Справа № 320/6573/23
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року Київ справа №320/6573/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Зазимської сільської ради Броварського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановив:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) до Зазимської сільської ради Броварського району Київської області (далі також відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 20.10.2022 №3130-42-VІІІ «Про відмову гр. ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в с. Погреби».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 відкрито провадження в даній справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю оскаржуваного рішення з огляду на виконання позивачем всіх вимог щодо отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направлено, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.06.2021 позивач направила до Зазимської сільської ради Броварського району Київської області чотири клопотання від 14.06.2021 про виділення її у власність земельних ділянок: 1. для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектарів; 2. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розміром не більше 0,25 гектара; 3. для ведення садівництва площею не більше 0,12 гектарів; 4. для індивідуального дачного будівництва не більше ОДО гектара; 5. для будівництва індивідуального гаражу не більше 0,01 гектара; в межах земельної ділянки, що знаходиться в межах земельної ділянки, що знаходиться в адміністративних межах Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, Район Броварський КОАТУУ (1. Зона 01 Квартал 006; 2. Зона 01 Квартал 016; 3. Зона 01, Квартал 039; 4. Зона 01, Квартал 043).

Клопотання були доставлені до Зазимської сільської ради Броварського району Київської області 16.06.2021.

Листом відповідача №555/02-21; №556/02-21; №557/02-21; №558/02-21 від 07.07.2021 позивача повідомлено про те, що на доданому до клопотань вх.№555; вх.№556; вх.№557; вх.№558 графічному матеріалі зазначене бажане місце розташування земельної ділянки чітко не визначене, а тому її заяви не підлягають розгляду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03.08.2022 по справі №320/16962/21 позов ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправною бездіяльність Зазимської сільської ради Броварського району Київської області щодо неприйняття у встановлений законом строк рішення за результатами розгляду клопотань ОСОБА_1 від 14.06.2021 щодо отримання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою про виділення у власність земельних ділянок; зобов`язано Зазимську сільську раду Броварського району Київської області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 14.06.2021 щодо отримання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою про виділення у власність земельних ділянок: для ведення особистого селянського господарства -не більше 2,0 гектарів; для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) розміром не більше 0,2 5 гектарів; для ведення садівництва площею не більше 0,12 гектарів; для індивідуального дачного будівництва не більше 0,10 гектарів; для будівництва індивідуального гаражу не більше 0,01 гектара в межах земельної ділянки, що знаходиться в адміністративних межах Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, район Броварський КОАТУУ (1. Зона 01 Квартал 003; 2. Зона 01 Квартал 016; 3. Зона 01 Квартал 039; 4. Зона 01 Квартал 043) .

20 жовтня 2022 року Зазимська сільська рада Броварського району Київської області прийняла Рішення № 3130-42-VIII «Про відмову гр. ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в с. Погреби», яким, було встановлено, що додані до заяв позивача графічні матеріали - роздруківка з кадастрової карти України, не містить окреслених меж бажаних до відведення земельних ділянок, а тому вирішено відмовити позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок: для ведення особистого селянського господарства, не більше 2,0 га; будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) не більше 0,25 га; для ведення садівництва не більше 0,12 га; для індивідуального дачного будівництва не більше 0,10 га; для будівництва індивідуального гаражу, не більше 0,01 га в с. Погреби.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно із положеннями ч. 6 статті 118 Земельного кодексу України (далі ЗК України) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (ч. 7 статті 118 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч. 8 статті 118 ЗК України).

У ч. 7 статті 118 ЗК України зазначено, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

При цьому, зазначення заявником на графічних матеріалах бажаного місця розташування земельної ділянки має значення для надання об`єктивної оцінки та відповідні на клопотання заявника, оскільки пошук такої ділянки до повноважень ради не віднесено.

Позивачем не заперечується, що подані графічні матеріали не містять графічних меж конкретно визначених земельних ділянок, які позивач прагне отримати у власність, а тому, на думку суду, вони не можуть вважатися такими, що містять місце розташування бажаних земельних ділянок. Саме цим і було вмотивоване оскаржуване позивачем рішення відповідача.

Суд наголошує на тому, що пошук та вибір конкретної земельної ділянки, яку особа прагне отримати безоплатно у власність здійснюється безпосередньо такою особою, а не органами місцевого самоврядування, у розпорядженні яких знаходяться певні земельні ділянки. Норми чинного законодавства не визначають ні права, ні обов`язку місцевої ради самостійно здійснювати пошук земельної ділянки у межах визначеної у графічних матеріалах території та за визначеними заявником критеріями.

Для цілей вибору правильного правозастосування у даній справі цілком доречними є правові висновки Верховного Суду, які висловлені у постанові від 23.01.2018 по справі №369/3184/14-а, обставини якої є цілком подібними. Так, у вказаній справі, як і у справі, що розглядається, суд касаційної інстанції досліджував правомірність відмови у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою з підстав того, що графічні матеріли містили не конкретне місце розташування бажаної земельної ділянки, а виключно графічні межі певної території населеного пункту.

Верховний Суд у цій постанові вказав, що у такому випадку графічні матеріали, не можуть вважатися такими, що містять місце розташування бажаної земельної ділянки, а не зазначення місця розташування є порушенням порядку звернення та, відповідно, підставою для відмови в наданні земельної ділянки через її фактичну відсутність.

Згідно з ч. 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.

За таких обставин, правова підстава відмови у задоволенні заяви, викладена у прийнятому відповідачем рішенні, що є предметом оскарження у справі, повністю узгоджується з приписами ч. 7 статті 118 ЗК України.

Суд наголошує на тому, що позивач не позбавлена можливості повторно звернутися до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою, вказавши бажане місце розташування земельних ділянок.

Відтак, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного рішення відповідача від 20.10.2022 № 3130-42-VІІІ «Про відмову гр. ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в с. Погреби», а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Зазимської сільської ради Броварського району Київської області (07415, Київська обл., Броварський р-н, с. Зазим`є, вул. Широка, буд. 6; ) про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.