Справа № 440/9479/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: К.І. Клочко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 р. Справа № 440/9479/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2024, по справі № 440/9479/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 31.07.2024 №71;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2, відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення " з 23.07.2024.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 задоволено позов.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову в призначенні пенсії №71 від 31.07.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 02.01.1989 по 31.08.1993 та з 01.09.1993 по 31.03.2002 до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 31.07.2024.

Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вимог зазначало про не врахування судом першої інстанції, що приймаючи рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії пенсійний орган діяв згідно вимог чинного законодавства, оскільки позивачем не підтверджено необхідні періоди роботи за Списком № 1, що не дає право на розрахунок стажу на інших умовах ніж це здійснено відповідачем.

Апелянт вказував, що страховий стаж позивача становить 34 роки 01 місяць 10 днів, пільговий стаж становить 07 років 04 місяці 03 дні, що не дає право на призначення пенсії.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, 23.07.2024 ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та пакетом документів.

За результатами розгляду вказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області прийнято рішення №71 від 31.07.2024, яким відмовлено позивачу в призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 55 років та неможливістю визначити тривалість пільгового стажу роботи за списком № 2.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення пенсійного органу про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах та наявності підстав для призначення пенсії позивачу на пільгових умовах за списком № 2.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII.

Порядок дій територіальних органів Пенсійного фонду України при розгляді та вирішенні заяв фізичних осіб - громадян з приводу призначення, перерахунку пенсії конкретизований нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1), у силу яких рішення за матеріалами звернення має бути прийнято протягом 10 днів з дня надходження документів у формі протоколу.

Відповідно до п. 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Згідно з п. 4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії, орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. п. 1, 2, 27 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 18 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Також, згідно з п. 20 Порядку № 637 в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників; у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 17 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Таким чином, лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Тому збирання уточнюючих довідок повинно здійснюватись лише у випадках неправильного, неповного або нечіткого заповнення трудової книжки, що робить незрозумілим зроблений запис.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10.10.2019 року у справі №234/4585/17, від 25.04.2019 року у справі №159/4178/16-а.

Таким чином, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У ході судового розгляду встановлено, що відповідно до записів трудової книжки заявниці серії НОМЕР_1 від 16.09.1988 ОСОБА_1 з 02.01.1989 по 31.08.1993 працювала телефоністкою 3-го та 2-го класу цеху міжміського зв`язку, у період з 01.09.1993 по 29.10.1993 на посаді телефоністки Полтавської філії СП УТЕЛ, з 29.10.1993 по 31.12.1994 на посаді телефоніста-бригадира Полтавської філії СП УТЕЛ, з 31.12.1994 по 01.04.2002 на посаді телефоністки міжміського телефонного зв`язку 1 класу (бригадира) у Полтавському міському виробничо-технічному вузлу електрозв`язку.

Зазначені періоди роботи, крім того, підтверджуються довідками № 02/23-232 від 18.07.2024 та № 02/23-235 від 18.07.2024, відповідно до яких позивач з 02.01.1989 по 31.08.1993 постійно працювала на посаді, що передбачена списком №2 розділ ХХІХ згідно постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, та з 01.09.1993 по 31.03.2002 позивач постійно працювала на посадах, що передбачена списком №2 розділ ХХІХ, позиція 29 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

Крім того, позивачем надано накази від 16.02.1994 № 19 про атестацію робочих місць, яким підтверджено пільги та компенсації робітникам зайнятих на робочих місцях телефоністів, телеграфістів, від 20.12.1996 № 3-5-11/1-70 про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці, яким згідно із заключенням Інституту медицини праці від 26.09.1995 визначено робочі місця телефоністів міжміського телефонного зв`язку, що постійно працюють з мікротелефонною гарнітурою №1-352 шкідливими за умовами праці і підтверджено їх віднесення до Списку № 2, від 18.08.2000 № 1-2-09/1-20 про результати проведення атестації робочих місць в Утел, яким згідно із заключенням Інституту медицини праці від 31.07.2000 визнано робочі місця з 1 по 355 телефоністів міжміського телефонного зв`язку 3,2,1 кл. що постійно працюють з мікротелефонною гарнітурою на міжміських, замовних, довідкових комутаторах та телефоністів міжміського телефонного зв`язку 3,2,1 кл. (бригадир) що постійно працюють з мікротелефонною гарнітурою на міжміських, замовних, довідкових комутаторах шкідливими, важкими та напруженими умовами праці і підтверджено їх віднесення до Списку № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що записами у трудовій книжці та наданими позивачем довідками про підтвердження наявного трудового стажу підтверджується характер роботи позивача у спірний період на посадах що передбачені Списком № 2, а отже, позивач має право на включення періоду роботи період роботи з 02.01.1989 по 31.08.1993 та з 01.09.1993 по 31.03.2002 до пільгового стажу.

Доводи пенсійного органу про те, що довідка на підтвердження наявного трудового стажу видана без посилання на Списки, що були чинні на період роботи особи, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 21.01.1991 № 10 та постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, не спростовують зазначених вище висновків, оскільки зазначені обставини не виключають факту належності посади телефоніста міжміського телефонного зв`язку, що постійно працює мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміських, замовних довідкових комутаторах на переговорних пунктах з цілодобовою дією до списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який був чинний у спірний період.

Доводи апелянта про те, що позивачем довідка № 02/23-232 від 18.07.2024 за період з 02.01.1989 по 31.08.1993 до заяви не додавалась не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що зазначені періоди роботи позивача на посаді телефоністки міжміського телефонного зв`язку підлягають зарахуванню до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, доводи пенсійного органу, викладені в оскаржуваному рішенні, щодо відсутності підстав для зарахування вказаного періоду роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Щодо посилань пенсійного органу на не досягнення заявницею пенсійного віку, передбаченого пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом «б» ч. 1ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»(в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII) визначалось, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, який набрав чинності 01.04.2015, п. «б» ч. 1ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено в наступній редакції:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування":

чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року».

Зазначеною редакцією статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» фактично введено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020у справі №1-5/2018(746/15) за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України(конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII вирішено, зокрема: визнати такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), ст.13, ч.2 ст.14, п.п. «б»-«г» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XIIзі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII(пункт 1 резолютивної частини).

Стаття 13, ч. 2 ст.14, п.п. «б»-«г» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XIIзі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення(пункт 2 резолютивної частини).

Застосуванню підлягають ст.13, ч.2 ст.14, п.п. «б»-«г» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XIIв редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIIIдля осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Водночас, п. 1 ч. 2ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IVвстановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону(частина перша).

На пільгових умовах пенсія за віком призначається:

2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Колегія суддів звертає увагу, що вказані положення ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є чинними та неконституційними не визнавалися.

При цьому, ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.

Згідно з абз. 1 п. 16 XV «;Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, колегія суддів зазначає, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку № 2, а саме: ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІтаст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Так, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах обґрунтована, зокрема, не досягненням заявником пенсійного віку, визначеного ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто 55 років.

У той же час, із системного аналізу зазначених вище правових норм слід дійти висновку, що умовами для призначення жінці пільгової пенсії за віком за Списком 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІв редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, що підлягає застосуванню у спірних відносинах, є: 1) досягнення 50-річного віку; 2) зайнятість повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці 3) наявність страхового стажу не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

Так, на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 виповнилось 53 роки 8 місяців 18 днів.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин норм матеріального права та надання переваги у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону.

Так, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 31.07.2024 №71 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах, та наявність підстав для його скасування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 02.01.1989 по 31.08.1993 та з 01.09.1993 по 31.03.2002 до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 31.07.2024.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 по справі № 440/9479/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло