Справа № 380/21348/24
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 380/21348/24

адміністративне провадження № К/990/9473/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Блажівської Н.Є.,

суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області

на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року (суддя Мричко Н.І.)

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2025 року (судді: Матковська З.М., Гудим Л.Я., Ніколін В.В.),

у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіснет телеком»

до Головного управління ДПС у Львівській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіснет телеком» (далі також - ТОВ «Сервіснет телеком») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі також - ГУ ДПС, Відповідач), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі рішенняГУ ДПС №29933/6/13-01-04-07 від 09 жовтня 2024 про анулювання реєстрації платника єдиного податку ТОВ «Сервіснет телеком» (далі також - Рішення №29933/6/13-01-04-07);

- зобов`язати ГУ ДПС поновити з 30 вересня 2024 року реєстрацію як платника єдиного податку ТОВ «Сервіснет телеком».

Разом з позовною заявою Позивачем до суду було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії Рішення №29933/6/13-01-04-07 до набрання законної сили рішенням у справі.

Необхідність вжиття ініційованих заходів забезпечення позову Позивач обґрунтовував тим, що:

- анулювання реєстрації Позивача платником єдиного податку призведе до необхідності перейти на загальну систему оподаткування, зокрема призведе до необхідності сплати податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість (далі також - ПДВ). Водночас більшість абонентів ТОВ «Сервіснет телеком» не є платниками податку на додану вартість, а основні витрати полягають у сплаті послуг контрагентам неплатникам податку на додану вартість;

- виплата заробітної плати співробітникам, що становить значну частину коштів, також не надає права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість, це в свою чергу призведе до прямого навантаження ПДВ у розмірі 20 відсотків від всієї суми доходу, що порівняно із сплатою єдиного податку у розмірі 5% від суми доходу, викликає у ТОВ «Сервіснет телеком» додаткове навантаження у розмірі 15% від всієї суми доходів;

- фактично виникне необхідність застосування одночасно двох принципово відмінних систем оподаткування (одну за оскаржуваним рішенням і одну на випадок скасування рішення) щодо всіх операцій. Це, в свою чергу, поставить контрагентів ТОВ «Сервіснет телеком» у ситуацію потенційної невизначеності фінансових результатів (має контрагент право на податковий кредит чи ні). Відповідно ТОВ «Сервіснет телеком» перебуватиме у дуже скрутному становищі як суб`єкт, який не тільки знаходиться у проблемному стані із податковим обліком, але й створює відчутні проблеми для контрагентів;

- у разі задоволення позову ТОВ «Сервіснет телеком» прийдеться анулювати реєстрацію платника ПДВ та в подальшому анулювати всі податкові накладні (податковий кредит) по всім контрагентам за весь період з початку реєстрації і, відповідно подання всіма такими контрагентами уточнюючих декларацій з ПДВ;

- негативна ситуація в разі не зупинення дії оскаржуваного рішення може призвести до накопичення боргів та виникнення стану неплатоспроможності (банкрутства) ТОВ «Сервіснет телеком», що буде мати своїм наслідком неможливість виконання зобов`язань перед контрагентами по укладених договорах, а особливо це негативним чином відобразиться на тендерах з державними установами, яким для отримання аналогічних послуг від нових компаній потрібно буде провести нову процедуру закупівлі;

- існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам Позивача у вигляді зупинення його господарської діяльності, у зв`язку із застосуванням штрафних санкцій;

- невжиття заходів забезпечення позову призведе до можливого розірвання ділових відносин з контрагентами, вивільнення працівників, покладення додаткового обов`язку на Позивача щодо подання документів та погіршення ділової репутації, утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності. Відповідно для відновлення прав та інтересів, необхідно буде докласти значних зусиль та витрат;

- забезпечення позову на час судового розгляду справи відновить право Позивача на здійснення господарської діяльності, надасть можливість до остаточного вирішення даного спору реалізовувати своє право на здійснення господарської діяльності.

Окремо Позивач звертає увагу на те, що він надає послуги таким критично важливим суб`єктам як: ЛЬВІВСЬКЕ КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ВАРШАВСЬКЕ-407», Вище професійне училище №29 м. Львова, Державне підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА», Львівська середня загальноосвітня школа І-ІІІ стпенів №44 ім. Т.Г. Шевченка, Комунальне некомерційне підприємство «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги», ЛЬВІВСЬКЕ КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «МУНІЦИПАЛЬНА ОБРЯДОВА СЛУЖБА», Управління адміністрування та розвитку громад департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради, Центр науково-технічної творчості учнівської молоді Львівської міської ради.

1.2. Короткий зміст оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій

Львівський окружний адміністративний суд ухвалою від 18 жовтня 2024 року, яка залишена в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2025 року, заяву ТОВ «Сервіснет телеком» про вжиття заходів забезпечення позову задовольнив: зупинив дію Рішення №29933/613-01-04-07 до набрання законної сили рішенням у справі № 380/21348/24.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

- у випадку не вжиття судом тимчасових обмежувальних заходів, у разі реалізації Відповідачем Рішення №29933/613-01-04-07 та пред`явлення його до виконання, Позивач буде зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, крім того, у податковому (звітному) році або у попередніх періодах такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку третьої групи, та штрафні (фінансові) санкції. ТОВ «Сервіснет телеком» буде зобов`язано вести податковий облік та сплачувати податок на прибуток та ПДВ, а не єдиний податок;

- заявник навів достатні аргументи, які підтверджують, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся, обраний спосіб забезпечення позову є співмірним, відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності;

- вжиття такого заходу забезпечення позову, як зупинення дії Рішення №29933/613-01-04-07 на період до набрання законної сили рішенням у справі не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямований виключно на збереження існуючого становища суб`єкта господарювання до ухвалення остаточного рішення у справі, відповідає принципу збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, та інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.

Також судом першої інстанції враховано, що ТОВ «Сервіснет телеком» є постачальником електронних комунікаційних мереж та послуг, надає послуги доступу до мережі інтернет таким критично важливим організаціям як: ЛЬВІВСЬКЕ КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ВАРШАВСЬКЕ-407», Вище професійне училище № 29 м. Львова, Державне підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА», Львівська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №44 ім. Т.Г. Шевченка, Комунальне некомерційне підприємство «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги», ЛЬВІВСЬКЕ КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «МУНІЦИПАЛЬНА ОБРЯДОВА СЛУЖБА», Управління адміністрування та розвитку громад департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради, Центр науково-технічної творчості учнівської молоді Львівської міської ради.

У постанові апеляційний суд погодився з тими висновками, що сформував суд першої інстанції.

Судом апеляційної зазначено, що у разі задоволення позову ТОВ «Сервіснет телеком» доведеться анулювати реєстрацію платника ПДВ та в подальшому анулювати всі податкові накладні (податковий кредит) по всіх контрагентах за весь період з початку реєстрації і, що вимагатиме відповідно подання всіма такими контрагентами уточнюючих декларацій із податку на додану вартість з корективами. При цьому у разі реєстрації платником ПДВ, Позивач повинен буде включити у вартість послуг ПДВ, реєструвати податкові накладні та змінити формат розрахункового документа - відображати у ньому обов`язковий реквізит «сума ПДВ».

Також апеляційний суд вказав, що метою вжиття заходів забезпечення позову у цій справі є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ «Сервіснет телеком», а також можливість реального виконання рішення суду й уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у разі задоволення позову, оскільки при анулюванні реєстрації платником єдиного податку третьої групи за ставкою 5 відсотків Позивачу буде змінено систему оподаткування, що, в свою чергу, може зумовити застосування штрафних санкцій та призвести до зупинення діяльності ТОВ «Сервіснет телеком», розірвання договірних відносин, вивільнення працівників, й матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності та, у зв`язку з чим, для відновлення прав та інтересів позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

2.1. Доводи Відповідача (особи, яка подала касаційну скаргу)

У касаційній скарзі Відповідач стверджує про ухвалення рішень судами попередніх інстанцій без врахування фактичних обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме статей 150 та 151 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за порушенням норм процесуального права, а саме статей 72, 73, 75, 76, 90, 242, 244, 322, 328, 353 КАС України, що призвело до неправильного вирішення спору.

Зазначає, що судами попередніх інстанцій при прийнятті рішень не було враховано правову позицію, висловлену Верховним Судом в постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 280/4194/24.

Акцентує увагу на тому, що Позивач не навів будь-яких прийнятних та переконливих обґрунтувань того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. При цьому відзначає, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат тощо.

Вказує, що після вирішення спору у справі, що розглядається, на користь Позивача, якщо для цього будуть наявні відповідні підстави, він зможе безперешкодно продовжити свою господарську діяльність, а в разі завдання йому шкоди оскарженим рішенням, в тому числі у вигляді упущеної вигоди, та її доведення - просити про відшкодування такої у встановленому законом порядку, що, однак, перебуває за межами предмету спору в цій справі, оскільки вимог про відшкодування шкоди у справі, яка розглядається, не заявляло.

Покликається на те, що суди попередніх інстанцій, задовольняючи заяву Позивача, жодним чином не обґрунтували наявність ознак очевидної протиправності Рішення №29933/6/13-01-04-07, як і не вказали про їх наявність. Зазначає, що сам собою факт прийняття Відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів Позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду. При цьому відзначає, що факт порушення прав та інтересів Позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

2.2. Позиція Позивача (особи, що подала відзив на касаційну скаргу)

Позивач вважає оскаржувані судові рішенні обґрунтованим і законним, просить залишити їх в силі, а касаційну скаргу - без задоволення.

У відзиві на касаційну скаргу Позивач зазначає про безпідставність посилань Відповідача позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 11 грудня 2024 року у справі №280/4194/24, оскільки на даний час наявна більш актуальна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 14 січня 2025 року у справі № 280/9045/24.

Вказує, що метою забезпечення позову було вжиття заходів щодо охорони його матеріально-правових інтересів від можливих недобросовісних дій із боку Відповідача з тим, щоб забезпечити йому реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь ТОВ «Сервіснет телеком», в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому відзначає, що заходи забезпечення позову у обраний судом спосіб відповідають предмету адміністративного позову та водночас вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Хибність посилань Відповідача на те, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, Позивач обгрунтовує тим, що в даному випадку ризики, які виникають у ТОВ «Сервіснет телеком», прямо пов`язані з незаконними діями податкового органу, а отже відповідні обставини не можуть кваліфікуватися як ризик господарської діяльності.

Покликається на те, що 9 жовтня 2024 року його було виключено з реєстру платників єдиного податку з 30 вересня 2024 року, тобто Відповідач виконав своє ж рішення «заднім» числом. При цьому зазначає, що на час перегляду ухвали суду першої інстанції апеляційним судом ТОВ «Сервіснет телеком» не було поновлено в реєстрі платників єдиного податку, і лише після прийняття постанови апеляційним судом податковий орган відновив реєстрацію Позивача в системі єдиного податку.

Також у відзиві на касаційну скаргу Позивач виклав доводи, аналогічні наведеним ним у заяві про забезпечення позову

Просив врахувати висновки, що викладені у постанові від 25 жовтня 2023 року у справі №160/11784/23, в якій Верховний Суд погодився з тим, що труднощі ведення господарської діяльності, які можуть виникнути у суб`єкта господарювання в зв`язку з анулюванням реєстрації платника єдиного податку та труднощі відновлення порушених прав, які можуть виникнути у разі скасування судом рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку - є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, покликався на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 30 вересня 2019 року у справі №826/10936/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 640/18007/18.

3. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

3.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а також арґументи у відзиві на касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів виходить з такого.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Рішенням №29933/613-01-04-07 анульовано реєстрацію платника єдиного податку третьої групи зі ставкою податку 5 відсотків ТОВ «Сервіснет телеком».

З посиланням на положення процесуального законодавства Позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просив зупинити дію Рішення №29933/613-01-04-07 до набрання законної сили рішенням суду у справі.

В аспекті наведених у касаційній скарзі доводів Суд звертає увагу на таке.

Частинами першою та другою статті 150 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно із Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів у конкретній справі з урахуванням, зокрема, розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2019 року у справі №705/4587/17, від 16 квітня 2024 року у справі №120/15171/23 сформулював правову позицію, згідно з якою, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

За сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 27 квітня 2023 року у справі №140/8127/22, від 16 квітня 2024 року у справі №120/15171/23, від 4 грудня 2024 року у справі №500/3027/24, від 4 лютого 2025 року у справі № 280/8758/24, 20 лютого 2025 року у справі № 280/9044/24, 15 січня 2025 року у справі № 520/20854/24, для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи й поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

В постанові від 13 березня 2025 року у справі № 160/23707/24 Верховним Судом зазначено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позов та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

В постанові від 19 жовтня 2023 року у справі №440/9568/22 Верховний Суд вказав, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

При вирішенні питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до оспорюваного рішення відповідач анулював реєстрацію позивача як платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5%.

Так, правові засади, на підставі яких здійснене відповідне анулювання реєстрації платником єдиного податку третьої групи, визначаються положеннями ПК України.

Відповідно до пункту 299.11 статті 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Згідно з підпунктом 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.

Підпунктом 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України встановлено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, зокрема, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Відповідно до підпункту 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють діяльність з надання послуг пошти (крім кур`єрської діяльності), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку, діяльність з надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.

Згідно з пунктом 183.4 статті 183 ПК України у разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом. Якщо такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 182.1 статті 182 цього Кодексу, реєстраційна заява подається у строк, визначений пунктом 183.3 цієї статті.

Пунктом 181.1 статті 181 ПК України визначено, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі операцій з постачання товарів/послуг з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі (зокрема, але не виключно шляхом встановлення спеціального застосунку або додатку на смартфонах, планшетах чи інших цифрових пристроях), нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Отже, анулювання реєстрації платником єдиного податку третьої групи відбувається за чітко визначених та передбачених ПК України підстав й може бути реалізоване шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

З огляду на викладене за наслідками оцінки наведених Позивачем доводів та доказів, наданих на їх підтвердження, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вказав на існування підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки метою вжиття заходів забезпечення позову у цій справі є уникнення порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, а також забезпечення можливості реального виконання рішення суду й уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у разі задоволення позову. Так, при анулюванні реєстрації платником єдиного податку третьої групи за ставкою 5 відсотків Позивачу буде змінено систему оподаткування, що зумовить покладення на нього додаткового податкового навантаження у вигляді збільшеної ставки податку на прибуток. Також у Позивача виникне необхідність реєстрації платником податку на додану вартість та виконання визначених ПК України обов`язків для платників податку на додану вартість, зокрема, зі сплати відповідного податку (збільшення податкового навантаження на 20% від всієї суми прибутку), складання податкових накладних. При цьому судами попередніх інстанцій обґрунтовано прийнято до уваги покликання Позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до розірвання договірних відносин з контрагентами й матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності з огляду на відновлення статусу Позивача як платника єдиного податку третьої групи та відповідно припинення існування підстав для його реєстрації платником податку на додану вартість. Крім того, враховано, що зміна системи оподаткування може призвести до вивільнення працівників Позивача.

Невжиття заходів забезпечення позову в цьому випадку з наведених підстав може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав та інтересів Позивача, для захисту яких він звернувся до суду.

Суди попередні інстанцій також обґрунтовано вважали, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та вжиття таких заходів спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Колегія суддів зазначає, що в цьому випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 160/11784/23, від 14 січня 2025 року у справа № 280/9045/24, від 04 лютого 2025 року у справі № 280/8758/24, від 20 лютого 2025 року у справі № 280/9044/24, від 06 березня 2025 року у справі № 420/25688/24.

Відповідач, обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, покликається на правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 280/4194/24 та вважає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суди попередніх інстанцій не врахували відповідних правових висновків.

Втім, підстав вважати, що суди попередні інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не врахували позиції Верховного Суду щодо застосування положень КАС України, які визначають правила забезпечення позову, немає.

Висновок Верховного Суду щодо відсутності передбачених підстав для забезпечення позову, на який зробив Відповідач посилання в касаційній скарзі, фактично стосуються відмінних в порівнянні з цією справою обставин та ґрунтуються на іншому правовому регулюванні спірних правовідносин. Варто зауважити, що у кожних окремих правовідносинах при застосуванні судом одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справі, проте це не свідчить про неправильне застосування норми матеріального права, а вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази. Різниця у встановлених обставинах у сукупності з наданими сторонами доказами об`єктивно впливає на умови застосування правових норм.

Підсумовуючи викладене, суд касаційної інстанції зазначає, що аргументи касаційної скарги про неправильність зробленого судами попередніх інстнацій висновку є безпідставними.

Касаційна скарга не містить інших відомостей про обставини, які б свідчили про порушення судами попередніх інстанцій інстанції норм процесуального права при ухваленні судового рішення, а тому колегія суддів вважає, що висновки судів попередні нітснацій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

3.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 345, 350, 355, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2025 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Н.Є. Блажівська

Судді: О.В. Білоус

І.Л. Желтобрюх