Справа № 520/29714/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Григоров Д.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 р. Справа № 520/29714/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/29714/24

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі ГУ ДПС у Харківській області, відповідач), в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 0/22199/2420 від 24.04.2024р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач під час проведення камеральної перевірки застосував норму Закону, яка на момент отримання доходу позивачем (за період з 01 по 29 січня 2023 року) була відсутня, адже Закон від 30.06.2023 № 3219-ІХ набрав чинності 01.08.2023, а тому такий нормативно-правовий акт поширює свою дію лише на правовідносини, які виникли з моменту набуття ним чинності, тобто з 01.08.2023 і припиняється із втратою ним чинності. Зазначає, що позивач у січні 2023 року отримував дохід як платник другої групи, та в подальшому з 30 січня 2023 перейшов на єдиний податок третьої групи з ставкою 2%, однак не міг передбачити, що 01.08.2023 набуде чинності закон, який змінить порядок обрахунку граничного обсягу доходу для відповідної групи єдиного податку та буде становити не 5587800,00 грн, що дозволяло перебувати на ІІ групі єдиного податку, а відповідно до кількості календарних місяців поточного календарно року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, визначені відповідним пунктом на період дії воєнного стану. Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на основі норми права застосованої зі зворотною дією в часі, що призвело до покладення на позивача додаткових майнових зобов`язань.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши обставини справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги піддягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС як фізична особа підприємець, основним видом діяльності є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно технічним обладнанням (КВЕД:46.73).

Відповідно до Реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 зареєстрований платником єдиного податку 2 групи з 01.12.2021 р. (ставка 20 %).

З 30.01.2023р. по 31.07.2023р. позивач був платником єдиного податку 3 групи з особливостями оподаткування на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні (ставка 2 %); з 01.08.2023р. по 31.12.2023р. - платником єдиного податку 2 групи (ставка 20 %); з 01.01.2024р. по 31.03.2024р. здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування, обліку та звітності.

З 01.04.2024р. позивач здійснює господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, є платником єдиного податку 2 групи (ставка 20 %).

10.01.2024р. позивачем було подано податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2023 рік № з позначкою «звітна», в якій задекларовано обсяг доходу платника єдиного податку другої групи (рядок 03, 08) у розмірі 5 393 500,00 грн.

25.03.2024 р. контролюючим органом було проведено камеральну перевірку показників поданої податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи- підприємця, в ході якої встановлено перевищення ФОП ОСОБА_1 обсягу доходу, визначеного у підпункті 2пункту 291.4 статті 291 ПК України для платників єдиного податку 2 групи та не зазначення в одатковій декларації податкового зобов`язання по єдиному податку за ставкою 15 відсотків (рядок 04, 09, 12, 14.1, 14) із суми перевищення обсягу доходу, визначеного п.п. 9-1.4.3 п. 9-1 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Внаслідок цього контролюючий орган за висновками перевірки показників податкової декларації ФОП ОСОБА_1 встановив порушення вимог підпункту 1 пункту 293.4, підпункту 2 пункту 293.8 статті 293, пункту 295.7 статті 295, підпункту 296.5.2 пункту 296.5, статті 296 розділу XIV ПК України, а саме: не декларування податкового зобов`язання по єдиному податку за ставкою 15 відсотків із суми перевищення обсягу доходу, визначеного підпунктом 9-1.4.3 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу XX Перехідні положення ПК України для платників, які протягом 2023 звітного року застосовували особливості оподаткування, встановлені п. 9 цього підрозділу ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по єдиному податку на суму 459 787,50 грн. (3 065 250,00 грн. * 15%), де 3 065 250,00 грн обсяг доходу, що оподатковується за ставкою 15%. Розрахунок суми єдиного податку, що підлягає сплаті до бюджету (грн): задекларована сума доходу (рядок 03 декларації) - 5 393 500,00 грн; сума перевищення обсягу доходу - 3 065 250,00грн; податкове зобов`язання (15 % суми перевищення) за даними платника (рядок 09) - 0 грн; податкове зобов`язання (15 % суми перевищення) за даними перевірки - 459 787,50 грн; сума відхилення, +/- + 459 787,50 грн.

На підставі викладеного, контролюючим органом було прийнято оскаржуване у цій справі податкове повідомлення - рішення від 24.04.2024р. №0/22199/2420.

Згідно вказаного податкового повідомлення-рішення, з посиланням на пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58, п. 123.1 ст. 123 ПК України, було збільшено суму грошового зобов`язання позивача за платежем «Єдиний податок з фізичних осіб» на загальну суму 505766,25 грн. (в тому числі за податковим зобов`язанням 459787,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 45978,75 грн (10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання).

Позивач, не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюється, зокрема система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Пунктом 16.1 статті 16, пунктом 36.1 статті 36, пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України передбачено, що платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом; податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом; виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з пунктом 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Приписами підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України визначено, що до другої групи платників єдиного податку належать фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно з положеннями Закону України "Про державний бюджет України на 2023 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2023 року встановлено в розмірі 6700 грн.

Таким чином, обсяг доходу суб`єктів господарювання, які застосовують 2 групу спрощеної системи оподаткування, протягом календарного року не повинен перевищувати - 5587800,00 грн.

Судовим розглядом встановлено, що позивач перебував на спрощеній системі оподаткування - єдиний податок другої групи з 01.01.2023 з фіксованою ставкою у розмірі 20% від розміру мінімальної заробітної плати, з 30.01.2023 позивача переведено на третю групу єдиного податку з особливостями оподаткування на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні (ставка 2%) та з 01.08.2023 позивача переведено на єдиний податок другої групи.

У 2023 році у період перебування на другій групі єдиного податку (з 01.01.2023 по 29.01.2023) ФОП ОСОБА_1 отримано дохід у розмірі 5 393 500,00 грн., тобто в межах доходу, визначеного пп. 2 п. 291.4 ст. 291 ПК України.

Вказані обставини підтверджуються виписками АТ "Райффайзен банк".

Законом України від 30 червня 2023 року №3219-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" внесено зміни з 01.08.2023, зокрема, до підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, який доповнено новим пунктом 9-1 щодо особливостей застосування спрощеної системи оподаткування.

Підпунктом 9-1.4.3 пункту 9-1.4. підрозділу 8 Розділу XX ПК України встановлено, що у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу.

Відповідач зазначає, що ФОП ОСОБА_1 в 2023 році перебував платником єдиного податку 2 групи 5 місяців 2023 року, сума його задекларованого доходу складає 5 393 500,00 грн., а отже з урахуванням пп.9-1.4.3 п. 9 підр 8 розд. ХХ "Перехідні положення" ПК України його граничний обсяг доходу повинен складати 2 328 250,00 грн. (5587800,00 грн./12 міс.*5 міс. перебування платником ЄП на 2 групі).

Також відповідачем зазначено, що ФОП ОСОБА_1 в період часу з 30.06.2023 (день прийняття Закону №3219-ІХ) до 01.08.2023 (день набрання чинності Закону №3219-ІХ) був обізнаний про зміни податкового законодавства та мав достатньо часу для прийняття рішення про подальші шляхи реалізації свого права на здійснення підприємницької діяльності.

Однак, колегія суддів зазначає, що дохід у розмірі 5 393 500,00 грн., який не перевищує максимальний розмір для платників 2 групи, позивачем отримано у період з 01.01.2023 по 29.01.2023, тобто ще до прийняття Закону України від 30 червня 2023 року №3219-ІХ, доказів того, що позивач з 01.08.2023 по 31.12.2023 отримував будь-який дохід матеріали справи не містять, таких доказів відповідачем не надано.

Тобто, на час отримання позивачем доходу на другій групі єдиного податку, він не перевищив граничний обсяг доходу, визначений п. 291.4 ст. 291 ПК України, а набуття чинності Законом №3219-ІХ, яке відбулось після отримання позивачем доходу, не може бути підставою для збільшення йому податкового зобов`язання.

Колегія суддів вказує, що дія нормативно-правових актів показує процес їх функціонування в суспільстві. Положення податкового законодавства мають перспективну правову природу дії та мають застосовуватися з дати введення відповідного закону в дію, набрання ним чинності. З цього моменту акт набуває юридичної сили, тобто розпочинається його нормативно-регулятивний вплив на суспільні відносини, що полягає у забезпечуваній державою формальній можливості використання або формальній необхідності виконання (дотримання) закріплених норм.

Необхідно враховувати закріплений у частині першій статті 58 Основного Закону конституційний принцип незворотності дії закону у часі. Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє чинне становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

Слід зазначити, що Законом №3219-ІХ не містить прямої вказівки про надання його нормам зворотної дії в часі, а отже його дія не поширюється на період до набрання ним чинності.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 20.09.2024 по справі №380/30580/23.

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також суд враховує рішення Європейського Суду з прав людини у справі "YvonnevanDuyn v Home Office", відповідно до якого принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Так, за обставин, що склалися у цій справі, колегія суддів враховує, що чинним законодавством не створено такого правового регулювання і фактичних умов, за яких позивач станом на 29.01.2023 міг завчасно передбачити відповідні наслідки, які будуть внесені Законом №3219-ІХ.

До суду першої та апеляційної інстанції відповідачем не надано пояснень щодо підстав, за яких він вважає, що до позивача за період з 01.01.2023 по 29.01.2023 є обґрунтованим застосування пп.9-1.4.3 п. 9 підр 8 розд. ХХ "Перехідні положення" ПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_1 не перевищував до 31.07.2023 граничного обсягу доходу, встановленого на 2023 рік в розмірі 5587800,00 грн., відтак відсутні жодні правові підстави для зменшення позивачу такого граничного обсягу доходу до набрання чинності Законом №3219-ІХ, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 0/22199/2420 від 24.04.2024р. є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Не врахування судом першої інстанції зазначених обставин, призвело до неправильного вирішення справи, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 317 КАС України з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Колегією суддів встановлено, що позивачем за подання позову до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 5057, 66 грн, згідно платіжної інструкції № 18 від 12.08.2024, за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 7586,82 грн, згідно платіжної інструкції від 13.02.2025.

Відтак, за наслідками апеляційного перегляду справи, відповідно до ст. 139 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 12644,52 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 по справі № 520/29714/24 - скасувати.

Ухвалити рішення, яким адміністративним позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 0/22199/2420 від 24.04.2024р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області () на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у загальній сумі 12644 (дванадцять тисяч шістсот сорок чотири) гривні 52 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий