Справа № 260/976/25
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 рокуСправа № 260/976/25 пров. № А/857/11000/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,

при секретарі судового засідання Гладкій С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом Товариства з обмеженою діяльністю «ІМЕКСПО» до Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування постанов, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року (суддя Гаврилко С.Є., м.Ужгород), -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою діяльністю «ІМЕКСПО» (далі ТОВ) звернулося до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці (далі ЗМУ, Держпраці відповідно) в якому просило:

визнати протиправною та скасувати постанови Держпраці:

від 07.10.2024 №№3X/3K/24503/PH/293/318-ЗХ/ЗК/27762/П293/ПЗ18/ПТ/01/ПС/01; 3X/3K/24503/PH/293/318-ЗХ/ЗК/27762/П293/ПЗ18/ПТ/01/ПС/02;

3X/3K/24503/PH/293/318-ЗХ/ЗК/27762/П293/ПЗ18/ПТ/01/ПС/03;

3X/3K/24503/PH/293/318-ЗХ/ЗК/27762/П293/ПЗ18/ПТ/01/ПС/04;

3X/3K/24503/PH/293/318-ЗХ/ЗК/27762/П293/ПЗ18/ПТ/01/ПС/05;

3X/3K/24503/PH/293/318-ЗХ/ЗК/27762/П293/ПЗ18/ПТ/01/ПС/06;

3X/3K/24503/PH/293/318-ЗХ/ЗК/27762/П293/ПЗ18/ПТ/01/ПС/07;

3X/3K/24503/PH/293/318-ЗХ/ЗК/27762/П293/ПЗ18/ПТ/01/ПС/08;

3X/3K/24503/PH/293/318-ЗХ/ЗК/27762/П293/ПЗ18/ПТ/01/ПС/09;

3X/3K/24503/PH/293/318-ЗХ/ЗК/27762/П293/ПЗ18/ПТ/01/ПС/10;

3X/3K/24503/PH/293/318-ЗХ/ЗК/27762/П293/ПЗ18/ПТ/01/ПС/11;

3X/3K/24503/PH/293/318-ЗХ/ЗК/27762/П293/ПЗ18/ПТ/01/ПС/12;

3X/3K/24503/PH/293/318-ЗХ/ЗК/27762/П293/ПЗ18/ПТ/01/ПС/13;

3X/3K/24503/PH/293/318-ЗХ/ЗК/27762/П293/ПЗ18/ПТ/01/ПС/14;

3X/3K/24503/PH/293/318-ЗХ/ЗК/27762/П293/ПЗ18/ПТ/01/ПС/15;

3X/3K/24503/PH/293/318-ЗХ/ЗК/27762/П293/ПЗ18/ПТ/01/ПС/16 (далі оскаржувані Постанови).

03 березня 2025 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП 76983547, ВП 77022203, ВП 77020968, ВП 76818644, ВП 77021095, ВП 77020299, ВП 77021253, ВП 77021704, ВП 77022098, ВП 77020488, ВП 77021398, ВП 77021549, ВП 77021941 (далі Постанови ВП), що відкритті головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби міста Ужгород Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ярешко Д.В. (далі державний виконавець, ВДВС відповідно) на підставі оскаржуваних Постанов, до набрання законної сили рішення суду у даній справі. Вказав, що ВДВС на підставі спірних Постанов про накладення штрафу, які є предметом розгляду в даній справі було відкрито зазначені вище виконавчі провадження. Представник зазначив, що здійснення примусового виконання може завдати очевидної шкоди правам та інтересам позивача, а тому у випадку невжиття судом заходів забезпечення позову, примусове виконання оскаржуваних Постанов про накладення штрафу може призвести до значної шкоди інтересам позивача та негативних наслідків.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року Заяву задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчих документів оскаржуваних Постанов, - до набрання судовим рішенням в справі № 260/976/25 законної сили.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив у відповідній частині оскаржили сторони, які із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить таку скасувати та відмовити у задоволенні вимог Заяви.

В доводах апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції не встановлено конкретних фактів порушення прав та інтересів позивача, очевидність заподіяння шкоди таким інтересам через виконання постанови відповідача про накладення штрафу, при цьому в заяві про забезпечення позову позивачем зазначено лише про ймовірність та припущення можливості настання таких порушень без посилання на конкретні факти. Разом з тим, відповідач вважає, що заявником не наведені обставини, які впливають на співмірність та необхідність забезпечення позову з метою уникнення негативних наслідків які, в свою чергу, можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав позивача. При цьому матеріали справи не містять доказів неможливості провадження позивачем господарської діяльності з урахуванням розміру накладеного штрафу.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності відкритих виконавчих проваджень належним способом забезпечення адміністративного позову є зупинення стягнення за виконавчими документами. При цьому, вжиття заходів забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами. Вказаний захід забезпечення адміністративного позову відповідає предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямований лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Частинами першою та другою статті 150 КАС передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у цьому конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) передбачено, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Оскаржувані Постанови видані ЗМУ є самостійним виконавчим документом, примусове виконання якого здійснюється у порядку встановленому Законом.

При цьому, за вищезазначеними документами відкрито відповідні виконавчі провадження.

Приписами частини першої статті 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 34 Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Частиною першою статті 35 Закону визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Тобто, у Законі відсутній механізм зупинення виконання оскаржуваної позивачем постанови до ухвалення судового рішення по суті.

Зважаючи на те, що оскаржувані Постанови, законність та обґрунтованість яких є предметом спору у цій справі є виконавчими документами та за цими виконавчими документами відкрито виконавче провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі, у разі задоволення такого позову призведе до не ефективного захисту порушеного права позивача, оскільки позивачу доведеться докласти значних зусиль для відновлення того становища, яке він мав до виконання в порядку виконавчого провадження оскаржуваних Постанов.

Оскільки у Законі відсутній механізм зупинення виконання постанови про накладення штрафу до ухвалення судового рішення по суті на переконання суду апеляційної інстанції, обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Аналогічна правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема у постанові від 16.07.2024 року прийнятої у справі №240/40188/21.

Згідно статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич

Повне судове рішення складено 25 квітня 2025 року.