Справа № 580/8537/24
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року справа № 580/8537/24
15 годин 55 хвилин м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової за участі секретаря судового засідання Я.О.Шапошник розглянув у відкритому судовому засіданні (в режимі ВКЗ) адміністративну справу №580/8537/24 за позовом Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради (вул. Садова 9/5, м. Умань, Черкаська область, 20301, ) [представники за довіреностями Гайдай Оксана Григорівна, Лопатко Вікторія Вікторівна] до Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області (вул. Преображенська 28, м. Херсон, 73001, / вул. Канатна 83, м.Одеса, 65012) [представник згідно з випискою з ЄДР Срібний Андрій Сергійович] про визнання протиправним та скасування індивідуального акта у частині, ухвалив рішення.

І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

27.08.2024 вх. №40878/24 позивач у позовній заяві просить: визнати протиправним рішення та скасувати пункти обов`язкових вимог за результатами ревізії Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області, надіслані листом від 01.08.2024 №152107-14/1090-2024 «Вимога про усунення виявлених порушень» щодо висновку: «Управлінням протягом періоду березень 2022 року - травень 2024 року проведено оплату вартості спожитих комунальних послуг та енергоносіїв в місцях поселення внутрішньо переміщених осіб за тарифами іншими, ніж для населення, що призвело до зайвих витрат бюджетних коштів у сумі 4 318 821,27 грн» (а.с.8; а.с.104; а.с.108 т.1).

Ухвалою від 02.09.2024 суд залишив позовну заяву без руху, станом на 11.09.2024 позивачем недоліки, що зазначені в ухвалі суду не усунуті, тому повернув адміністративний позов.

13.09.2024 вх.№43572/24 позивач надав до суду заяву про усунення недоліків, що направив поштою, яка надійшла до суду після постановлення ухвали про повернення (п.1 ч.4 ст.169 КАС України), проте зміст і характер порушеного права підконтрольної установи у зв`язку із отриманою вимогою позивач не обгрунтував. 19.11.2024 Шостий апеляційний адміністративний суд постановив ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 11.09.2024 скасувати та направити справу до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

09.12.2024 за наслідками автоматизованого розподілу визначено головуючого - суддю Л.В.Трофімову для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

22.01.2025 суд здійснив перехід із спрощеного до загального провадження (клопотання вх.59929/24), зупинив та поновив 21.04.2025 провадження з питань отримання позивачем відповідей на запити про роз`яснення приписів норматив-правових актів у спірних правовідносинах, що мають різне тлумачення сторонами у справі (щодо споживачів послуг; щодо тарифів).

ВПВС у справі № 990/150/23 у п.28 постанови зазначає: реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 5 КАС України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту; п.33 - звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлений позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права; п. 37 зміст позовних вимог - це максимально чітко і зрозуміло сформовані визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу у прохальній частині позову; п.43 - формулювання прохальної частини позову із зазначенням альтернатив можливих способів захисту порушеного права є таким, що не відповідає положенням КАС України.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

13.12.2024 вх.№58679/24 (12.12.2024 через систему Електронний суд ЄСІТС) у позовній заяві представник позивача вказує: в постанові КМУ №261 йдеться про «спожиті закладом комунальні послуги під час розміщення ВПО у будівлях (приміщеннях) об`єктів комунальної власності у період воєнного стану», а в ст.9-1 «забезпечення реалізації прав зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб на отримання комунальних послуг» Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII зі змінами (далі Закон № 1706-VII) йдеться про «право на отримання комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу в місцях компактного поселення за відповідними тарифами, встановленими на такі послуги та товари для населення для задоволення власних побутових потреб ВПО». Отримуючи компенсацію за безкоштовне розміщення ВПО, позивач вважає, що діяв правомірно - відповідно до умов постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2022 №261. У судовому засіданні представники позивача повідомили, що у будинку ветеранів для ВПО не було окремих лічильників.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

26.12.2024 вх.№20604/24 у відзиві представник вказує: акт ревізії підписаний 05.07.2024 із запереченнями, що не підтверджені (висновки на заперечення направлені листом від 01.08.2024 №152107-14/1089-2024). З урахуванням п.32 Порядку використання коштів резервного фонду бюджету, затвердженого постановою КМУ від 29.03.2002 №415, йдеться про заходи щодо відшкодування втрат коштів резервного фонду, отриманих як компенсація за спожиті комунальні послуги та енергоносії в місцях розміщення ВПО. Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області діє від імені та в інтересах Південного офісу Держаудитслужби позов не визнає і заперечує проти задоволення заявлених вимог, позаяк позивач здійснює неправильне трактування нормативно-правових актів, має помилкові твердження, що не спростовують виявленого порушення в п.1 умовно-описової частини Вимоги (а.с.151 т.1). Згідно з ч.6 ст.72 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року №2019-VІІІ (далі Закон №2019-VІІІ) з 01.01.2019 постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами, крім випадків, встановлених Законом, зокрема постачання електроенергії споживачам постачальниками універсальних послуг. Законом України від 01.09.2020 №832-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про ринок електричної енергії» п.13 розділу ХVІІ прикінцеві та перехідні положення Закону №2019-VІІІ доповнений новим абзацом: електрична енергія спожита юридичними особами, які є власниками (балансоутримувачами) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (містечок із збірних модулів, гуртожитків, оздоровчих таборів, будинків відпочинку, санаторіїв, пансіонатів, готелів тощо), у частині задоволення власних побутових потреб ВПО (внутрішньо переміщених осіб) - купується у постачальника універсальних послуг. Фіксовані ціни на електричну енергію для всіх побутових споживачів (індивідуальні та колективні побутові споживачі (зокрема гуртожитки), а також споживачі (цілі споживання), які визначені в абзацах одинадцятому - чотирнадцятому пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії») встановлені пунктом 1 Додатку 3 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483 (зі змінами) (далі - Положення №483). Згідно з підпунктом 4 пункту 2. Додатка 3 Положення №483 фіксовані ціни, визначені пунктом 1 Додатка 3, застосовуються до електричної енергії, що купується у постачальників універсальних послуг та споживається юридичними особами, які є власниками (балансоутримувачами) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (містечок із збірних модулів, гуртожитків, оздоровчих таборів, будинків відпочинку, санаторіїв, пансіонатів, готелів тощо), у частині задоволення власних побутових потреб внутрішньо переміщених осіб. Згідно з пунктом 8 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 20.04.2022 №393 «Про врегулювання деяких питань на роздрібному ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану» (далі Постанова НКРЕКП № 393) тимчасові споруди, їх комплекси, призначені для життезабезпечення (тимчасового проживання та обслуговування) внутрішньо переміщених осіб, прирівнюються до об`єктів побутового споживача. Урегулювання взаємовідносин на таких об`єктах у частині укладення тимчасових договорів споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії та про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг здійснюється як з колективним побутовим споживачем у порядку, визначеному Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №312. За результатом ревізії встановлено, що у періоді 2022 - 2024 років для забезпечення власних потреб Управління електричної енергії (у тому числі будівель (приміщень) для безоплатного розміщення внутрішньо переміщених осіб), закупівля електричної енергії здійснюється за вільними (комерційними) цінами відповідно до укладених договорів за результатами проведених процедур закупівель, що значно перевищують фіксовану ціну універсальної послуги (тарифу для населення), унаслідок чого Управлінням у порушення абзацу 10, 13 пункту 13 Розділу XVII Прикінцевих та перехідних положень Закону №2019, підпункту 4 пункту 2 Додатка 3 Положення №483, пункту 8 Постанови НКРЕКП №393 та абзаців 2, 3 частини 2 статті 9-1 Закону №1706, зайво сплачено коштів за спожиті обсяги електричної енергії, за тарифом, що перевищує тариф для населення (універсальної послуги), на загальну суму 3 847 074,64 грн (в тому числі у 2022 році - 460 397,57 грн, 2023 - 1896828,41 грн, січень-травень 2024 - 1489848,66 гривень). Управлінням у порушення вимог абзаців 2, 3 частини 2 статті 9-1 Закону №1706 у періоді березень 2022 - травень 2024 зайво сплачено кошти за тарифом, що перевищує тариф для населення за послуги: з постачання природного газу на загальну суму 233 251,71 гривень (у тому числі у 2022 році - 54842,84 грн, 2023 - 113 622,22 грн, 2024 64786,65 грн); з постачання теплової енергії на загальну суму 203 181,35 грн (у тому числі у 2023 році - 40 985,74 грн, січень - березень 2024 року - 162 195,61 гривень); з утилізації/видалення сміття та поводження зі сміттям на загальну суму 35 313,56 грн, (в тому числі 2022 рік - 8384,47 грн, 2023 рік - 16995,17 грн, 2024 рік - 9933,92 гривень). Унаслідок проведення оплати, комунальних послуг за тарифом, що перевищує тариф для населення в місцях розміщення ВПО через недотримання вимог абзаців 2, 3 частини 2 статті 9-1 Закону №1706, Управлінням у порушення п. 7, 14 Порядку №261 у періоді березень 2022 - травень 2024 років зайво отримано коштів резервного фонду державного бюджету, виділених Кабінетом Міністрів України на покриття витрат за спожиті комунальні послуги у місцях розміщення ВПО у сумі 3 282 137,22 грн, що призвело до втрат коштів резервного фонду державного бюджету на відповідну суму (у тому числі послуги з постачання теплової енергії 105 238,62 грн, послуги з поводження з побутовими відходами або вивезення побутових відходів 27 454,26 грн, послуги з постачання природного газу - 192 284,89 грн, послуги з постачання та розподілу електричної енергії 2 957 159,45 грн).

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суд встановив, сторони визнають: на виконання п.3.1.2.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Південного офісу Держаудитслужби на ІІ квартал 2024 року на підставі направлень (від 07.06.2024 №103, 104, 107) проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради за період з 01.01.2020 до 31.05.2024 та складений акт від 02.07.2024 №152104-24/11 з додатками (а.с.157-197 т.1).

08.07.2024 №2325/01-11 на №152104-24/10 від 28.06.2024 до акта ревізії надані заперечення (а.с.113 115 т.1).

06.08.2024 вх.№3208 відповідач надав до Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради лист з висновками від 01.08.2024 №152107-14/1089-2024 на заперечення до акта ревізії (а.с.124-132 т.1).

06.08.2024 вх.№3285 відповідач надав до Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради лист з вимогою від 01.08.2024 №152107-14/1090-2024 (а.с.120-122 т.1) про усунення виявлених порушень під час ревізії: на порушення абзацу 10, 13 пункту 13 Розділу XVII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року №2019-VIII, підпункту 4 пункту 2 Додатка 3 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483, пункту 8 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 20.04.2022 №393 «Про врегулювання деяких питань на роздрібному ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану» та абзаців 2, 3 частини 2 статті 9-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII, Управлінням протягом періоду березень 2022 року - травень 2024 року проведено оплату вартості спожитих комунальних послуг та енергоносіїв у місцях поселення ВПО (внутрішньо переміщених осіб) за тарифами іншими, ніж для населення, що призвело до зайвих витрат бюджетних коштів на суму 4 318 821,27 грн, та як наслідок до порушення вимог пункту 7, 14 Порядку та умов надання компенсації за спожиті комунальні послуги та енергоносії під час розміщення внутрішньо-переміщених осіб у будівлях (приміщеннях) об`єктів державної, комунальної та приватної власності у період воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2022 № 261 - зайво отримано кошти резервного фонду державного бюджету, виділених Кабінетом Міністрів України на покриття витрат за спожиті комунальні послуги в місцях розміщення внутрішньо переміщених осіб у сумі 3 282 137,22 грн, що призвело до втрат коштів резервного фонду державного бюджету на відповідну суму». Відповідачем сформована вимога «на підставі п. 1 ч. 1 ст. 8, п. 7 ст. 10, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», абзацу 2 підпункту 7 пункту 4 підпункту 14 пункту 6 Положення про Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області, затвердженого наказом Південного офісу Держаудитслужби від 12.10.2016 №8, пунктів 46, 49, 50, 52 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550, Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області вимагає: 1. забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 216-222 Господарського кодексу України втрат Управління, заподіяних унаслідок завищення вартості послуг, у зв`язку із оплатою вартості спожитих комунальних послуг та енергоносіїв у місцях поселення внутрішньо переміщених осіб за тарифами іншими, ніж для населення, що призвело до зайвих витрат на загальну суму 4 318 821,27 грн, зокрема, вжити заходів щодо повернення юридичними особами коштів на рахунок Управління, а саме: ТОВ «Черкасиенергозбут» за договором закупівлі електричної енергії від 02.01.2024 №0 (з урахуванням наданих послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу ПАТ «Черкасиобленерго» за договором від 22.01.2024 №500) у сумі 1 489 848,66 гривень; ТОВ «Енерджигазтрейд» за договором закупівлі електричної енергії від 28.12.2022 №070-ЕГТ-23/E (з урахуванням наданих послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу ПАТ «Черкасиобленерго» за договором від 18.01.2023 № 500) у сумі 928 351,10 гривень; ТОВ «Гарантована оптимізація енергетичних ресурсів» за договором закупівлі електричної енергії від 26.05.2023 №2 (з урахуванням наданих послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу ПАТ «Черкасиобленерго» за договором від 18.01.2023 №500) у сумі 968 477,31 гривень; ТОВ «ВІМК» за договором закупівлі електричної енергії від 26.05.2023 №2 (з урахуванням наданих послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу ПАТ «Черкасиобленерго» за договором від 15.02.2022 №500) у сумі 460 397,57 гривень; ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз трейдинг» за договорами закупівлі природного газу: від 11.11.2021 №22-1107/21-БО-Т у сумі 54 842,84 грн; від 06.12.2022 № 22-2107/22-БО-Т у сумі 68 908,16 грн; від 26.09.2023 № 22-4107/23-БО-T у сумі 44 714,07 грн; від 11.12.2023 №22-5107/24-БО-Т у сумі 64 786,65 гривень; УКП «Уманьтеплокомуненерго» за договорами закупівлі послуг з постачання теплової енергії електричної енергії: від 13.02.2023 №93 у сумі 40 985,74 грн; від 13.02.2023 №93 у сумі 162 195,61 гривень; ТОВ «Екоклінер» за договорами закупівлі послуг з вивезення твердих побутових відходів та рідких нечистот: від 01.02.2022 №03195808 у сумі 8 384,47 грн; від 16.02.2023 №03195808 у сумі 16 995,17 грн; від 26.01.2024 №03195808 у сумі 9 933,92 гривень; у разі відмови зазначеними суб`єктами господарювання повернути кошти в добровільному порядку забезпечити проведення претензійно-позовної роботи відповідно до статей 20, 610, 611, 618, 623 Цивільного кодексу України та статей 218, 219, 222-226, 229 Господарського кодексу України. У разі неможливості забезпечення відшкодування у вищевказаному порядку, розглянути питання щодо відшкодування зайвих витрат коштів з винної особи відповідно до норм статей 130-136 КЗпП України.

Суд встановив, що Уманське КП «Уманьтеплокомуненерго» () листом від 17.07.2024 №849 на лист від 08.07.2024 №138 начальника Управління праці та соціального захисту УМР повідомило про таке: рішенням Виконавчого комітету Уманської міської ради від 28.09.2023 №403 «Про встановлення одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії та тарифів на виробництво теплової енергії, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії, що надаються УКП «Уманьтеплокомуненерго» встановлено тарифи для ІІІ категорій споживачів: І категорія - населення; ІІ категорія - бюджетні установи; III категорія - інші споживачі. Під час укладання договору про надання послуги з постачання теплової енергії на опалення приміщень по провулку Аркаса, 4 Вами була надана довідка від Фінансового управління від 31.08.2022 №159/02 про те, що Управління праці та соціального захисту населення утримується за рахунок коштів міського бюджету та свідчить про те, що Управління належить до ІІ категорії споживачів. Відповідно до цих даних укладений договір на теплопостачання по тарифах для бюджетних установ. Станом на 2024 рік чинним законодавством не передбачено, що тарифи на комунальні послуги для будівель (приміщень), де проживають внутрішньо переміщені особи, повинні відповідати І категорії споживачів. Для зміни тарифу на централізоване опалення, що зазначений у договорі про надання послуги з постання теплової енергії, немає юридичних підстав.

Суд встановив, що завідувач сектору договірної роботи, планування та виконання місцевих програм фінансово - економічного відділу за період перевірки з 01.01.2020 до 31.05.2024, пояснив письмово (а.с.171-172 т.1): під час отримання компенсації за спожиті комунальні послуги під час розміщення внутрішньо переміщених осіб у будівлях (приміщеннях) об`єктів державної, комунальної та приватної власності у період воєнного стану, Управління керувалося Порядком та умовами надання компенсації за спожиті комунальні послуги під час розміщення внутрішньо перемішених осіб у будівлях (приміщеннях) об`єктів державної, комунальної та приватної власності у період воєнного стану, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2022 №261, якими не передбачено: повідомлення постачальників комунальних послуг про використання будівель для безплатного розміщення внутрішньо переміщених осіб; відшкодування за спожиті управлінням комунальні послуги за безкоштовне розміщення ВПО за тарифами як для населення. Управління діяло відповідно до Порядку і умов надання компенсації, де повідомлення постачальників комунальних послуг у рамках реалізації ПКМУ №261 та застосування тарифів для населення не передбачено. Враховуючи доповнення Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» статтею 9 -1 «забезпечення реалізації прав зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб на отримання комунальних послуг», які прийняті згідно із Законом №1972-VIII від 23.03.2017 (ще до повномасштабного вторгнення в Україну) та враховуючи зміст абзацу 4 частини 2 цієї статті: «власникам (балансоутримувачам) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб, забороняється стягувати з таких компенсацію вартості комунальних послуг, електричної та теплової енергії природного газу, яка не відповідає вартості відповідних тарифів на такі послуги та товари для населення», ці положення статті не відносяться до управління, так як ми безкоштовно розміщуємо ВПО (за що отримуємо компенсацію відповідно до постанови КМУ № 261), а не поселяємо та стягуємо плату за комунальні послуги. Підтвердженням є пояснювальна записка до проєкту Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо перемішених осіб» (щодо забезпечення прав ВПО на отримання комунальних послуг), де абзацом 2 та 3 розділу 3 «загальна характеристика і основні положення Закону» визначено: «законопроектом пропонується внести зміни до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», якими передбачити, що внутрішньо переміщена особа має право на оплати вартості комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу в місцях компактного поселення внутрішньо перемішених осіб (містечках із збірних модулів, гуртожитках, оздоровчих таборах, будинках відпочинку, санаторіях, пансіонатах, готелях тощо) за відповідними тарифами, встановленими на такі послуги та товари для населення» законопроектом пропонується доповнити Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» статтею 9-1 «забезпечення реалізації прав зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб на отримання комунальних послуг». На сайті «Трібун» розміщена стаття «Чи повинні переселенці сплачувати комунальні послуги в тимчасовому житлі», де є роз`яснення «Юридичного порадника ВПО», що підтверджує, що стаття 9-1 Закону стосуються лише ВПО, які проживають та сплачують за комунальні послуги і лише у таких випадках застосовується вимога сплачувати по тарифах для населення, позаяк у постанові КМУ №261 йдеться про «спожиті закладом комунальні послуги під час розміщення внутрішньо переміщених осіб у будівлях (приміщеннях) об`єктів комунальної власності у період воєнного стану», « в ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» йдеться про «право ВПО на отримання комунальних послуг в місцях компактного поселення за відповідними тарифами, встановленими на такі послуги та товари для населення для задоволення власних побутових потреб ВПО». Управління, отримуючи компенсацію за безкоштовне розміщення ВПО, діяло відповідно до Порядку та Умов ПКМУ №261, які визначають механізм надання компенсації за спожиті комунальні послуги під час розміщення внутрішньо переміщених осіб у будівлях. Управлінням поданий запит (лист від 10.06.2024 №1837/01-09) Департаменту будівництва Черкаської ОДА про надання роз`яснень щодо застосування для соціальних закладів тарифів на комунальні послуги для отримання компенсації за розміщення ВПО та запит (лист від 14.06.2024 №1917/01-11) до ТОВ «Черкасиенергозбут» про надання роз`яснень щодо здійснення оплати за спожиту закладом електроенергію під час безкоштовного розміщення ВПО в умовах воєнного стану. Виконавчим комітетом Уманської міської ради поданий запит до Віце-прем`єр-міністра України, Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України та до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (лист від 20.06.2024 № 4485/01/01-35) з проханням надати роз`яснення, чи є правомірним укладення договорів між управлінням, яка є юридичною особою, та постачальниками комунальних послуг на отримання компенсації управлінням за безкоштовне розміщення ВПО за тарифами, які встановлені для юридичних осіб. За перший місяць відшкодування (березень 2022 року) акти про надання послуг були погоджені з організаціями надавачами послуг, про що свідчить печатка та підпис керівника установи. На нашу думку, організації надавачі послуг були повідомлені про проживання ВПО, обсяг споживання ними комунальних послуг та енергоносіїв та обсяг витрат, що підлягає компенсації в закладах управління. Управління, як юридична особа, щомісяця подає заяву на отримання компенсації на оплату комунальних послуг, спожитих у будівлях (приміщеннях) управління, в яких розміщені ВПО на безоплатній основі у період воєнного стану, яка від міської територіальної громади направляється в Черкаську обласну військову адміністрацію.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем, представником позивача та відповідачами аргументи/доводи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України (ч.3 ст.7 КАС України).

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №820/3534/16, спір про правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, є публічно-правовим та підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції. Велика Палата указала, що такий висновок був сформульований Верховним Судом України у постанові від 23 лютого 2016 року у справі №818/1857/14, і Велика Палата не знайшла підстав для відступу від цієї позиції. Аналогічна правова позиція також підтримана і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 826/3350/17, у справі № 826/13003/17.

Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 822/2087/17, від 08 травня 2018 року у справі № 826/3350/17, 06 червня 2024 у справі № 560/4308/22 зазначив, що висновок суду про те, що збитки контролюючим органом можуть бути стягнуті лише в ході відповідного судового процесу (а не шляхом пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги), не спростовує того, що «законна вимога» контролюючого органу, як індивідуально-правовий акт, повинна відповідати вимогам закону в частині її змісту і форми. Саме аналіз змісту вимоги контролюючого органу свідчить про те, чи такі вимоги дотримано та чи породжує така вимога права і обов`язки для підконтрольної установи.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п.19 ч.1 ст.4 КАС України).

Верховний Суд 06 червня 2024 у справі № 560/4308/22 висновує: рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю. Законодавство прямо передбачає порядок реалізації окремо взятого завдання чи функції контролюючого органу, зокрема стягнення збитків у судовому порядку на підставі пункту 10 частини першої статті 10 Закону № 2939-XII, з чим кореспондує пункт 50 Порядку № 550, жодним чином не відміняє чи спростовує того, що всі рішення, дії чи бездіяльність органів державного фінансового контролю, прийняті або здійснені під час реалізації ними їх владних управлінських функцій, можуть бути окремим предметом судового розгляду при поданні відповідного адміністративного позову.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні регламентовано Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року № 2939-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2939-XII). Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 2939-XII здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю). Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 868 "Про утворення Державної аудиторської служби України" утворено Державну аудиторську службу України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, реорганізувавши Державну фінансову інспекцію шляхом перетворення. Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 43), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю. Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за: цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів; досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), отриманих під державні (місцеві) гарантії; достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах під час складання планових бюджетних показників та відповідністю взятих розпорядниками бюджетних коштів бюджетних зобов`язань відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу в бюджетному процесі); відповідністю взятих розпорядниками бюджетних коштів довгострокових зобов`язань за енергосервісом затвердженим в установленому порядку умовам закупівлі енергосервісу; дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів; дотриманням законодавства про державні закупівлі; веденням бухгалтерського обліку, а також складенням фінансової і бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу в бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності; виконанням функцій з управління об`єктами державної власності; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів, станом внутрішнього контролю в інших підконтрольних установах; усуненням виявлених недоліків і порушень; реалізацією інвестиційних проектів (підпункт 4 пункту 4 Положення № 43). Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань уживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь (підпункт 9 пункту 4 Положення № 43). Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2939-XII встановлено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 2939-XII інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання визначено Порядком проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 550). Відповідно до пункту 2 цього Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, що повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Згідно з пунктами 4, 5 Порядку № 550 планові та позапланові виїзні ревізії проводяться контролюючими органами відповідно до Закону та цього Порядку. Планові виїзні ревізії проводяться відповідно до планів контрольно-ревізійної роботи, затверджених в установленому порядку, позапланові виїзні ревізії - за наявності підстав, визначених Законом.

Відповідно до пунктів 1, 7, 10, 13 статті 10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Згідно з пунктом 50 Порядку № 550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Згідно з пунктом 15 статті 10 Закону № 2939-XII органи державного фінансового контролю наділені повноваженнями порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях. Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Закон № 1706-VII встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб. Закон № 1706-VII доповнений статтею 9-1 згідно із Законом № 1972-VIII від 23.03.2017: 1. Держава гарантує зареєстрованим внутрішньо переміщеним особам право на отримання комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу в місцях компактного поселення (містечках із збірних модулів, гуртожитках, оздоровчих таборах, будинках відпочинку, санаторіях, пансіонатах, готелях тощо) за відповідними тарифами, встановленими на такі послуги та товари для населення. 2. Структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій з питань соціального захисту населення зобов`язані надавати власникам (балансоутримувачам) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб інформацію (довідки) з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб про кількість осіб, зареєстрованих за місцезнаходженням такого майна. Зазначена інформація (довідки) є належним підтвердженням факту використання такого майна для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб. Юридичні особи, які є власниками (балансоутримувачами) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб, зобов`язані інформувати постачальників комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу, з якими укладені відповідні договори, про використання такого майна для поселення внутрішньо переміщених осіб з наданням відповідної інформації (довідок), отриманої від структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій з питань соціального захисту населення. Юридичні особи, які є власниками (балансоутримувачами) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб, зобов`язані вжити заходів для встановлення засобів обліку спожитих електричної та теплової енергії, природного газу для задоволення власних побутових потреб внутрішньо переміщених осіб. Постачальникам комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу в місцях компактного поселення внутрішньо переміщених осіб забороняється застосовувати інші тарифи, ніж для населення за договорами, укладеними з власниками (балансоутримувачами) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб. Обсяги наданих послуг визначаються відповідними договорами між постачальниками комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу та юридичними особами, які є власниками (балансоутримувачами) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб. Власникам (балансоутримувачам) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб, забороняється стягувати з таких осіб компенсацію вартості комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу, що не відповідає вартості відповідних тарифів на такі послуги та товари для населення. 3. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування вживають всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із наданням комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу внутрішньо переміщеним особам у місцях їх компактного поселення, відповідно до законодавства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2022 №261 «Про затвердження Порядку та умов надання компенсації за спожиті комунальні послуги під час розміщення внутрішньо переміщених осіб у будівлях (приміщеннях) об`єктів державної, комунальної та приватної власності у період воєнного стану» Порядок та умови визначають механізм надання компенсації центральним та місцевим органам виконавчої влади, військовим адміністраціям за спожиті комунальні послуги під час розміщення внутрішньо переміщених осіб у будівлях (приміщеннях) об`єктів державної, комунальної та приватної власності у період воєнного стану (далі - компенсація). Відповідно до п. 6 компенсація надається за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету та спрямовується на покриття додаткових видатків на оплату комунальних послуг зазначеним у пунктах 2-4 цих Порядку та умов підприємствам, установам і закладам (далі - заклади), які обумовлені розміщенням на безоплатній основі внутрішньо переміщених осіб у будівлях (приміщеннях) таких закладів, а також спожитих у побутових будівлях (приміщеннях), призначених для життєзабезпечення розміщених внутрішньо переміщених осіб. Згідно з п.26 складення та подання фінансової і бюджетної звітності про використання бюджетних коштів, а також контроль за їх цільовим та ефективним витрачанням здійснюються в установленому законодавством порядку.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №415 «Про затвердження Порядку використання коштів резервного фонду бюджету» дію Порядку використання коштів резервного фонду бюджету зупинено до припинення чи скасування воєнного стану згідно з постановою КМУ від 01.03.2022 № 175 - застосовується з 24 лютого 2022 року; дію Порядку відновлено згідно з постановою КМУ від 06.01.2023 № 14. Резервний фонд бюджету формується для здійснення непередбачених видатків, що не мають постійного характеру і не могли бути передбачені під час складання проекту бюджету (п.2). Рішення про виділення коштів з резервного фонду бюджету приймається тільки в межах призначення на цю мету у відповідному бюджеті і втрачає чинність після закінчення відповідного бюджетного періоду (п.22).

Кошти, виплачені за рішенням суду про стягнення коштів згідно з цим Законом, вважаються збитками державного бюджету (ч.1 ст.6 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п.5 ч.1 ст.1). Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п.6 ч.1 ст.1). Колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги (п.9 ч.1 ст.1). Споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач (п.13 ч.1 ст.1).

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до ч.1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи оцінку твердженням щодо змісту листа від 17.07.2024 №849 КП «Уманьтеплокомуненерго» () на лист від 08.07.2024 №138 начальника Управління праці та соціального захисту Уманської міської ради, суд враховує позицію Верховного Суду у справі № 640/11938/20ЄДРСР 96833075 щодо індивідуального акта-роз`яснення зазначив: відповідь, викладена у листі, містить правову позицію суб`єкта владних повноважень з конкретного кола питань, носить інформаційний характер та не створює для позивача чи інших осіб певних правових наслідків, відповідно, не порушує права та інтереси позивача.

Верховний Суд висновує у справі №6-951цс16: вимога вчинити дії у майбутньому не може бути задоволена, оскільки захисту належить тільки порушене право.

Представники позивача в обгрунтуванні позиції покликаються на зміст пояснювальної записки до законопроєкту. Під час з`ясування змісту вимог відповідача у контексті індивідуальної відповідальності суд враховує інформаційний характер позиції Міністерства юстиції України щодо опрацювання законопроєктів / https://www.kmu.gov.ua/storage/app/bills_documents/document-2428209.pdf)

Верховний Суд у справі № 826/13003/17, № 560/4308/22 зазначає: правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки, зокрема обов`язки для свого адресата, а відтак наділена рисами правового акту індивідуальної дії з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься, і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом. Про обов`язковий характер вимоги свідчить застереження у ній про те, що її невиконання є підставою для звернення до суду в інтересах держави.

Порушення об`єктом контролю встановлюються за результатом контрольного заходу (інспектування/ревізії) та фіксуються в акті ревізії. Матеріали справи не містять відомостей про інформування позивачем відповідача про стан виконання вимоги щодо вжитих заходів з повернення юридичними особами коштів на рахунок Управління та забезпечення відшкодування відповідно до норм статей 216-222 Господарського кодексу України втрат Управління, заподіяних унаслідок завищення вартості послуг, у зв`язку із оплатою вартості спожитих комунальних послуг та енергоносіїв у місцях поселення внутрішньо переміщених осіб за тарифами іншими, ніж для населення.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.

За своєю правовою природою реалізація контролюючим органом компетенції у частині пред`явлення обов`язкових до виконання вимог і у частині здійснення процедури стягнення заподіяних збитків передбачає наявність різних, окремих, незалежних процедур. Таку правову позицію Верховний Суд застосував у постановах від 12 травня 2022 року у справі № 620/4169/20, від 22 жовтня 2020 року у справі № 820/3089/17, від 31 травня 2021 року у справі № 826/18686/16, від 31 серпня 2021 року у справі № 160/5323/20, від 02 листопада 2021 року у справі № 420/6808/19. Верховний Суд у постановах від 22 грудня 2022 року у справі №826/13003/17, від 06 липня 2023 року у справі №1740/2398/18, від 14 грудня 2023 року у справі № 1.380.2019.004998 звертав увагу на те, що зміст оскаржуваної вимоги у частині встановлених фінансових порушень хоч і вказує на забезпечення відшкодування збитків, проте не містить вимоги про їх стягнення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №820/3534/16, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 28 лютого 2020 року у справі №808/4044/17, від 28 лютого 2020 року у справі №2040/6542/18, від 18 березня 2020 року у справі №826/14169/17, від 18 березня 2020 року у справі № П/811/140/17, від 31 березня 2020 року у справі №817/650/18, від 02 квітня 2020 року у справі №820/3534/16, від 02 липня 2020 року у справі №826/1508/17 Суд дійшов висновку про те, що пункти (частини) вимоги, що не вказують на стягнення збитків, можуть бути перевірені судом у справі за відповідним позовом підконтрольної установи з їх оскарження, проте пункти (частини) вимоги, що вказують на стягнення збитків, мають перевірятись у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а не за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Збитки, щодо наявності яких зроблений висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

У справах № 2а-3536/09/0770, № 815/802/15, № 821/3929/14, № 817/982/15, №821/4458/14 предметом спірних правовідносин були вимоги органу державного фінансового контролю, що містили чітку вказівку на стягнення чи відшкодування збитків. Проаналізувавши зміст спірної у справі № 826/9924/18 вимоги, Верховний Суд відзначив, що відповідач не пред`являв вимоги про стягнення збитків.

У постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 826/9924/18 Верховний Суд виклав правовий висновок про те, що наявність чи відсутність складу фінансових порушень, обґрунтованість і правомірність виявлених збитків, завданих місцевому бюджету, або ж безпосередньо об`єкту контролю може бути об`єктом окремого позову органу державного фінансового контролю про їх стягнення.

За висновком Верховного Суду у справі № 826/9924/18 питання наявності чи відсутності порушень, законності та правильності обчислення розміру збитків може бути предметом перевірки у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про їх відшкодування.

Сторони визнають і матеріалами справи підтверджено, що Управлінням праці та соціального захисту населення Уманської міської ради у спірних правовідносинах протягом періоду березень 2022 року - травень 2024 року проведена оплата вартості спожитих комунальних послуг та енергоносіїв в місцях поселення внутрішньо переміщених осіб за тарифами іншими, ніж для населення, позаяк позивач вважав споживачем юридичну особу - бюджетну установу, тому у цій частині вимоги є необгрунтованими - суд не виявив протиправного втручання відповідача у право позивача бути почутим та право на повагу мирно володіти майном.

Суд встановив, що позивач просить визнати протиправним рішення та скасувати пункти обов`язкових вимог за результатами ревізії Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області, надіслані листом від 01.08.2024 №152107-14/1090-2024 «Вимога про усунення виявлених порушень» щодо висновку: «Управлінням протягом періоду березень 2022 року - травень 2024 року проведено оплату вартості спожитих комунальних послуг та енергоносіїв в місцях поселення внутрішньо переміщених осіб за тарифами іншими, ніж для населення, що призвело до зайвих витрат бюджетних коштів у сумі 4 318 821,27 грн», проте відповідач просить у вимозі, зокрема: забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 216-222 Господарського кодексу України втрат Управління, заподіяних унаслідок завищення вартості послуг, у зв`язку із оплатою вартості спожитих комунальних послуг та енергоносіїв у місцях поселення внутрішньо переміщених осіб за тарифами іншими, ніж для населення, що призвело до зайвих витрат на загальну суму 4 318 821,27 грн, зокрема: вжити заходів щодо повернення юридичними особами коштів на рахунок Управління, де міститься умова - в добровільному порядку і альтернатива - щодо встановлення винних осіб, проте правильність обчислення розміру збитків (зайвих витрат бюджетних коштів у сумі 4 318 821,27) може бути предметом перевірки у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про їх відшкодування.

У постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 821/3929/14 предметом спірних правовідносин була вимога Державної фінансової інспекції в Херсонській області від 11 серпня 2014 року № 21-07-14-14/4724 «Про усунення порушень», якою вимагалося вжити заходи щодо зменшення бюджетних асигнувань загального фонду кошторису лікарні за кодом програмної класифікації видатків 2802030, де Верховний Суд (ЄДРСР 84405636) касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Херсонській області задовольнив, скасував судові рішення та відмовив у задоволенні позову, зазначивши: інспекція пред`явила вимогу про усунення виявлених порушень та недоліків, виявлених під час ревізії. При цьому оскаржувана вимога Інспекції вказує на виявлені збитки та їхній розмір. Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 27.01.2015 у справі № 21-436а14.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах ВС.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Верховний Суд у справі № 640/11938/20 зазначає: порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого поданий позов.

Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 824/399/17-а).

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, що відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а.

За матеріалами справи та оцінених доказів суд встановив, що Управлінням Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області переконливо доведено правомірність дотримання процедурних питань під час оформлення матеріалів ревізії у спірних правовідносинах щодо підконтрольної установи (складення акта, розгляду заперечень, направлення листів і формулювання змісту вимог у межах наданих повноважень), питання реалізації об`єктом контролю повноважень стосуються фінансової діяльності підконтрольної установи та належать до кола перевірки органами фінансового контролю.

Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував обставини, на які учасники справи покликаються як на підстави вимог і заперечень, оцінив докази, перевірив доводи представників сторін за критеріями частини 2 ст.2 КАС України у контексті обраного способу захисту Управлінням праці та соціального захисту населення Уманської міської ради як підконтрольною бюджетною установою, не встановивши порушених права позивача у зв`язку із реалізацією матеріалів ревізії та складеною відповідачем вимогою, дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач сплатив судовий збір за вимогу немайнового характеру (а.с.116 т.1) у сумі 3028 грн.

Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати не належать розподілу.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо у судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити сторонам справи:

позивач: Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради (вул. Садова 9/5, м. Умань, Уманський район, Черкаська область, 20301, );

відповідач: Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області (вул. Преображенська 28, м. Херсон, 73001, / вул. Канатна 83, м.Одеса, 65012).

Рішення суду складене 24.04.2025.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА