Справа № 140/13155/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/13155/24 пров. № А/857/4097/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековіст» на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року з питань залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення щодо судових витрат (головуючий суддя: Дмитрук В.В., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековіст» до Житомирської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКОВІСТ», 12.11.2024 звернулося з адміністративним позовом до Житомирської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA101090/2024/000079/1 від 13.05.2024.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08.01.2025, яке набрало законної сили 08.01.2025, позов задоволено повністю, визнано протиправними та скасовано рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості товарів № UA101090/2024/000079/1 від 13.05.2024, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОВІСТ» судовий збір у розмірі 2 423 гривень 00 копійок.

Позивачем 10.01.2025 до суду першої інстанції подано заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу залишено без розгляду.

З цим судовим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги позивач покликається на те, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду першої інстанції надано такі документи: договір про надання правової допомоги від 01.12.2023, укладений між ТОВ «ЕКОВІСТ» (далі Клієнт) та адвокатом Коберським А.П. (далі Адвокат); додаткову угоду № 1 від 01.12.2023 до договору про надання правової допомоги від 01.12.2023; акт приймання - передачі послуг від 10.01.2025 до договору про надання правової допомоги від 01.12.2023 за ведення справи, визначеної у Додатковій угоді № 1 від 01.12.2023.

Позивач вважає, що вказані документи є достатніми для підтвердження надання понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що така задоволеною бути не може, з таких мотивів.

Залишаючи без розгляду заяву про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що жоден із поданих до суду документів не містили інформації, яка б підтверджувала надання правової допомоги саме адвокатом - Коберським А.П., натомість, усі процесуальні документи подані за підписом керівника ТзОВ «ЕКОВІСТ» - Сидор Вікторії Йосипівни.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 160/2211/19.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, до заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, позивачем до суду першої інстанції подано (а. с. 140-151):

- копію договору про надання правової допомоги від 01.12.2023;

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю;

- копію ордера на надання правничої (правової) допомоги;

- копію додаткової угоди № 1 від 01.12.2023;

- копію акту приймання - передачі послуг від 10.01.2025 до договору про надання правової допомоги від 01.12.2023 за ведення справи, визначеної у Додатковій угоді № 1 від 01.12.2023.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно додаткової угоди № 1 від 01.12.2023 до договору про надання правової допомоги від 01.12.2023, предметом такої угоди є надання адвокатом Коберським А.П. правової допомоги у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековіст» до Житомирської митниці про визнання протиправними та скасування рішень Житомирської митниці про коригування митної вартості та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення в судах першої та апеляційної інстанції.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що на момент підписання додаткової угоди № 1 від 01.12.2023 до договору про надання правової допомоги від 01.12.2023, оскаржуване у цій справі рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості товарів № UA101090/2024/000079/1 від 13.05.2024 ще не було прийняте, що на думку суду апеляційної інстанції ставить під сумнів, що ця додаткова угода є одним з тих документів, який підтверджує надання правничої допомоги адвокатом Коберський А.П. у справі № 140/13155/24.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до акту приймання-передачі послуг від 10.01.2025 до договору про надання правової допомоги від 01.12.2023, на виконання умов договору про надання правової допомоги надано такі послуги:

- вивчення документів щодо правомірності прийняття рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості товарів № UA101090/2024/000079/1 від 13.05.2024;

- підготовка та подання позову;

- підготовка та подання клопотання про оплату судового збору та належного офіційного перекладу усіх документів, долучених до матеріалів справи;

- підготовка та подання відповіді на відзив;

- складення заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Разом з тим суд апеляційної інстанції зауважує, що ні у договорі про надання правової допомоги від 01.12.2023, ні в акті приймання-передачі послуг від 10.01.2025, не вказано вартість за 1 годину роботи адвоката при наданні правничої допомоги у справі № 140/13155/24, що у свою чергу, не надає можливості зіставити затрачений час на виконання певних видів робіт та суму коштів, які повинні бути оплачені за виконану роботу.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що жоден із поданих до суду документів не містить інформації, яка б підтверджувала надання правничої допомоги саме адвокатом - Коберським А.П, оскільки усі процесуальні документи (позовна заява, заява про усунення недоліків, відповідь на відзив, клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу) подані за підписом керівника ТзОВ «ЕКОВІСТ» - Сидор Вікторії Йосипівни.

Відповідно до абз. 3 ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачем не підтверджено документально витрати на правову допомогу у цій справі, а тому наявні правові підставі застосування абз. 3 ч. 7 ст. 139 КАС України та залишення заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу без розгляду.

Щодо висновків суду першої інстанції, що позивачем не подано платіжних документів, які б підтверджували фактичні витрати на професійну правничу допомогу, то суд апеляційної інстанції вважає такі передчасними, оскільки згідно висновків викладених у додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 640/10548/19 та постанові від 29.10.2020 у справі № 686/5064/20 витрати за надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Разом з тим, такі висновки суду першої інстанції не призвели до неправильного вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековіст» не спростовуює правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не надає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековіст» залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року з питань залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення щодо судових витрат у справі № 140/13155/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін