оподаткування, визначений п. 288.3 ст. 288 ПК України, відтак нарахування позивачу орендної плати з фізичних осіб за цей об`єкт за 2024 рік є неправомірним.

Враховуючи вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції податкове повідомлення-рішення від 13.03.2024 № 29843-2407-0228-UA0031457 є протиправним та підлягає скасуванню.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Моніч Б.С.