Справа № 640/26521/21
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року Київ справа №640/26521/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОТ ГРУП» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОТ ГРУП» (далі - позивач) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у місті Києві № 4 від 11.03.2021 та №4 від 11.03.2021.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання.

21.06.2023 до Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла адміністративна справа №640/26521/21 на виконання Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду».

21.06.2023 протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями цю справу передано на розгляд судді Журавлю В.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 прийнято справу до провадження та вирішено, що справа буде розглядатися одноособово суддею Журавель В.О. за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.10.2023 № 949/0/15-23 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» звільнено ОСОБА_1 з посади судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

03.01.2024 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі було визначено Горобцову Я.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки, на підставі яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає спірні рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві наголошує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та наданому суду відзиві.

Такі доводи заперечені позивачем у наданій суду відповіді на відзив.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у м. Києві на підставі направлень від 19.01.2021 №572/26-15-07-04-04, від 02.02.2021 №1398/26-15-07-04-04 та наказів від 18.01.2021 №427-п та від 29.01.2021 №772-п, виданих Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ТОТ ГРУП» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2020 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 18.12.2020 № (далі - Декларація) від`ємного значення з податку на додану вартість (далі - ПДВ), яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах за жовтень, грудень 2019 року, січень, лютий, березень, квітень, липень, серпень, вересень, жовтень 2020 року.

За результатами зазначеної перевірки відповідачем був складений акт від 15.02.2021 №12601/26-15-07-04-04/37118337, в якому зазначено про виявлені порушення норм Податкового кодексу України, а саме:

- п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п п. 189.1 ст. 189 п. 198.5 ст. 198, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, оскільки ТОВ «ТОТ ГРУП» занижено податкове зобов`язання з ПДВ до сплати на суму 200 377 грн.;

- п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п п. 189.1 ст. 189 п. 198.5 ст. 198, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, оскільки ТОВ «ТОТ ГРУП» завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму на 225 080 грн.;

- п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме, відсутність реєстрації податкових накладних (з урахуванням вимог пункту 52-і підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України).

На підставі наведеного відповідачем 11.03.2021 прийняті такі податкові повідомлення-рішення:

- №4 яким позивачу визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 225 080, 00 грн;

- №4 яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 200 377, 00 грн та суму штрафу у розмірі 50 094, 00 грн, що разом становить 250 471, 00 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.

Між ТОВ «ТОТ ГРУП» та ТОВ «НОВЕ ДІЛО» укладено Договір купівлі-продажу № ДГ-71/17 від 01.01.2017, відповідно до умов якого ТОВ «НОВЕ ДІЛО» продає ТОВ «ТОТ ГРУП» продукцію, найменування та кількість якої зазначається у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору (п.2.1). Якість продукції підтверджується декларацією виробника (п.2.3) Ціна на продукцію вказується у видатковій накладній (п. 3.1). Поставка може здійснюватись за рахунок покупця, за домовленістю сторін (п. 4.1) Згідно п. 4.4 Договору Постачальник зобов`язаний надати Покупцю належним чином оформлені документи на продукцію, а саме: накладну; декларацію виробника; податкову накладну (зведену податкову накладну за місяць).

05.01.2017 між позивачем та ТОВ «НОВЕ ДІЛО» підписані Додаткову угоду до Договору № ДГ-71/17, якою внесено зміни до п. 1 та викладено його в наступній редакції: «Постачальник продає, а Покупець купує та сплачує на умовах і в порядку, визначених цим Договором продукцію та товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (видаткових накладних), які є невід`ємними частинами цього Договору. Загальна кількість продукції (обумовлений річний обсяг поставки) становить не менше 200 000, 00 одиниць.».

Як зазначено позивачем, загалом за період з жовтня 2019 по листопад 2020 року ТОВ «НОВЕ ДІЛО» здійснило поставку хлібо-булочної продукції для позивача на суму 849 000,00 грн. Поставки продукції здійснювались по декілька разів на місяць (окремими партіями).

На кожну партію товару складалась видаткова накладна разом з декларацією виробника, у якій зазначались вага одиниці продукції, дата виготовлення, термін реалізації, умови зберігання та стандарти якості, згідно яких здійснювалось виробництво.

Вивезення товару зі складу ТОВ «НОВЕ ДІЛО» здійснювалось позивачем власними силами за допомогою вантажного автомобіля Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 , орендованого у ОСОБА_2 на підставі Договору оренди № 3433 від 28.11.2019.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 статті 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов`язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв`язку).

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/ послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Приписами пункту 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/ послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно підпункту 2.15 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

Таким чином єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи в розумінні наведених норм законодавства.

При вирішенні адміністративної справи №809/1337/17 у постанові від 04 вересня 2018 року Верховним Судом сформовану обов`язкову для врахування судами правову позицію, згідно з якою презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку. За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення в податковому обліку сум податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником-платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно пункту 201.11 статті 201 ПК України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг). Оцінюючи докази, надані сторонами, суди повинні мати на увазі, що сам факт наявності у позивача податкових накладних та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах, а також те, що для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.

З метою підтвердження реальності господарських операцій, що мали місце між позивачем та його контрагентами, до матеріалів справи долучено, зокрема, копії таких документів, у тому числі первинних: договорів та додатків до них, видаткових та податкових накладних, шляхових листів, декларацій виробника, виписок з банківського рахунку.

Ті з зазначених документів, які, в силу вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, є первинними документами, мають всі необхідні встановлені законом обов`язкові реквізити.

Докази того, що вказані документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні.

У контексті доводів відповідача, викладених в акті перевірки та відзиві на позовну заяву, суд зазначає, що норми чинного законодавства не ставлять умовою виникнення податкових зобов`язань чи податкової вигоди платника податків у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Безпосередні контрагенти позивача, як самостійні суб`єкти господарювання та платники податків, несуть персональну відповідальність за правильність ведення бухгалтерського та податкового обліку, сплату податків, дотримання податкової дисципліни у своїй діяльності.

За будь які дії/бездіяльність своїх контрагентів та третіх осіб (в тому числі протиправні, якщо такі мали місце) позивач відповідальності не несе.

У постанові від 19.02.2019 по справі №811/217/17 Верховний Суд приходить до висновків, що податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника.

Водночас, ознаками реальності господарської операції є вчинення суб`єктом господарювання дій відповідно до визначеної господарської мети (статутної діяльності) та економічної обґрунтованості, фактичне отримання та використання/реалізація товару/послуги, досягнення конкретних результатів, які визначають поняття господарської операції тощо. Відповідачем не зазначено про відсутність чи порушення цих ознак у господарських операціях позивача, що свідчить про відсутності обґрунтованих підстав стверджувати про нереальність операцій.

Зазначене вище у сукупності свідчить, що відповідач не мав законних та обґрунтованих підстав робити висновки про здійснення контрагентом позивача поставок товару на користь позивача без мети настання реальних наслідків та, відповідно, про нереальність таких операцій.

Враховуючи зазначене та оскільки судом, в межах розгляду даної адміністративної справи, не було встановлено ознак фіктивності укладених між позивачем та його контрагентом правочинів, необґрунтованими є висновки, викладені відповідачем в акті перевірки, про порушення позивачем податкового законодавства.

Також, як вбачається з матеріалів справи, 02.06.2017 між позивачем та ТОВ «ЮГ ФУД» підписано Договір поставки 02/06, відповідно до умов якого ТОВ «ЮГ ФУД» продає ТОВ «ТОТ ГРУП», поставляє та передає у власність Покупця товар, асортимент, кількість та вартість якого зазначаєтеся у накладних, (п. 1.3). Прийомка-передача товару оформлюється накладною.

Загалом за період з жовтня 2019 по листопад 2020 року зазначений контрагент здійснив поставку хлібо-булочної продукції для позивача на суму 2 829 758, 55 грн. Поставки продукції здійснювались по декілька разів на місяць (окремими партіями).

На кожну партію товару складалась видаткова накладна разом товаро-транспортною накладною.

Розрахунок за кожну партію здійснювався у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «ЮГ ФУД». Вказане підтверджується виписками з банківського рахунку за період жовтень 2019 - по листопад 2020 року.

Відповідна до п. 5 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879 (далі - Положення), інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка.

Відповідно до п. 6 Положення інвентаризації підлягають активи і зобов`язання, які обліковуються на позабалансових рахунках, зокрема цінності, що не належать підприємству, але тимчасово перебувають у його користуванні, розпорядженні або на зберіганні (об`єкти оперативної (операційної) оренди основних засобів, матеріальні цінності на відповідальному зберіганні.

Відповідно до п. 10 Положення на активи, що знаходяться в дорозі, не оплачену у строк покупцями відвантажену продукцію (товари) та на ті активи, що перебувають на складах інших підприємств (на відповідальному зберіганні, на комісії, у переробці), складаються окремі інвентаризаційні описи.

04.02.2021 позивач отримав лист відповідача від 02.02.2021 №1426/1/26-15-07-04-04 «Про проведення інвентаризації» з вимогою провести інвентаризацію фактично наявних товарно-матеріальних цінностей підприємства, що зберігаються в місцях зберігання (складських приміщеннях за адресою: м. Одеса, вул. Самарська, буд. 4) станом на 04.02.2021.

На виконання вказаної вимоги, позивачем 04.02.2021 проведено повну інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ) з перевіркою їх фактичної наявності та документальним підтвердженням, за результатом якої складені:

- Інвентаризаційний опис № 1 «Готова продукція»;

- Інвентаризаційний опис №2 «Господарські матеріали/логістика»;

- Інвентаризаційний опис №3 «Сировина»;

- Інвентаризаційний опис №4 «Товари на логістиці», склад відповідальне зберігання /логістика.

В Акті перевірки (сторінка 7) наявна таблиця, в якій відповідачем вказана кількість залишків ТМЦ станом на 30.11.2020, кількість залишків ТМЦ станом 04.02.2021, а також різниця, яку ГУ ДПС у м. Києві кваліфікувало як нестачу.

Однак, суд звертає увагу на те, що порівняти кількість залишків, зазначену відповідачем в акті перевірки станом на 30.11.2020 та ці самі дані, вказані у оборотно-сальдовій відомості по рахунку 281 за жовтень 2019 - листопад 2020 року (далі - ОСВ 281), вбачається невідповідність у кількісних показниках.

Так, по окремих товарних позиціях кількісні показники збільшено відповідачем, а залишки по окремих позиціях відсутні. Відтак, загальна кількість залишків, зазначена у акті перевірки, перевищує кількісні показники, вказані у ОСВ 281 в понад 1,5 рази, і саме цю кількісну величину відповідач взяв за основу, визначаючи різницю (нестачу) залишків, на яку були донараховані податкові зобов`язання.

Водночас, аналіз структури та змісту ОСВ 281 свідчить, що вона складається з декількох розділів, кожен з яких містить перелік найменувань товарних позицій, їхню вартість та кількість. Зокрема, в ОСВ 281 є два розділи: «Аквилон Запорожье» і «Самарская» в яких зазначені залишки ТМЦ, зокрема ролліні, станом на 30.11.2020.

Таким чином, ОСВ 281 містила інформацію про залишки товару, який знаходився на складі за адресою м. Одеса, вул. Самарська, 4, а також у Запоріжжі.

При цьому, у випадку додавання кількісних показників товарних позицій, що вказані у обох розділах, підсумком буде сума залишків, що вказані у акті перевірки.

Таким чином, посадові особи відповідача підсумували дані залишків з обох розділів та співставили їх з результатами інвентаризації лише складу в місті Одесі.

Тобто, відповідач, співставивши залишки ТМЦ наявні в Одесі і в Запоріжжі станом на 30.11.2020 з результатами інвентаризації від 04.02.2021 по складу в Одесі, фактично зробив висновок про відсутність товару, наявність якого він фізично не міг перевірити, оскільки цей товар знаходився в місті Запоріжжі.

Так, 01.01.2019 між позивачем та ТОВ «Аквілон 2009» укладено договір про надання логістичних послуг № №01-01/2019 за умовами якого ТОВ «Аквігюн 2009» зобов`язалось надавати послуги, пов`язані з перевезенням, обробленням, отриманням, зберіганням та реалізацією від імені позивача вантажів / товарів, наданих позивачем та / або, які надійшли на адресу ТОВ «Ааквілон 2009» від контрагентів (постачальників) позивача, а позивач зобов`язується приймати і оплачувати надані послуги.

За умовами договору, зберігання вантажів / товарів здійснюється ТОВ «Аквілон 2009» на власному складі що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Магістральна, 100.

Таким чином залишки ТМЦ, що були вказані в розділі ОСВ 281 «Аквилон Запорожье» - зберігались не на власному чи орендованому складі позивача, а в рамках надання логістичних послуг згідно договору №01-01/2019.

Крім того, станом на 04.02.2021 на склоці ТОВ «Аквілон 2009» зберігались усі залишки ТМЦ, що були наявними на складі в м. Одесі станом на 30.11.2020. Вказані залишки були передані ТОВ «Аквілон 2009» на зберігання з можливістю подальшої реалізації від імені позивача. Зазначене підтверджується результатами інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, що була проведена ТОВ «Аквілон 2009» станом на 04.02.2021.

Таким чином, судом встановлено, що висновки акту перевірки в частині встановленого порушення позивачем норм податкового законодавства, не знайшли свого підтвердження з наслідком розгляду справи.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 027, 07 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ТОТ ГРУП» (65085, м. Одеса, вул. Самарська, буд. 4; ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 11.03.2021 № 4 та № 4.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОТ ГРУП» (65085, м. Одеса, вул. Самарська, буд. 4; ) понесені останнім судові витрати у розмірі 6 027, 07 грн (шість тисяч двадцять сім гривень сім копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.