Справа № 420/3813/19
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/3813/19

Перша інстанція суддя Катаєва Е.В.,

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року, у справі за адміністративним позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням,-

В С Т А Н О В И Л А :

Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звернулась до суду з позовом у якому заявлено вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, у сумі 244 790,22 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року частково задоволено позовні вимоги, а саме стягнуто з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, у сумі 226 826,49 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позивних вимог, так як апелянт має статус учасника бойових дій, а тому, відповідно до положень ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», він мав право на отримання державної цільової підтримки для здобуття освіти.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано факту укладення ним контракту про проходження військової служби у ЗСУ на посадах рядового складу від 06 вересня 2023 року та його позитивну характеристику по місцю чинної служби.

В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу з доводами про її необґрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 31 липня 2014 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого стрільця 2 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону (а.с.68), та у періоди з 29 вересня 2014 року по 04 вересня 2015 року, з 02 липня 2016 року по 13 червня 2017 року приймав участь в антитерористичній операції (а.с. 65, 67).

Так, 29 лютого 2016 року ОСОБА_1 видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 (а.с.114).

При цьому, 15 серпня 2017 року між Міністерством оборони України в особі начальника Академії та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантом вищого військового навчального закладу (а.с. 15).

Також, 15 серпня 2017 року наказом начальника Академії (по стройовій частині) від № 204, солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Академії та на всі види забезпечення, а на котлове з вечері 15 серпня 2017 року (а.с.14).

Наказом начальника Академії (по особовому складу) від 20 липня 2017 року № 31-КС ОСОБА_1 зараховано для потреб Збройних Сил України на перший курс навчання до Академії (а.с.13).

Курсант ОСОБА_1 звернувся до начальника курсу із рапортом, у якому просив відрахувати його з навчальної групи навчального курсу факультету підготовки спеціалістів бойового (оперативного) забезпечення військ з числа курсантів Академії, у зв`язку з небажанням продовжувати навчання (а.с. 16).

Наказом начальника Академії від 24 травня 2019 року № 26-КС розірвано з відповідачем контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу через небажання продовжувати навчання та відраховано відповідача з числа курсантів другого курсу спеціальності «Військове управління» спеціалізації «Управління діями інженерних підрозділів військ і сил» у зв`язку з розірванням контракту та звільнено з військової служби у запас за пп. «ж» п. 2 (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.17).

Також, 24 травня 2019 року начальником Академії видано наказ № 129, яким виключено ОСОБА_1 з 24 травня 2019 року зі списків особового складу Академії та всіх видів забезпечення, а з котлового зі сніданку 25 травня 2019 року. Відповідачу наказано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Академії за період з 15 серпня 2017 року по 24 травня 2019 року, в сумі 245 790,22 грн, відповідно до постанови КМУ № 964 від 12 липня 2006 року «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» (а.с. 18).

Згідно довідки-розрахунку від 24 травня 2019 року № 111 витрати, пов`язані з утриманням в Академії курсанта ОСОБА_1 складають 245 790,22 грн, з яких: 179 815,67 грн грошове забезпечення, 47 744,82 грн продовольче забезпечення, 266,00 грн медичне забезпечення, 17 963,73 грн спожиті комунальні послуги та енергоносії.

Вказану довідку відповідач отримав та з розрахунком витрат погодився, про що свідчить його підпис (а.с.19).

В свою чергу, ОСОБА_1 в добровільному порядку відшкодував витрати, пов`язані з його утриманням в Академії, у розмірі 1000 грн, а тому станом на 19 червня 2019 року за курсантом рахувалась заборгованість у розмірі 244790,22 грн, що підтверджується довідкою № 646 від 19 червня 2019 року (а.с. 26).

При цьому, враховуючи наявність непогашеної заборгованості ОСОБА_1 перед академією, остання звернулась до суду з даним адміністративним позовом про стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, у сумі 244 790,22 грн.

За наслідком з`ясування обставин судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як відповідач має обов`язок відшкодовувати витрати на його навчання, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Так, згідно п. 3 ч 1 ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно ч. 5 ст. 25 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

Частиною 10 вказаної статті встановлено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Згідно п. 1 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964, цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі - витрати).

Згідно п. 7 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

В свою чергу, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», держава забезпечує учасникам бойових дій та їх дітям, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти у державних та комунальних закладах освіти.

Державна цільова підтримка для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти надається у вигляді: повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів; пільгових довгострокових кредитів для здобуття освіти; соціальної стипендії; безоплатного забезпечення підручниками; безоплатного доступу до мережі Інтернет, систем баз даних в закладах освіти; безоплатного проживання в гуртожитку; інших заходів, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти зазначеним категоріям громадян визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2016 року № 975.

Згідно п. 8 Порядку та умов надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, для отримання державної цільової підтримки особи, зазначені у пункті 1 цих Порядку та умов, подають особисто на ім`я керівника відповідного професійно-технічного або вищого навчального закладу заяву, складену в довільній формі, із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, на які особи претендують. До заяви додаються завірені в установленому порядку копії документів, зазначених у пункті 7 цих Порядку та умов.

У разі коли особа, яка претендує на отримання державної цільової підтримки, передбаченої підпунктом 2 пункту 3 цих Порядку та умов, є неповнолітньою, заява подається особою, яка в установленому законом порядку представляє її інтереси.

Державна цільова підтримка певного виду надається за рішенням керівника навчального закладу.

Державна цільова підтримка, передбачена абзацом третім підпункту 2 пункту 4 цих Порядку та умов у частині повноважень державного (регіонального) замовника, надається за його рішенням.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звернулась до суду з позовом у якому заявлено вимоги ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі.

В свою чергу, з аналізу вищевикладених положень ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийнятих на його виконання підзаконних нормативно-правових актів вбачається, що курсанти військових навчальних закладів у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання зобов`язані відшкодувати витрати, які пов`язані з їх утриманням у закладі освіти.

При цьому, необхідною умовою для початку процедури відшкодування відповідних витрат курсантами є факт розірвання укладеного з ними контракту про проходження військової служби (навчання) і отримання розрахунку таких витрат.

Між тим, частково задовольняючи позовні вимоги судом першої інстанції зроблено висновок, що відповідач навчався в академії та був відрахований до закінчення навчання на підставі поданого ним рапорту про небажання продовжувати навчання, а як наслідок кошти, які витрачались на його утримання під час навчання, підлягають стягненню у судовому порядку.

З іншого боку, судом першої інстанції встановлено, що відповідач має статус учасника бойових дій, а як наслідок не має обов`язку відшкодовувати витрати на оплату отриманих ним комунальних послуг за період навчання.

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість висновку суду про часткове задоволення позовних вимог, у межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, апелянт зазначає, що він має статус учасника бойових дій, а тому, відповідно до положень ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», він мав право на отримання державної цільової підтримки для здобуття освіти.

В свою чергу, як вірно встановлено судом першої інстанції, Порядок та умови надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2016 року № 975.

При цьому, зазначеним нормативно-правовим актом встановлено чітку процедуру отримання відповідної цільової підтримки учасниками бойових дій.

Між тим, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем у межах доводів його апеляційної скарги, останній не звертався до керівника закладу освіти із заявою про отримання державної цільової підтримки на навчання та уклав контракт про проходження військової служби (навчання) у ЗСУ на загальних умовах.

Таким чином, існування державної цільової підтримки у вигляді повної оплати навчання для здобуття освіти, якою не скористався відповідач у встановленому порядку, не звільняє останнього від обов`язку відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано факту укладення ним контракту про проходження військової служби у ЗСУ на посадах рядового складу від 06 вересня 2023 року та його позитивну характеристику по місцю чинної служби.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що зазначені відповідачем обставини проходження військової служби у 2023 році не впливають на виниклий у нього обов`язок з відшкодування спірних витрат на навчання у 2019 році.

Крім того, відповідно до норм чинного законодавстві, зокрема Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, вони не містять положень щодо позбавлення осіб, які повторно прийняті на військову службу, раніше виниклих обов`язків з відшкодування витрат за їх навчання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірного застосування норм матеріального та порушень процесуального права при вирішенні справи не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян