Справа № 280/6542/24
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 280/6542/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року

у адміністративній справі № 280/6542/24 за позовом позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в частині не зарахування до загального стажу ОСОБА_1 періоду роботи в ТОВ «Конго» з 01.01.2010 по 31.07.2010 та в частині неврахування під час розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 розміру заробітної плати, отриманої під час роботи в ТОВ «Конго» з 21.08.2009 по 31.07.2010, а такожвідмовлено у зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 період роботи в ТОВ «Конго» з 01.01.2010 по 31.07.2010 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.06.2024 і прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав неправильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права та неврахування судової практики що стосується відсутності даних про страхові внески, викладеної у постановах Верховного суду від 23.03.2020 по справі №535/1031/16-а та від 02.08.2022 року по справі №560/4616/20, у зв`язку з чим просить скасувати рішення окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, але він, як позивач, не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески.

Обговоривши доводи апеляційної скарги позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність застосування до них норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги і для скасування рішення суду першої інстанції з наведених в апеляційній скарзі підстава.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом спору у цій справі є не здійснення відповідачем перерахунку пенсії ОСОБА_1 по стажу та по заробітній платі, оскільки вони набуті на території Російської Федерації після 31.12.1991, тому судом ід час перевірки фактичних обставин було досліджено та надано оцінку усім наявним в матеріалах справи доказам в їх сукупності, якими підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду як отримувач пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, на звернення якого відповідач повідомив, що з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, і відповідно, страховий стаж та заробітна плата, набуті на території РФ після 31.12.1991 не враховуються при обчисленні розміру пенсійної виплати.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції аналізуючи положення ст.19, ст.46 Конституції України та ст.1, ч.2 ст.4, п.1 ч.1 ст.8,ч.ч.1-3 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції (далі Закон №1058-IV), а також положень ст.ст.1, 5, 6, 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року узяв до уваги, що згідно записів долученої до матеріалів справи копії трудової книжки позивач у спірний період з 01.01.2010 по 31.07.2010 працював на ТОВ «Конго» (а.с.24-33), а обчислення страхового стажу ОСОБА_1 у спірний період здійснюється згідно з законодавством Російської Федерації, на території якої відбувалась трудова діяльність позивача.

Відповідно до наведених у попередньому абзаці обставин, судом першої інстанції було проаналізовано зміст долученої до матеріалів справи виданої ТОВ «Конго» довідки про заробітну плату від 19.12.2019 № 126 (а.с.18 зворот) відрахування до позабюджетних фондів із сум заробітної плати позивача, зазначені у довідці до 2010 року, здійснені у відповідності до встановлених тарифів та перераховані в повному обсязі, а з 2010 рік по 2011 рік суми виплат та інших винагород за трудовими договорами на користь іноземних громадян та осіб без громадянства, які тимчасово перебувають на території РФ не підлягали обкладенню страховими внесками у відповідності до п.15 ч.1 ст.9 Закону № 212-ФЗ, а також положення ст.2, ст.10, ст.11 Федерального Закону Російської Федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації» і положення щодо визначення страхового стажу, періодів роботи та (або) іншої діяльності, що включаються до страхового стажу, та правил обчислення та порядку підтвердження страхового стажу містяться і у Федеральному Законі Російської Федерації від 28 грудня 2013 року № 400-ФЗ «Про страхові пенсії» (статті 3, 11, 14), з огляду на що, суд першої інстанції правильно акцентував увагу на тому, що страховий стаж ОСОБА_1 у спірний період має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації. При цьому, обов`язковою умовою для включення зазначених періодів роботи, яка виконувалась на території Російської Федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду Російської Федерації за цей період.

З урахуванням того, що довідка від 19.12.2019 № 126 не містить в собі інформації про сплату страхових внесків за ОСОБА_1 до Пенсійного Фонду Російської Федерації, а відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за спірний період позивачем не надано, зважаючи на зміст поняття «страховий стаж» суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач у даному спірному випадку не допустив порушень законодавства при обчисленні пенсії позивача не врахувавши у його страховий стаж період з 01.01.2010 по 31.07.2010, а також заробітну плату за період з 21.08.2009 по 31.07.2010, за які внесків до Пенсійного Фонду як Російської Федерації, так і України роботодавцем сплачено не було.

Колегія суддів у повному обсязі погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції оскільки умови призначення пенсії за віком чітко визначено ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV), якою передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу, що визначений вказаною статтею, а ч.1 ст.24 цього Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення» від 25.04.2024 № 3674-ІХ (далі Закон 3674-ІХ), який набув чинності 23.06.2024, було врегульовано питання обчислення страхового стажу громадянам України, які працювали за кордоном. Зокрема, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено статтею 24-1, якою передбачено що періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а ст.26-1 було визначено умови включення періодів роботи в інших державах до страхового стажу, що визначає право на пенсію.

Так, законодавцем чітко прописано, що у разі відсутності необхідного страхового стажу, визначеного статтю 26 цього Закону, для визначення права на призначення пенсії за віком включаються періоди роботи особи в іншій державі (за наявності) у календарному обчисленні, за умови зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) згідно із законодавством відповідної держави, а порядок підтвердження та зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) встановлюється Кабінетом Міністрів України, відповідно, згідно із Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 прописано, що документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як встановлено у даному спірному випадку, у період роботи позивача з 01.01.2010 по 31.07.2010 на посаді машиніста бульдозера ТОВ «Конго» (а.с.29 зворот), виплачені на його користь суми за трудовим договором, як з іноземним громадянином, який тимчасово перебуває на території РФ, не обкладалися страховими внесками у відповідності до п.15 ч.1 ст.9 Федерального Закону Російської Федерації № 212-ФЗ, а самим позивачем в свою чергу не надано суду доказів про те, що його у спірний період здійснювалася сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду Російської Федерації, що є обов`язковою умовою для включення зазначеного періоду роботи, яка виконувалась на території Російської Федерації, до страхового стажу, також як і не надано відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації, що у сукупності свідчить про законність висновків суд першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі.

Доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовуються, а відповідно не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції за наведених позивачем в апеляційній скарзі обставин, а тому колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача та для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.

Виходячи з положень ст.316 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін, а апеляційна скарга відповідача без задоволення.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун