Справа № 140/12498/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/12498/24 пров. № А/857/9964/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖК Шевченка» до Волинської обласної державної адміністрації, Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Стецик Н.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 03 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖК Шевченка» (далі ТОВ «ЖК Шевченка») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в погодженні проекту будівництва від 02.10.2024 №AW01:6310-5311-7698-9899 Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації (далі Департамент);

зобов`язати Волинську обласну державну адміністрацію (далі Волинська ОДА) погодити науково-проектну документацію, реєстраційний номер PD01:4592-7433-2877-8078 №Д-03/2016-1 від 2024-02-05.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 у справі №140/12498/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, вказаний позов було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту про відмову в погодженні ТОВ ЖК Шевченка проекту будівництва від 02.10.2024 №AW01:6310-5311-7698-9899 та зобов`язано Департамент погодити подану ТОВ ЖК Шевченка науково-проектну документацію Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Шевченка, 13 в м. Луцьк Волинської області, реєстраційний номер PD01:4592-7433-2877-8078 №Д-03/2016-1 від 2024-02-05.

У задоволенні позову до Волинської ОДА відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що Департамент був обізнаний про виконання позивачем будівництва багатоквартирного будинку на фундаменті незавершеного об`єкта нерухомого майна, однак вказані обставини не врахував при прийнятті оскаржуваного рішення. Земельна ділянка з кадастровим номером :21:0029:0061 загальною площею 0,6149 га має цільове призначення 03.15. для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. Відповідно до Генерального плану міста Луцька (із змінами), затвердженого рішенням Луцької міської ради від 23.02.2022 №26/49, вказана земельна ділянка знаходиться на території багатоквартирної житлової забудови.

Отже, Департамент не мав підстав відмовляти у погодженні позивачу науково-проектної документації Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Шевченка, 13 в м. Луцьк Волинської області і позов у частині визнання протиправним та скасування рішення про відмову в погодженні проекту будівництва від 02.10.2024 №AW01:6310-5311-7698-9899 є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Задля захисту прав позивача суд вважав за необхідне зобов`язати Департамент погодити науково-проектну документацію реєстраційний номер PD01:4592-7433-2877-8078 №Д-03/2016-1 від 2024-02-05, що у спірному випадку не буде втручанням у його дискреційні повноваження.

Водночас суд погодився із доводами Волинської ОДА про те, що у спірних правовідносинах цей відповідач жодних рішень щодо заяви ТОВ ЖК Шевченка не приймав і позивачем фактично оскаржуються дії та рішення Департаменту, який є юридичною особою публічного права, а тому у задоволенні вимог до Волинської ОДА відмовив.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено правонаступником Департаменту Управлінням культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації (далі Управління), яке у своїй скарзі просило скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що відповідно до розпорядження Волинської обласної військової адміністрації (далі Волинська ОВА) від 18.09.2024 №374 «Про припинення департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації та утворення управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації і управління молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації» зі змінами, внесеними розпорядженням начальника Волинської ОВА від 24.10.2024 №419, станом на поточну дату Департамент перебуває на етапі припинення.

Згідно з пунктом 4 вказаного розпорядження Управління є правонаступником зобов`язань, прав та обов`язків Департаменту у сфері культури та мистецтв, бібліотечної та клубної справи, охорони культурної спадщини, мистецької освіти, державної мовної політики, книговидання, національної музейної політики, релігії, міжнаціональних відносин, захисту прав національних меншин та прав громадян на свободу світогляду та віросподівання.

Пунктом 5 цього ж розпорядження Департамент продовжує здійснювати повноваження та функції у визначених сферах до завершення здійснення заходів з утворення структурних підрозділів Волинської обласної державної адміністрації, яким передаються повноваження та функції.

Оскільки 10.01.2025 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації (), то із вказаної дати Департамент припинив здійснення повноважень у сфері культурної спадщини і суд першої інстанції прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, що у відповідності до пункту 4 частини 3 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.

Водночас, на думку скаржника, суд першої інстанції надав невірну оцінку обставинам справи.

Наполягає на тому, що на погодження Департаменту було подано проектну документацію, згідно з якою техніко-економічні показники об`єкта будівництва відрізняються від площі вже фактично збудованої будівлі, що свідчить про те, що передбачається проведення будівельних робіт, а проектування в межах зони охорони археологічного культурного шару потребує погодження органу охорони культурної спадщини.

Також судом не досліджувалося питання про те, що вихідними даними для розробки проектної документації РБ01:4592-7433-2877-8078 №Д-03/2016-1 від 05.02.2024 є містобудівні умови та обмеження МЛО 1:2458-8270-8498-9824 «Нове будівництво багатоквартирного будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Шевченка, 13 в м. Луцьку Волинської області», які містять відповідні обмеження у вигляді установлення зони охорони археологічного культурного шару.

Управлінням культури Волинської ОДА листом №П137,1 від 10.08.2016 року погоджено не проведення будівельних робіт, а проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Договір купівлі-продажу від 06.04.2016 між ТОВ «Молл» та ТОВ «ЖК Шевченка» та державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва - «виробничий корпус С-3» не є належними та допустимими доказами того, що будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Шевченка, 13 в м. Луцьку Волинської області проведено саме на фундаментах вказаного об`єкта незавершеного будівництва та без проведення земляних робіт.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 06.04.2016 ТОВ Молл (Продавець) та ТОВ ЖК Шевченка (Покупець) уклали договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, за умовами якого Продавець передає (продає) у власність Покупця, а Покупець приймає (купує) незавершений будівництвом виробничий корпус С-3/готовність незавершеного будівництва 41%, що знаходиться за адресою Волинська область, місто Луцьк, вулиця Шевченка, будинок 13.

Державна реєстрація права власності ТОВ ЖК Шевченка на вказаний незавершений будівництвом виробничий корпус С-3/готовність незавершеного будівництва 41% у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснена 06.04.2016.

Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Луцької міської ради в розділі Рішення міської ради (https://www.lutskrada.gov.ua/documents/pro-nadannya-tzov-zhk-shevchenka-na-umovah-orendy-zemelnoyi-dilyanky-dlya-budiv-nyctva), рішенням Луцької міської ради від 31.08.2016 №12/111 затверджено проект землеустрою щодо відведення ТОВ ЖК Шевченка земельної ділянки за адресою місто Луцьк, вулиця Шевченка, 13 площею 1,0449 га, кадастровий номер :21:029:0029, для будівництва та обслуговування багатоквартирного будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, надано вказану земельну ділянку на умовах оренди строком на 10 років.

Листом Управління культури Волинської ОДА №П137/1 від 10.08.2016 Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджено проект землеустрою щодо відведення ТОВ ЖК Шевченка земельної ділянки загальною площею 1,0449 га для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими офісними приміщеннями та магазинами за адресою м. Луцьк, вул. Шевченка, 13.

07.10.2016 ТОВ ЖК Шевченка, як замовнику будівництва, видано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (реєстраційний номер 480-13-16(м)) на об`єкт будівництва Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: м. Луцьк, вул. Шевченка, 13», які опубліковані за посиланням (https://geo.lutskrada.gov.ua/register_mc/registration_number=480-13-16).

03.11.2016 Відділом державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради за №ВЛ05 зареєстровано подану ТОВ ЖК Шевченка декларацію про початок виконання будівельних робіт на вказаному об`єкті будівництва.

Рішенням Луцької міської ради від 29.05.2019 №57/13 Про поділ земельної ділянки комунальної власності на вул. Шевченка, 13, текст якого розміщено на офіційному веб-сайті Луцької міської ради (https://www.lutskrada.gov.ua/documents/pro-podil-zemelnoi-dilianky-komunalnoi-vlasnosti-na-vul-shevchenka-13-zahalnoiu-ploshcheiu-1-0449-ha-zemelna-dilianka-1-0-6149-ha-zemelna-dilianka-2-0-4068-ha-zemelna-dilianka-3-0-0232-ha), погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки комунальної власності на вул. Шевченка, 13, кадастровий номер :21:029:0029, площею 1,0449 га для будівництва та обслуговування багатоквартирного будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями. Поділено земельну ділянку комунальної власності на вул. Шевченка, 13 загальною площею 1,0449 га, а саме: земельну ділянку №1 площею 0,6149 га; земельну ділянку №2 площею 0,4068 га; земельну ділянку №3 площею 0,0232 га для будівництва та обслуговування багатоквартирного будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями. Зобов`язано ТОВ ЖК Шевченка оформити речові права на земельну ділянку за адресою: м. Луцьк, вул. Шевченка, 13.

24.02.2021 Луцькою міською радою прийнято рішення №7/36, яким вирішено надати ТОВ ЖК Шевченка земельну ділянку на вул. Шевченка, 13 у м. Луцьку на умовах оренди строком на 5 років з дати укладення договору оренди землі площею 0,6149 га, кадастровий номер :21:029:0061, для будівництва та обслуговування багатоквартирного будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями згідно з додатком. Укласти з ТОВ ЖК Шевченка договір оренди землі на земельну ділянку з кадастровим номером :21:029:0061 на вказаних у рішенні умовах, а також оформити інші документи, необхідні для вчинення цієї угоди.

Текст вказаного рішення було опубліковано на веб-сайті Луцької міської ради за посиланням https://www.lutskrada.gov.ua/documents/2419607-pro-nadannya-tzov-zhk-shevchenka-na-umovakh-orendi-zemelnoi-dilyanki-dlya-budivnitstva-ta-obslugovuvannya-bagatokvartirnogo-budinku-z-vbudovano-pribudovanimi-nezhitlovimi-primishchennyami-na-vul-shevchenka-13-u-m-lutsku.

24.03.2021 на виконання рішення Луцької міської ради №7/36 від 24.02.2021 між ТОВ ЖК Шевченка (Орендар) та Луцькою міською радою (Орендодавець) укладено договір оренди землі, за умовами якого Орендодавець надає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку (цільове призначення - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови) з кадастровим номером :21:0029:0061, яка розташована в м. Луцьк, вул. Шевченка, 13.

Згідно із відомостями Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (https://e-construction.gov.ua/document_detail/doc_id=432059773/optype=100), які є публічно доступними, за реєстраційним номером ВЛ45 зареєстровано повідомлення про відмову у видачі ТОВ ЖК Шевченка сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів на об`єкт Багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення по вул. Шевченка, 13 в м. Луцьку, Волинської області.

01.02.2024 позивачем отримано нові містобудівні умови та обмеження на об`єкт будівництва Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: м. Луцьк, вул. Шевченка, 13, які затверджені наказом директора Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради №10-МУ.

Вказана інформація наявна на веб-сайті Луцької міської ради за посиланням https://geo.lutskrada.gov.ua/register_mc_detail/650404471 та у відомостях Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за посиланням https://e-construction.gov.ua/document_detail/doc_id=068212607/optype=2.

30.09.2024 ТОВ ЖК Шевченка через електронний кабінет звернулося до Департаменту із заявою (реєстраційний номер №AW01:6310-5311-7698-9899) на погодження проектної документації Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Шевченка, 13 в м. Луцьку Волинської області.

Листом від 02.10.2024 №AW01:6310-5311-7698-9899 Департамент відмовив позивачу в погодженні науково-проектної документації Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Шевченка, 13 в м. Луцьку Волинської області на підставі неподання висновку за результатами наукових археологічних досліджень і відповідного висновку виконавчого органу Луцької міської ради щодо поданого проекту.

Вважаючи протиправним рішення Департаменту, оформлене листом від 02.10.2024 №AW01:6310-5311-7698-9899, ТОВ ЖК Шевченка звернулося до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено приписами частин 4 та 5 статті 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які перебувають за її межами.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регламентовано положеннями Закону України Про охорону культурної спадщини (далі Закон №1805-III).

Згідно із частиною 1 статті 32 Закону №1805-III з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій та об`єктів всесвітньої спадщини визначаються зони охорони (охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару) і буферні зони. Межі та режими використання зон охорони визначаються науково-проектною документацією, що складається за результатами проведених досліджень.

Відповідно до приписів статті 37 Закону №1805-III будівельні, меліоративні, шляхові та інші роботи, що можуть призвести до руйнування, знищення чи пошкодження об`єктів культурної спадщини, проводяться тільки після повного дослідження цих об`єктів за рахунок коштів замовників зазначених робіт. Роботи на щойно виявлених об`єктах культурної спадщини здійснюються за наявності письмового дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини на підставі погодженої з ним науково-проектної документації. З метою захисту об`єктів археології, у тому числі тих, що можуть бути виявлені, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених Земельним кодексом України, погоджуються органами охорони культурної спадщини.

Частиною 1 статті 3 Закону №1805-III передбачено, що державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Повноважень органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій визначені частиною 1 статті 6 Закону №1805-III.

Так, відповідно до пунктів 1, 6, 9, 14 вказаної норми до повноважень органів охорони культурної спадщини обласних державних адміністрацій належить: здійснення контролю за виконанням цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини; забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; погодження відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт, реалізація яких може позначитися на стані пам`яток місцевого значення, їх територій і зон охорони; видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на пам`ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них.

Розпорядженням Волинської ОДА №95 від 29.02.2024 було затверджено у новій редакції Положення про Департамент культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації (далі Положення).

Пунктом 3 вказаного Положення передбачено, що Департамент у межах своєї компетенції забезпечує реалізацію державної політики у сфері культури та мистецтв, бібліотечної та клубної справи, охорони культурної спадщини, мистецької освіти, державної мовної політики, книговидання, національної музейної політики, релігії, міжнаціональних відносин, захисту прав національних меншин та прав громадян на свободу світогляду і віросповідання, молоді, фізичної культури та спорту на території Волинської області.

Згідно із підпунктом 32 пункту 5 Положення до основних завдань Департаменту відповідно до покладених на нього повноважень у галузі культури відноситься, зокрема, і погодження програм та проєктів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, будівельних, меліоративних, шляхових, земляних робіт, виконання яких може позначитися на стані пам`яток культурної спадщини місцевого значення, їх територій, зон охорони, та виконання інших повноважень у сфері охорони культурної спадщини.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, безспірним є те, що на час виникнення спірних правовідносин саме до повноважень Департаменту було віднесено питання погодження поданої ТОВ ЖК Шевченка науково-проектної документації, реєстраційний номер PD01:4592-7433-2877-8078 №Д-03/2016-1 від 2024-02-05.

Як зазначив Департамент у відзиві на позов, згідно з науково-проектною документацією Історико-архітектурний опорний план міста Луцька з визначенням зон охорони пам`яток культурної спадщини та меж і режимів використання історичних ареалів, затвердженою наказом Міністерства культури та інформаційної політики України №242 від 01.04.2021, земельна ділянка, на якій ТОВ ЖК Шевченка заплановано проведення робіт, що зазначені у поданому проекті, знаходиться на території зони охорони археологічного культурного шару ІІ категорії, що в свою чергу зумовлює певні обмеження та заборони у сфері охорони культурної спадщини.

30.09.2024 через електронний кабінет Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (далі ЄДЕСББ) позивач звернувся до Департаменту із заявою (реєстраційний номер №AW01:6310-5311-7698-9899) на погодження проектної документації Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Шевченка, 13 в м. Луцьку Волинської області.

Департамент за наслідками розгляду звернення ТОВ ЖК Шевченка надіслав лист від 02.10.2024 за №AW01:6310-5311-7698-9899, у якому повідомив про відмову в погодженні поданої позивачем науково-проектної документації з огляду на положення Історико-архітектурного опорного плану міста Луцька, відповідно до якого всі будівельні і земляні роботи в межах зони охорони археологічного культурного шару та щойно виявлених пам`яток археології проводяться за дозволом центрального органу охорони культурної спадщини з повідомленням місцевого органу охорони культурної спадщини та під наглядом фахівця-археолога. При виділенні ділянок для будівництва, проектуванні земляних, будівельних або меліоративних робіт, виконанні проектів землеустрою необхідне погодження з місцевим органом охорони культурної спадщини, що передбачає обов`язкову археологічну експертизу відповідних ділянок за допомогою візуального обстеження або закладення розвідкових шурфів із наданням відповідного експертного висновку.

Порядок розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.09.2021 №926 (далі Порядок №926), яким визначено склад, зміст, механізм розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації на місцевому рівні (в тому числі, зміст та порядок розроблення історико-архітектурного опорного плану населеного пункту).

Як передбачено підпунктом 21 пункту 2 Порядку №926, історико-архітектурний опорний план - науково-проектна документація, яка розробляється на всю територію населеного пункту, внесеного до Списку історичних населених місць України, і затверджується одним рішенням як окремий розділ у складі генерального плану такого населеного пункту (планувальних рішень генерального плану населеного пункту) як його невід`ємна складова згідно із Законом України Про регулювання містобудівної діяльності, містить відомості про об`єкти всесвітньої спадщини, їх території та буферні зони; пам`ятки культурної спадщини, у тому числі археологічні, їх території та зони охорони; межі та правові режими використання історичних ареалів населених місць; історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території та їх зони охорони; охоронювані археологічні території, а також цінну історичну забудову.

За приписами пункту 54 Порядку №926 історико-архітектурний опорний план підлягає погодженню органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органом охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій відповідно до їх компетенції та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.

При цьому суд першої інстанцій слушно звернув увагу на те, що Історико-архітектурний опорний план міста Луцька з визначенням зон охорони пам`яток культурної спадщини та меж і режимів використання історичних ареалів був затверджений наказом Міністерства культури та інформаційної політики України №242 від 01.04.2021, а будівництво багатоквартирного будинку за адресою вул. Шевченка, 13 у м. Луцьку Волинської області на замовлення ТОВ ЖК Шевченка розпочалося ще у 2016 році, що підтверджується:

копією декларації про початок виконання будівельних робіт Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення по вул. Шевченка, 13 в м. Луцьку Волинської області;

відомостями з ЄДЕСББ, де у розділі «терміни будівництва» зазначено інформація про початок будівництва 25.10.2016, дата завершення будівництва 12.12.2021;

погодженням у жовтні 2016 року для ТОВ ЖК Шевченка містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки (реєстраційний номер 480-13-16 (м)) на об`єкт будівництва Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: м. Луцьк, вул. Шевченка, 13.

Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що на час підготовки та погодження ТОВ ЖК Шевченка документів на початок будівництва вказаного об`єкту, а також початок будівельних робіт на замовлення позивача багатоквартирного житлового будинку за адресою м. Луцьк, вул. Шевченка, 13 Історико-архітектурний опорний план міста Луцька ще не був затверджений.

За приписами пункту 9 Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 13.03.2018 №318, у разі незатвердження історико-архітектурного опорного плану населеного місця, що внесене до Списку історичних населених місць України, проектна документація на нове будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт (крім реконструкції та капітального ремонту квартир чи окремих приміщень, які здійснюються без зміни об`ємно-просторових характеристик) у межах історичного ареалу розробляється з урахуванням вимог історико-містобудівного обґрунтування, порядок розроблення якого визначається наказом МКСК та Мінрегіону.

У відповідності до матеріалів справи рішенням Луцької міської ради від 31.08.2016 №12/111 затверджено проект землеустрою щодо відведення ТОВ ЖК Шевченка земельної ділянки за адресою м. Луцьк, вул. Шевченка, 13 площею 1,0449 га, кадастровий номер :21:029:0029, для будівництва та обслуговування багатоквартирного будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, надано вказану земельну ділянку на умовах оренди строком на 10 років.

Листом Управління культури Волинської ОДА №П137/1 від 10.08.2016 Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджено проект землеустрою щодо відведення ТОВ ЖК Шевченка земельної ділянки загальною площею 1,0449 га для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими офісними приміщеннями та магазинами за адресою м. Луцьк, вул. Шевченка, 13.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що орган охорони культурної спадщини Управління культури Волинської ОДА був поінформований про намір здійснення ТОВ ЖК Шевченка будівництва багатоквартирного житлового будинку на вказаній земельній ділянці та погодив здійснення відповідних будівельних робіт за умови врахування замовником будівництва певних обмежень, зазначених у листі №П137/1 від 10.08.2016 (якщо під час проведення земляних робіт буде виявлено знахідку археологічного або історичного характеру, виконавець робіт зобов`язаний зупинити їх подальше ведення і протягом однієї доби повідомити про це управління культури облдержадміністрації (орган охорони культурної спадщини) та виконком Луцької міської ради).

Попри те, 07.10.2016 ТОВ ЖК Шевченка» було погоджено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (реєстраційний номер 480-13-16(м)) на об`єкт будівництва (https://geo.lutskrada.gov.ua/register_mc/registration_number=480-13-16).

На той час чинним був Порядок надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 №109, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.07.2-11 за № 912/19650 (далі Порядок №109).

За приписами пункту 1.2 вказаного Порядку містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівою документацією.

Розділом ІІІ Порядку №109 регламентовано склад та зміст містобудівних умов та обмежень.

За приписами пунктів 3.1, 3.2, 3.4 Розділу ІІІ Порядку №109 містобудівні умови та обмеження складаються з текстової та графічної частин.

Текстова частина містобудівних умов та обмежень містить розділи: Загальні дані; Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки.

Розділ Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки містить:

а) граничнодопустиму висоту будівель;

б) максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки;

в) максимально допустиму щільність населення (для житлової забудови);

г) відстані від об`єкта, який проектується, до меж червоних ліній та ліній регулювання забудови;

ґ) планувальні обмеження (зони охорони пам`яток культурної спадщини, зони охоронюваного ландшафту, межі історичних ареалів, прибережні захисні смуги, санітарно-захисні та інші охоронювані зони);

д) мінімально допустимі відстані від об`єктів, які проектуються, до існуючих будинків та споруд;

е) охоронювані зони інженерних комунікацій;

є) вимоги до необхідності проведення інженерних вишукувань згідно з державними будівельними нормами ДБН А.2.1-1-2008 Інженерні вишукування для будівництва;

ж) вимоги щодо благоустрою з урахуванням положень Закону України Про благоустрій населених пунктів;

з) забезпечення умов транспортно-пішохідного зв`язку;

и) вимоги щодо наявності місць для постійного зберігання автотранспорту;

і) вимоги щодо охорони культурної спадщини з урахуванням положень Закону України Про охорону культурної спадщини;

ї) вимоги щодо архітектурних та інженерних рішень.

Разом із тим, розміщена на офіційному веб-сайті Луцької міської ради текстова частина містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки №480-13-16(м), (чинних на момент початку виконання робіт з будівництва багатоквартирного будинку за адресою м.Луцьк, вул. Шевченка, буд. 13) не містила даних про наявність вимог щодо охорони культурної спадщини.

Суд апеляційної інстанції вважає очевидним те, що за загальним правилом розробка та погодження проекту будівництва передує виконанню будівельних та земляних робіт.

Окрім того, суд першої інстанції з урахуванням відомостей ЄДЕСББ доречно зауважив, що у травні 2022 року виконавчим комітетом Луцької міської ради відмовлено ТОВ ЖК Шевченка у видачі сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (реєстраційний номером документа у реєстрі - ВЛ45 від 04.05.2022). При цьому дані ЄДЕСББ містять і відомості про наявність у ТОВ ЖК Шевченка проектної документації PD01:3677-3471-5993-4915 від 04.05.2016, яка пройшла відповідну експертизу у Філії ДП Укрдержбудекспертиза у Волинській області, та отримала позитивний висновок.

Відтак, після отримання відмови у видачі сертифіката про прийняття в експлуатацію багатоквартирного будинку, на замовлення ТОВ ЖК Шевченка було розроблено коригування проекту будівництва вже існуючого багатоквартирного будинку за адресою м. Луцьк, вул. Шевченка, 13, задля погодження якої позивач та звернувся до Департаменту.

Надаючи оцінку наявності Історико-архітектурного опорного плану міста Луцька з визначенням зон охорони пам`яток культурної спадщини та меж і режимів використання історичних ареалів, який затверджений наказом Міністерства культури та інформаційної політики України №242 від 01.04.2021, суд першої інстанції слушно зауважив, що за висновками Конституційного Суду України щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у Рішеннях від 13.05.1997 №1-зп, від 09.02.1999 №1-рп/99, від 05.04.2001 №3-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

При цьому слід погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що інформаційна та технологічні картки адміністративної послуги з погодження відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт, реалізація яких може позначитися на стані пам`яток місцевого значення, їх територій і зон охорони, які визначають перелік документів, необхідних для подання з метою отримання погодження проекту будівництва, на положення яких посилається Департамент, були затверджені розпорядженням начальника Волинської ОВА №360 від 02.09.2024, не були чинними на момент виконання позивачем робіт з будівництва багатоквартирного будинку за адресою м. Луцьк, вул. Шевченка, 13.

Разом із тим, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи Департаменту про необхідність надання позивачем висновку органу Луцької міської ради щодо поданого проекту з посиланням на пункт 7 частини 2 статті 6 Закону №1805-III, оскільки у спірному випадку йдеться про погодження проекту (у новій редакції) на уже існуючий багатоквартирний будинок, будівництво якого здійснено на фундаменті існуючого на вказаній ділянці об`єкта незавершеного будівництва - виробничий корпус С-3, придбаного ТОВ ЖК Шевченка у ТОВ Молл, що виключало проведення земельних робіт при зведенні будинку.

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас ні Департаментом, ні Управлінням не надано доказів на спростування таких висновків суду першої інстанції щодо зведення вказаного багатоквартирного будинку на фундаменті існуючого на вказаній земельній ділянці об`єкта незавершеного будівництва.

Приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, рішення Департаменту про відмову ТОВ ЖК Шевченка у погодженні проекту будівництва від 02.10.2024 №AW01:6310-5311-7698-9899 таким критеріям не відповідає.

Водночас судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У сталій практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) принцип легітимних очікувань пов`язаний з розширеним тлумаченням поняття «майно». Зокрема, ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначає, що поняття «майно» має автономне значення, яке є незалежним від офіційної класифікації у національному законодавстві і не обмежується правом власності на фізичні товари; деякі інші права та інтереси, які складають активи, також можуть розглядатися як «права на майно», і таким чином, як «майно»; питання, яке необхідно розглянути в кожному випадку, полягає в тому, чи обставини справи, якщо їх розглядати в цілому, надавали заявникові право власності на матеріально-правові інтереси, захищені статтею 1 Першого протоколу.

Так, у справі «Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium» (заява № 17849/91, п. 31) ЄСПЛ зазначив, що поняття «майно» (possessions) може означати «існуюче майно» (existing possessions) або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право.

Водночас ЄСПЛ сформував усталену правову позицію (рішення у справах Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23.09.82, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.86, Щокін проти України від 14.10.2010, Серков проти України від 07.07.2011, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23.11.2000, Булвес АД проти Болгарії від 22.01.2009, Трегубенко проти України від 02.11.2004, East/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014 та інші), відповідно до якої втручання держави у право особи на мирне володіння майном у контексті гарантій статті 1 Першого протоколу до Конвенції слід оцінювати з урахуванням таких критеріїв:

1) чи є втручання законним;

2) чи має воно на меті суспільний, публічний інтерес;

3) чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Відтак, з урахуванням того, що земельна ділянка з кадастровим номером :21:0029:0061 загальною площею 0,6149 га має цільове призначення 03.15. для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови і відповідно до Генерального плану міста Луцька (із змінами), затвердженого рішенням Луцької міської ради від 23.02.2022 №26/49, знаходиться на території багатоквартирної житлової забудови, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що за встановлених фактичних обставин втручання у майнові права позивача не може вважатися пропорційним та становить для нього індивідуальний та надмірний тягар.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, у суду першої інстанції були належні фактичні та правові підстави для висновку про визнання протиправним та скасування рішення Департаменту про відмову в погодженні проекту будівництва від 02.10.2024 №AW01:6310-5311-7698-9899.

Разом із тим, при наданні оцінки рішенню суду першої інстанції у частині вирішення позовної вимоги про зобов`язання Департаменту погодити науково-проектну документацію реєстраційний номер PD01:4592-7433-2877-8078 №Д-03/2016-1 від 2024-02-05, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

У ході апеляційного розгляду було встановлено, що розпорядженням Волинської ОВА від 18.09.2024 №374 «Про припинення департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації та утворення управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації і управління молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації» було вирішено припинити юридичну особу публічного права Департамент, реорганізувавши такий шляхом поділу. У результаті проведеної реорганізації було утворено апелянта та управління молоді та спорту Волинської ОДА.

За приписами пункту 4 вказаного розпорядження Управління є правонаступником зобов`язань, прав та обов`язків Департаменту у сфері, зокрема, охорони культурної спадщини.

Попри те, Департамент продовжує здійснювати повноваження та функції у визначених сферах до завершення здійснення заходів з утворення структурних підрозділів Волинської ОДА, яким передаються повноваження та функції (пункту 5 розпорядження Волинської ОВА від 18.09.2024 №374).

10.01.2025 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано Управління ().

Водночас, як на час вирішення спору судом першої інстанції, так і на час апеляційного перегляду Департамент ліквідовано не було і він перебуває в стані припинення.

У своєму рішенні від 16.01.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (Заява № 28924/04) ЄСПЛ констатував, що порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25).

Таким чином, слід погодитися із апелянтом у тому, що з 10.01.2025 Департамент припинив здійснення повноважень у сфері охорони культурної спадщини і з цієї дати адміністративною правоздатністю із спірних питань володіє Управління, а отже покладення на Департамент судом першої інстанції обов`язку погодити науково-проектну документацію ТОВ ЖК Шевченка не може бути реалізованим за наведених обставин та не призведе до повного захисту порушеного права.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 23.07.2009 у справі «Сутяжник проти Росії» (№8269/02), не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 2а-475/09/1370 застосовані релевантні для цієї справи висновки та практика ЄСПЛ, за якими не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки.

Пуризм у загальноприйнятому розумінні є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом.

Правовий пуризм може мати як добровільний характер і виявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, недопущення відступу від правових приписів.

Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

При цьому апеляційний суд додатково наголошує на тому, що ні Волинська ОДА, ні Департамент, ні Управління не довели до відома суду першої інстанції про наявність розпорядженням Волинської ОВА від 18.09.2024 №374 «Про припинення департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації та утворення управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації і управління молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації» та вжиті на його виконання організаційні заходи, що позбавило можливість у встановлений процесуальним законом спосіб вирішити питання щодо правонаступництва одного з відповідачів.

За правилами частини 1 статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Водночас суд апеляційної інстанції відхиляє доводи Управління про необхідність скасування рішення суду першої інстанції на підставі приписів пункту 4 частини 3 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки Департамент брав участь у розгляді справи судоми першої інстанції, подавав відзив на позовну заяву із долученням доказів на підтвердження своєї правової позиції.

Разом із тим, з метою повного та ефективного захисту порушених прав ТОВ «ЖК Шевченка», усунення будь-яких формальних зволікань при виконанні судового рішення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції, привівши її у відповідність до фактичних обставин справи, та покласти обов`язок погодити науково-проектну документацію позивача на правонаступника Департаменту Управління.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10 лютого 2010 року ЄСПЛ Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

У Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною 4 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає за доцільне змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції з метою приведення її до встановлених у ході апеляційного розгляду фактичних обставин у відповідності до викладених у цій постанові мотивів.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації задовольнити частково.

Змінити абзац третій резолютивної частини рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року у справі № 140/12498/24, виклавши його у такій редакції:

«Зобов`язати Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної погодити подану Товариством з обмеженою відповідальністю ЖК Шевченка науково-проектну документацію Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Шевченка, 13 в м. Луцьк Волинської області реєстраційний номер PD01:4592-7433-2877-8078 №Д-03/2016-1 від 2024-02-05».

У решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар