Справа № 640/5614/19
Суддя: Ю.П. ПАСІЧНИК
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
24 квітня 2025 року м. Кропивницький Справа № 640/5614/19
провадження № 2-іс/340/104/25
Представник відповідача подав відзив, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки надані позивачем документи безпосередньо не свідчать про те, що придбання житла було здійснено позивачем вперше, а за відсутності відповідного правового механізму перевірки такої інформації свідчить про відсутність протиправних дій управління (а.с.26).
Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2019 відкрито провадження у справі (а.с.1-2).
В подальшому, на виконання положень Закону №2825-IX від 13.12.2022 "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду м. Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом ДСА України №399 від 16.09.2024, справу передано на розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду.
13.03.2025 справа надійшла до Кіровоградського окружного адміністративного суду та ухвалою суду від 19.03.2025 справу прийнято до провадження. Розгляд справи здійснюється суддею Пасічником Ю.П. одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.41).
Сторони належним чином були повідомлені про розгляд справи.
Дослідивши подані документи та матеріали, судом встановлено таке.
Між ОСОБА_2 , від імені якої за довіреністю діяв Жердєв Валентин Анатолійович, (продавець) з однієї сторони та ОСОБА_1 (покупець) з іншої сторони 03.10.2018 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .
Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарас О.В. та зареєстровано в реєстрі за №1480 (а.с.16-17).
Вважаючи, що збір сплачений помилково, позивач звернулася до відповідача із заявою від 21.12.2018 про повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна (а.с.8-9).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" №400/97-ВР від 26.06.1997 року, зі змінами та доповненнями (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №400/97-ВР).
У відповідності до пункту 9 частини першої статті 1 Закону №400/97-ВР, платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є: підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.
Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" також урегульовані Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1740 від 03.11.1998 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Порядок №1740).
За правилами пункту 15-1 Порядку №1740, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Згідно з пунктом 15-3 Порядку №1740, нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.
Таким чином, із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла, або придбавають житло вперше.
Пунктом 18 Порядку №1740 визначалося, що облік сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій ведеться відповідно до законодавства.
Повернення помилково або надміру сплачених сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій здійснюється у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України та нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання, щодо повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. Відшкодування сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у разі повернення оператором стільникового рухомого зв`язку користувачу (споживачу) невикористаних ним коштів (частки) за попередньо оплачені послуги стільникового рухомого зв`язку, які він не отримував, здійснюється відповідно до пункту 15-16 цього Порядку.
Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 (далі - Порядок №787 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пункт 5 Порядку №787 передбачав, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.
Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.
Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
Відповідно до частини сьомої статті 45 Бюджетного кодексу України перелік податків і зборів та інших доходів бюджету згідно з бюджетною класифікацією в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а також загальні вимоги щодо обліку доходів бюджету визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 затверджені деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, в тому числі затверджено перелік кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Відповідно до цього переліку контроль за справлянням надходжень за кодом бюджетної класифікації 24140500 закріплено за органами Пенсійного фонду України.
Збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції придбання нерухомого майна сплачується платником податку на бюджетні рахунки місцевих органів Державної казначейської служби України за місцезнаходженням майна за кодом бюджетної класифікації 24140500.
Отже, оскільки, повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є ПФУ, то саме на управління ПФУ покладено обов`язок із формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Позивач у позовній заяві стверджує, що 03.10.2018 року придбала житло вперше.
Так, відповідно до Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 140129092 від 03.10.2018, що надавався позивачем до позову та міститься в матеріалах справи, позивач є власником об`єкту житлової нерухомості: квартири загальною площею 45.3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ; форма власності: приватна; розмір частки: 1; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 1480, виданий 03.10.2018, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тарас О.В. (а.с.11).
Судом також було встановлено, що згідно з сформованої 24.04.2025 року інформаційної довідки №423930311 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо позивача, остання з 25.01.2016 є власником об`єкту житлової нерухомості: квартири загальною площею 89.62 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ; вид власності: спільна часткова; розмір частки: 0; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, видане 26.11.2013, видавник: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація.
Вказана квартира була місцем реєстрації проживання позивача у період з 26.12.1996 по до 27.01.2016 року, про що на 11 сторінці паспорту серії НОМЕР_2 , виданого 03.06.2003 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м.Києві, вчинено відповідні записи. За адресою: АДРЕСА_1 , позивач буде зареєстрована лише 01.11.2018 (а.с.15).
Так, суд звертає увагу, що станом на час придбання позивачем нерухомості 03.10.2018 в Україні був відсутній дієвий механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.
Це питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України про надання тлумачення термін придбавають житло вперше, що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.
Однак, ухвалою Конституційного Суду України №29-у/2000 від 23.03.2000 у відкритті конституційного провадження у справі за таким зверненням було відмовлено через відсутність у ПФУ права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.
За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.
Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.
Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.
З врахуванням викладеного, на переконання суду, саме на органи Пенсійного фонду України покладено обов`язок щодо доведення придбання особою житла не вперше.
В даному випадку, в матеріалах справи відсутні докази, які б беззаперечно свідчили про придбання позивачем 03.10.2018 року житла не вперше.
Щодо реєстрації за позивачем іншого нерухомого майна, зокрема, квартири загальною площею 89,62 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ; на підставі свідоцтва про право власності б/н, виданого 26.11.2013 Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією, то суд звертає увагу на те, що "придбання житла" не є юридично визначеним терміном, проте його використання у законодавстві на відміну від більш широкого поняття "набуття права", означає не будь-який спосіб набуття майна, а конкретний купівля-продаж.
Разом із тим, набуття майна внаслідок приватизації, спадкування, дарування та ін. поняттям "придбання майна" не охоплюється.
Відтак, враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені приписи чинного законодавства, які регулювали спірні правовідносини на момент їх виникнення, суд дійшов висновку, що придбання вперше позивачем житла відбулось саме 03.10.2018.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Приписами статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
При цьому будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання житла вперше відповідачем суду не надано.
З огляду на встановлені обставини справи, наведені норми законодавства України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неподання до відповідного територіального органу Державної казначейської служби України подання про повернення позивачу помилково сплаченого до бюджету збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна; зобов`язання відповідача сформувати та подати до відповідного територіального органу Державної казначейської служби України подання про повернення позивачу помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна по договору купівлі-продажу квартири.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 КАС України).
В даному випадку, часткове задоволення позовної заяви пов`язано із встановленням судом відмінного від заявленого позивачем порядку відновлення порушеного права, тому на переконання суду, не впливає на розмір судових витрат, що підлягає відшкодуванню на користь позивача.
При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 768,40 грн, який підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (а.с.4).
Керуючись статями 132, 139, 143, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,
Адміністративний позов задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. ПАСІЧНИК