Справа № 204/10542/24
Суддя: Дубіжанська Т. О.
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/204/10/25
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у порядку спрощеного провадження в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд скасувати постанову № 11798 від 23.10.2024 року про накладення штрафу, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою накладено штраф у розмірі 17 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 23.10.2024 року відносно ОСОБА_2 було винесено постанову № 11898, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17 000 грн. Відповідно до змісту вказаної постанови, 23.10.2024 року було виявлено, що ОСОБА_2 не прибув для постановки на військовий облік військовозобов`язаних по досягненню граничного віку, чим порушив п. 3 ст. 1, абз. 2 п. 1 ч. 5 ст. 37, п. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пп.1 пп. 4 пп.8, п. 1 Правил обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які встановлені в Додатку № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487, а саме: з 09.05.2024 року не з`явився, на військовий облік військовозобов`язаних не став, військовий документ військовозобов`язаного не отримав, відомостей про зміну облікових даних не надавав, доказів поважної причини неявки тим, також не надано, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Позивач зазначає, що з даною постановою він не згоден, вважає її необґрунтованою, незаконною та складеною з порушенням норм КУпАП, оскільки вона не відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи. Так, зазначає, що час зазначений в протоколі та оскаржуваній постанові не відповідає дійсності. Стверджує, що він через застосунок «Резерв +», в строк до 14.07.2024 року, здійснив оновлення військово-облікових даних, про що в останнього у застосунку проставлена відповідна відмітка. Більш того, після виповнення 25 років, тобто у березні 2024 року, він особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальником якого було проставлено в посвідченні про приписку до призивної дільниці № У/99-3 від 09.03.2016 року відмітку про дійсність даного військово-облікового документа до 01.10.2024 року. Крім того, зазначає, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» до 19.05.2024 року не визначав строку виконання громадянами України військового обов`язку, зокрема і щодо виконання правил військового обліку.

Ухвалою суду від 01.11.2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 01.11.2024 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

02.12.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач вважає, що постанова стосовно позивача винесена з дотримання законодавства України, оскільки відповідно до п. 10 ст. Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних сил України, зобов`язані: прибувати за викликом до районних, міських районних у містах, територіальних центів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікового документа, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів. Позивачу, 04.03.2024 року виполонилося 25 років, а 03.04.2024 року набув чинності ЗУ 3127-ІХ «Про внесення змін до ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», про зниження віку військовозобов`язаних осіб до 25 років, які підлягають зняттю з обліку призовників і взяттю на облік військовозобов`язаних осіб. В даному випадку оскільки на день набрання чинності ЗУ 3127-ІХ, тобто станом на 03.04.2024 року, позивачу виполонилося 25 років, то з 03.04.2024 року відповідно до ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач підлягає зняттю з обліку призовників і взяттю на обліку військовозобов`язаних осіб. Однак, в супереч вищевказаному нормативному акту, позивач з`явився до відповідача лише 23.10.2024 року.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, зі змісту постанови № 11798 від 23.10.2024 року вбачається, що 23.10.2024 року позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою стати на облік військовозобов`язаних та отримати військовий документ. В мотивувальній частині постанови зазначено, що 09.05.2024 року згідно протоколу № 6, позивач був звільнений від призову на строкову службу, у зв`язку із досягненням 25-річного віку та взятий на облік військовозобов`язаних, матеріали направленні до правоохоронних органів, як на такого, який ухиляється від призову. Отже, з 09.05.2024 року до теперішнього часу, ОСОБА_2 , 1999 року народження, до ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`являвся, на військовий облік військовозобов`язаних не став, військовий документ військовозобов`язаного не отримував, відомостей про зміну облікових даних не надав, доказів поважності причин неявки ним також не надано, чим порушив вимоги чинного законодавства щодо виконання військового обов`язку, а саме: правил військового обліку, дотримання яких визначені в п. 3 ст. 1 абз. 2 п. 1, ч.5 ст. 37, п. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пп. 1, пп. 4, пп. 8 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений Постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487), відповідальність за що передбачена ч. 3 ст. 210 КУпАП. У зв`язку з чим, на ОСОБА_2 було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Копію оскаржуваної постанови позивачу вручено 23.10.2024 року.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

У відповідності до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Положеннями ч. 3, 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що Військовий обов`язок включає, зокрема взяття громадян на військовий облік, дотримання правил військового обліку. Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Частинами 3, 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України, які досягли 25-річного віку (станом на січень 2021 року 27-річного віку) під час перебування на військовому обліку призовників.

Абзацом 2, п. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, які є Додатком № 1 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою КМУ від 07.12.2016 № 921 (які діяли станом на січень 2021 року) визначено, що військовозобов`язані повинні перебувати на військовому обліку за місцем проживання у районних (міських) військових комісаріатах, за місцем роботи (навчання) на підприємствах, в установах, організаціях, виконавчих органах сільських, селищних та міських рад, а також у разі тимчасового вибуття за межі України за місцем консульського обліку в дипломатичних установах України.

Згідно з пунктом 3 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, які є Додатком № 1 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою КМУ від 07.12.2016 № 921 (які діяли станом на січень 2021 року), за порушення, у тому числі пункту 1 цього Додатку, особи притягуються до адміністративної відповідальності у порядку, визначеному КУпАП.

Відповідно до підпункту 1, пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487, (станом на час притягнення позивача до адміністративної відповідальності), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку: за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі-органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад; за місцем роботи (навчання) - в центральних і місцевих органах виконавчої влади, в інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, в органах військового управління (органах управління), військових частинах (підрозділах) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органах спеціального призначення, на підприємствах, в установах, організаціях, закладах освіти, закладах охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.

Згідно з пунктом 3 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні встановлено, з копії приписного на ім`я ОСОБА_2 від 09.03.2016 вбачається, що ОСОБА_2 взятий на військовий облік 09.03.2016 року, який дійсний до 01.10.2024 року (а.с. 19-20).

З довідки мобільного застосунку «Резерв +» (а. с. 22) вбачається, що позивач, який перебуває на обліку військовозобов`язаних, самостійно, добровільно та своєчасно уточнив свої данні.

Згідно електронного військово-облікового документа (застосунку «Резерв +») від 24.10.2024 року ОСОБА_2 , адреса проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 перебуває на військовому обліку, категорія - військовозобов`язаний. Дата уточнення даних - 14.07.2024 року. Електронний військово-обліковий документ дійсний до 27.07.2025 року (а.с. 27).

Позивач за змістом позовної заяви стверджує, що місце проживання не змінював, його до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 ) не викликали та повістки про виклик він не отримував. 23.10.2024 року самостійно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 для виконання вимог ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проте на нього склали протокол за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Відповідач у відзиві на позов, доказів виклику ОСОБА_2 для взяття на облік військовозобов`язаних та звернення до органів Національної поліції для розшуку призовника ОСОБА_2 не надав, при цьому, зазначаючи, що позивач не з`являвся для постановки на військовий облік відповідачем не було зазначено, який саме строк не дотримано позивачем та коли такий строк завершився, не зазначено період та конкретні дати виклику до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

19.05.2024 року набув чинності Закон № 3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Закон України "Про військовий обов"язок та військову службу" до 19.05.2024 не визначав строку виконання громадянами України військового обов`язку, зокрема і щодо виконання правил військового обов`язку.

Отже, до 19.05.2024 норми ч. 3 ст. 210 КУпАП не існувало.

Згідно ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Окрім цього, позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

В Постанові Верховного Суду від 21 січня 2020 року (справа №754/17019/17 провадження №51-2568км19) вказано, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, які передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України,за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. Чинним законодавством заборонено притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо на момент подій адміністративна відповідальність не була передбачена певною нормою КУпАП, адже закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

В цій же справі судом встановлено, що позивач, якому 25 років, до 04.04.2024 року не мав обов`язку ставати на військовий облік як військовозобов`язаний. Однак, з 04.04.2024 року у ОСОБА_2 такий обов`язок з`явився, оскільки набрав чинності Закону України № 3127-IX Про внесення змін до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яким зменшено вік перебування громадян на військовому обліку призовників з 27 років до 25 років. Тобто подія інкримінованого правопорушення, з зазначиних обставин у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, мала місце 04.04.2024 року, а була виявлена - 23.10.2024 року.

Відповідно до положень ст. 210 КУпАП, в редакції станом на 04.04.2024 року, не було ч. 3 ст. 210 КУпАП, дана норма з`явилась лише 19.05.2024 року, оскільки набув чинності Закон України № 3696-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позивач, якому на момент зниження граничного віку для призовника, виповнилось вже 25 років, мав обов`язок стати на військовий облік як військовозобов`язаний згідно ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» в новій редакції, яка набрала чинності з 03.04.2024 року. Однак, даним нормотивним актом не було визначено строків виконання цього обов`язку.

3 19.05.2024 року, ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено 60 - денний строк для уточнення громадянам України своїх даних щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено в дію норму ч. 3 ст. 210 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за невиконання цих правил.

На виконання ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач оновив свої дані через застосунок «Резерв +» та сформував електронний військово-обліковий документ.

Отже, ОСОБА_2 не міг вчинити адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП з 04.04.2024 року, або з 09.05.2024 року як зазначено в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності № 11702 від 23.10.2024 року, бо норма ч. 3 ст. 210 КУпАП введена в дію лише з 19.05.2024 року, одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку, що позивачем і було зроблено 14.07.2024 року в межах наданого законом строку.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що в даному випадку не має ні події, ні складу адміністративного правопорушення, за яке на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Оскільки притягнення позивача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП неможливе, то згідно п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_2 не могло бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону Укради» «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справа «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» від 14 березня 2002 року (заява № 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватися необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішення.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008 (заява N 16437/04), «Берктай проти Туреччини» від 01.03.2001 (заява 22493/93), «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 ( заява 263/2859/21), неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення « за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумцій. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 (серія А, № 25), «Коробов проти України» від 21.10.2011 року (Заява №39598/03),Європейський суд з прав людини зазначає що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом, така доведеність може випливати із співіснуванням достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

На підставі викладеного, судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства, і має бути скасована, а провадження закрите. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Оскільки позов задоволено, то з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.

На підставі вищевикладеного,керуючись ст. ст. 7, 8, 38, 210, 247, 251, 287, 288 КУпАП, ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. ст. 2, 5, 9, 72-79, 122, 139, 241-246, 257, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 11798 від 23.10.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн., скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду або через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.О. Дубіжанська