Справа № 120/3040/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 р. Справа № 120/3040/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, про визнання дій протиправними та скасування постанов,

УСТАНОВИВ:

10.03.2025 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Чорного Сергія Олександровича (далі представник позивача), подана від імені та в інтересах ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 або позивач) до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Третій ВДВС у м. Вінниці або відповідач) про:

- визнання протиправними дій головного державного виконавця Третього ВДВС у м. Вінниці Васильчука В.О., що полягають у відкритті виконавчого провадження № 77068530 від 05.02.2025;

- скасування постанов головного державного виконавця Третього ВДВС у м. Вінниці Васильчука В.О. від 05.02.2025, прийнятих в межах виконавчого провадження № 77068530, а саме: про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що виконавче провадження № 77068530 було відкрите відповідачем на підставі постанови інспектора Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП в Тернопільській області) серії ЕНА № 3206705 від 06.10.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), у вигляді штрафу.

Разом з тим представник позивача наголошує на тому, що вказана постанова була оскаржена до суду та не набрала законної сили. Водночас на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не переконався у тому, чи завершилась процедура оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, а також чи виник у позивача обов`язок зі сплати штрафу у строк, передбачений ч. 1 ст. 307 КУпАП. Як наслідок виконавче провадження було відкрите незаконно та за відсутності правових підстав для прийняття виконавчого документа до виконання. Отже, підлягає скасуванню як постанова про відкриття виконавчого провадження, так і похідні від неї постанови про стягнення виконавчого збору та про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 14.03.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, водночас представнику позивача встановлено десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків заяви, а саме надання суду документа про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 3633,60 грн.

24.03.2025 до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано квитанцію № 5455-8044-5417-0873 від 24.03.2025 про сплату судового збору у зазначеному вище розмірі. Отже, виявлені судом недоліки позовної заяви було усунуто.

Крім того, представник позивача заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду, посилаючись на те, що позивач з поважних причин пропустив строк, встановлений ст. 287 КАС України.

Клопотання мотивоване тим, що строк звернення до адміністративного суду не може вважатися пропущеним без поважної причини, оскільки до моменту отримання копій постанов державного виконавця у позивача не було жодної реальної можливості дізнатись про винесення таких постанов, їхній зміст та наслідки. Фактично позивач дізнався про наявність виконавчого провадження лише 05.02.2025, коли йому зателефонував працівник ДВС і повідомив про штраф та арешт коштів. Жодних документів чи офіційних повідомлень до цього моменту позивач не отримував. Для з`ясування обставин справи він звернувся за правовою допомогою, після чого адвокат подав адвокатський запит до ДВС і лише 28.02.2025 отримав відповідь з копіями оскаржуваних постанов. Відтак представник позивача вважає, що саме з 28.02.2025, тобто з моменту фактичного ознайомлення з постановами, у позивача та його адвоката з`явилася можливість оцінити правову ситуацію та підготувати адміністративний позов. До цього моменту об`єктивно не було підстав для звернення до суду, оскільки позивач не мав документів та не міг дізнатися про зміст рішень державного виконавця і його дії. Враховуючи викладене, представник позивача просив суд строк звернення до адміністративного суду обчислювати з 28.02.2025, а саме дати отримання позивачем і його адвокатом копій оскаржуваних постанов, та врахувати, що позов про їх скасування подано до суду 06.03.2025, тобто в межах строку, визначеного статтею 287 КАС України.

Ухвалою суду від 28.03.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 . При цьому у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду відмовлено, оскільки суд дійшов висновку, що позивач не пропустив такий строк.

Цією ж ухвалою вирішено:

- здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін (у письмовому провадженні);

- залучено до участі у справі УПП в Тернопільській області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача;

- встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ст. 162 КАС України;

- встановлено третій особі п`ятиденний строк з дня отримання ухвали для подання пояснень щодо позову з дотриманням правил, встановлених ч.ч. 2-4 ст. 162 КАС України;

- витребувано у відповідача належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 77068530.

03.04.2025 поштовими засобами зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві зазначається, що до Третього ВДВС у м. Вінниці надійшла на виконання з УПП в Тернопільській області постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3206705 від 06.10.2024 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400 грн. Встановивши відсутність підстав для повернення виконавчого документа без виконання відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець 05.02.2025 прийняв рішення про відкриття виконавчого провадження ВП № 77068530. Цього ж дня також було винесено постанови про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, як це передбачено ст.ст. 27, 42 вказаного Закону.

Відповідач звертає увагу на те, що у день відкриття виконавчого провадження на рахунок органу ДВС від боржника ОСОБА_1 надійшли кошти в сумі 4051 грн, достатні для задоволення вимог стягувача, стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Відтак за розпорядженням державного виконавця ці кошти були зараховані на відповідні рахунки, а вже 06.02.2025 ним прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 77068530 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з фактичним виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Свої дії та рішення відповідач вважає правомірними, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

03.04.2025 на виконання вимог суду відповідач надав матеріали виконавчого провадження № 77068530 (їх завірені копії).

Третя особа своїм правом на подання пояснень по суті спору не скористалася.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та оцінивши доводи сторін, наведені у позовній заяві та відзиві, суд встановив таке.

Постановою інспектора УПП в Тернопільській області, рядового поліції Латюка В.В., серії ЕНА № 3206705 від 06.10.2024 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

Водночас у постанові зазначено про те, що у разі несплати штрафу протягом 15 днів, з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби з правопорушника буде стягнуто подвійний розмір штрафу (3400 грн).

Не погодившись з вказаною постановою, позивач через свого представника звернувся до суду з позовом про її скасування.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2024 у справі № 127/34164/24 відмовлено у задоволенні адміністративного позову адвоката Чорного С.О., поданого в інтересах ОСОБА_1 до УПП в Тернопільській області про скасування постанови серії ЕНА № 3206705 від 06.10.2024 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП.

29.11.2024 на вищезазначене судове рішення представником позивача подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 таку апеляційну скаргу залишено без руху через несплату судового збору за її подання.

24.01.2025 поштою УПП в Тернопільській області надіслало на адресу Третього ВДВС у м. Вінниці заяву про примусове виконання в порядку ст. 308 КУпАП постанови серії ЕНА № 3206705 від 06.10.2024 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 3400 грн.

Постановою головного державного виконавця Третього ВДВС у м. Вінниці Васильчука В.О. від 05.02.2025 відкрито виконавче провадження ВП № 77068530 з примусового виконання постанови УПП в Тернопільській області № 3206705 від 06.10.2024 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 3400 грн.

Крім того, 05.02.2025 вказаним державним виконавцем в межах відкритого виконавчого провадження ВП № 77068530 винесено наступні постанови: 1) про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 340 грн; 2) про визначення для боржника розміру мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 311 грн; 3) про накладення арешту на кошти боржника.

Платіжною інструкцією АТ КБ "Приватбанк" № 9368-8425-7163-7792 від 05.02.2025 ОСОБА_1 перерахував на розрахунковий рахунок Третього ВДВС у м. Вінниці кошти в сумі 4051 грн з призначенням: "Сплата заборгованості за ВП № 77068530".

05.02.2025 державним виконавцем прийнято постанову ВП № 77068530 про зняття арешту з коштів боржника ОСОБА_1 .

Розпорядженням державного виконавця № 77068530 від 06.02.2025 з коштів, сплачених ОСОБА_1 в сумі 4051 грн, перераховано: 1) 3400 грн на рахунок стягувача УПП в Тернопільській області; 2) 340 грн на відповідний рахунок як сплата виконавчого збору; 3) 311 грн на відповідний рахунок як витрати виконавчого провадження.

06.02.2025 головним державним виконавцем Третього ВДВС у м. Вінниці Васильчуком В.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 77068530 з підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

10.03.2025 представником позивача до суду подано адміністративний позов про визнання протиправними дій вищезазначеного державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № 77068530, скасування постанови від 05.02.2025 про відкриття виконавчого провадження, а також прийнятих в межах цього виконавчого провадження постанов про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

При цьому доводи позивача на підтримку заявлених позовних вимог зводяться до того, що, на його думку, державний виконавець неправомірно відкрив виконавче провадження № № 77068530, оскільки на момент винесення відповідної постанови (05.02.2025) не набрала законної сили постанова УПП в Тернопільській області серії ЕНА № 3206705 від 06.10.2024 про накладення на ОСОБА_1 штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, оскільки не набрало законної сили рішення суду за наслідками розгляду справи про оскарження цієї постанови до суду. Відтак, з урахуванням положень ч. 1 ст. 307 КУпАП, у позивача не виник обов`язок зі сплати накладеного на нього штрафу.

Також судом встановлено, що ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2025 повернуто, через не усунення недоліків, апеляційну скаргу представника позивача на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2024 у справі № 127/34164/24.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу вимог п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Підставою для прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження стала постанова інспектора УПП в Тернопільській області серії ЕНА № 3206705 від 06.10.2024 про накладення на позивача ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

В розумінні положень Закону № 1404-VIII вказане рішення є виконавчим документом. Водночас, як видно зі змісту цього рішення, воно відповідає обов`язковим вимогам до виконавчого документа та оформлене з дотриманням таких вимог.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

Таким чином, з огляду на наведене у позовній заяві обґрунтування, суд виходить з того, що, на думку позивача, державний виконавець Третього ВДВС у м. Вінниці був зобов`язаний повернути стягувачу без виконання постанову серії ЕНА № 3206705 від 06.10.2024, оскільки на момент пред`явлення до примусового виконання вона не набрала законної сили.

Оцінюючі такі доводи позивача, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону № 1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Як встановлено судом, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена у зв`язку із надходженням на адресу Третього ВДВС у м. Вінниці заяви стягувача УПП в Тернопільській області про примусове виконання постанови серії ЕНА № 3206705 від 06.10.2024 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 3400 грн, до якої було додано відповідну постанову, яка відповідає вимогам до виконавчого документа, передбаченим у ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII.

Щодо набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, як необхідної умови для прийняття державним виконавцем до виконання відповідного виконавчого листа, то в цьому аспекті суд зазначає таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу.

З матеріалів справи видно, що постанова серії ЕНА № 3206705 від 06.10.2024 була винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення та вручена позивачу, а отже, набрала законної сили.

В той же час положеннями ст. 288 КУпАП передбачено можливість оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, зокрема, постанови іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення розглядається правомочними органами (посадовими особами) в десятиденний строк з дня її надходження, якщо інше не встановлено законами України (ст. 292 КУпАП).

В силу приписів ст. 298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

За правилами, що містяться у ст. 299 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву, а також за адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2, 300-3 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що установлений частиною першою статті 307 КУпАП обов`язок порушника зі сплати накладеного на нього штрафу упродовж 15 днів з дня завершення процедури оскарження, а саме з дня отримання повідомлення про залишення скарги без задоволення, поширюється виключно на випадки оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до вищестоящого органу (посадової особи), який зобов`язаний розглянути таку скаргу в десятиденний строк з дня її надходження та повідомити про результати її розгляду скаржника.

В усіх інших випадках штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яка, як зазначалося вище, набирає законної сили після її вручення особі.

З огляду на викладене суд вважає, що позивач помилково посилається на вимоги ч. 1 ст. 307 КУпАП, які не можуть застосовуватися до спірної ситуації, враховуючи що оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення здійснювалося у судовому порядку.

Також помилковими суд визнає доводи позивача про те, що відповідна постанова не набрала законної сили, а тому не могла бути пред`явлена до примусового виконання.

Водночас суд зауважує, що при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження державний виконавець керується лише тими документами, які надаються йому згідно із законом (заява стягувача про примусове виконання рішення та виконавчий документ) і не має обов`язку та повноважень вчиняти додаткові дії, не передбачені законом, до відкриття виконавчого провадження, зокрема, як безпідставно стверджує позивач, перевіряти факт сплати боржником штрафу у 15-денний строк, а також чи була оскаржена порушником постанова про накладення штрафу у передбаченому порядку, а в разі залишення скарги без задоволення чи повідомлено порушника про такий результат.

Разом з тим відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII обов`язковою підставою для закінчення виконавчого провадження є скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому в силу вимог ч. 7 ст. 27 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Тобто законом урегульовано порядок вчинення дій та прийняття рішень державним виконавцем, якщо після відкриття виконавчого провадження буде встановлено факт втрати чинності відповідним виконавчим документом або його скасування.

Утім, як можна побачити з відомостей ЄДРСР, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2024 у справі № 127/34164/24 про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 набрало законної сили.

До того ж позивач добровільно сплатив суму штрафу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження після відкриття виконавчого провадження, що стало підставою для його закінчення у зв`язку з фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 77068530 від 05.02.2025 та інші похідні від неї постанови, з яким не згідний позивач (про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження), були прийняті відповідачем на підставах, у спосіб та в порядку, що передбачені законом, тобто правомірно.

Наведені у позовній заяві аргументи на законність вказаних рішень державного виконавця не впливають та не дають суду підстав для визнання їх протиправними і скасування.

Відтак у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 належить відмовити.

Враховуючи положення ст. 139 КАС України, позивач не має права на відшкодування понесених у цій справі судових витрат.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 242, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Водночас, за правилами ч. 1 ст. 295 КАС України, у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивача: адвокат Чорний Сергій Олександрович (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса для листування: вул. Магістратська, буд. 84, оф. 25, м. Вінниця, 21020);

3) відповідач: Третій відділ державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, місцезнаходження: вул. Соборна, 15-А, м. Вінниця, 21050);

4) третя особа: Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження: вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль, 46003).

Повне судове рішення складено та підписано суддею 24.04.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович