Справа № 305/1011/25
Суддя: Ластовичак В. Ю.
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 305/1011/25
Провадження по справі 2-а/305/18/25
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

25.04.2025 м. Рахів

Суддя Рахівського районного суду Закарпатської області Ластовичак В.Ю., ознайомившись із матеріалами адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

До суду 28.03.2025 надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), місцезнаходження: АДРЕСА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення за № 2284 від 02.12.2024.

Разом із позовом до суду подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Ухвалою судді від 01.04.2025 позовну заяву було залишено без руху, надано десятиденний строк з дня вручення ухвали на усунення недоліків, а для наведення поважних причин на поновлення пропущеного строку звернення до суду.

На виконання ухвали позивачем 01.04.2025 направлено до суду в електронній формі три додаткові пояснення у справі, 02.04.2025 - два додаткові пояснення у справі та два клопотання про поновлення провадження у справі, у яких викладено причини пропущення строку подання позову.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя виходить із такого.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, і така норма ставить рішення про поновлення строку у залежність від поважності причин його пропуску.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі Мушта проти України (Mushta v. Ukraine, заява № 8863/06) нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03) ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Таким чином, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Верховний Суд неодноразово вказував (зокрема, постанова від 22.04.2020 у справі № 811/1664/18, пункт 44), що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною поведінкою.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 120/5780/20-а.

У даній справі зазначені у заяві про поновлення строку звернення до суду обставини безумовно не можуть вважатися об`єктивними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки такі залежали безпосередньо від самого позивача.

Позивачем не наведено обґрунтованих доводів та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності непереборних та об`єктивних перешкод або труднощів, які не залежали від його волі та унеможливили своєчасне подання позову.

Предметом оскарження у цій справі є постанова серії № 2284, винесена 02.12.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

У заяві про поновлення пропущених строків звернення до суду позивачем підставами невчасного звернення до суду зазначено фізичне і психологічне становище (1), втрата часу на звернення до органів прокуратури та пошук адвоката (2), фінансові труднощі та необхідність виконувати обов`язки як багатодітний батько (3), невідомість щодо можливості оскарження штрафу (4).

Зазначені підстави, на переконання судді, не є поважними з урахуванням строку, який минув від часу події (чотири місяці), попереднього звернення позивача до суду з аналогічним позовом (ухвалою судді Рахівського районного суду від 20.12.2024 у справі № 305/4762/24 позовну заяву повернуто позивачу), важливості позову для позивача, подання позову самостійно, а не через представника.

Статус багатодітного батька сам по собі не може бути підставою для невчасного звернення до суду, особливо з урахуванням наявності у дітей і матері.

Жодних доказів на підтвердження доводів заяви про поновлення строків до неї не додано.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо вказані особою підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись статтями 123, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

постановив:

Повернути позовну заяву позивачеві.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Віктор ЛАСТОВИЧАК