Справа № 600/1568/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

25 квітня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/1568/25-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 30 травня 2022 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 30 травня 2022 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у видачі оновленої довідки щодо ОСОБА_1 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати на ім`я ОСОБА_1 оновлену довідку про розмір грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, що враховується для перерахунку пенсії заявника, з урахуванням перерахунку грошового забезпечення, відповідно до вимог ст. 43 і 63 Закону №2262-ХІІ, ст. 9 Закону України від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, в тому числі процентної надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби), доплати, підвищення)) та премії у відсотках, встановлених станом на день звільнення за відповідною або аналогічною посадою, з якої його було звільнено з військової служби із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом за 1 січня відповідного календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на 01 січня відповідного календарного року) на відповідні тарифні коефіцієнти, та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум за відповідною або аналогічною посадою, з якої його було звільнено з військової служби, для здійснення обчислення та перерахунку з дня звільнення пенсії та подати до відповідного Головного управління Пенсійного фонду України вказану довідку.

Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до суду й доказів поважності причин його пропуску в частині позовних вимог, які стосуються періоду з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року.

На виконання указаної ухвали позивачем подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що на момент виникнення спірних правовідносин діяла редакція частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, якою право на звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не обмежувалось будь-яким строком. Крім цього представником позивача у заяві вказано, що позивач не отримував письмового повідомлення про порядок розрахунку його грошового забезпечення (у тому числі основних та додаткових). Посилаючись на правову позицію Верховного Суду у справі №460/21394/23, викладену у постанові від 21 березня 2025 року, представник позивача вказав, що у даному випадку початок перебігу тримісячного строку звернення до суду підлягає обчисленню саме з моменту набуття достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг та характер виплачених йому сум. Таку інформацію було отримано позивачем (його представником) лише після отримання відповіді на адвокатський запит.

Розглянувши подану заяву та перевіривши матеріали позову, суд зазначає таке.

Як було вказано судом в ухвалі від 10 квітня 2025 року, спір у даній справі виник, зокрема, через неналежну, на думку позивача, виплату йому грошового забезпечення за час проходження військової служби в особовому складі військової частини НОМЕР_1 (на фінансовому забезпеченні якого перебуває військова частина НОМЕР_2 ) за період з 30 травня 2022 року по 20 травня 2023 року. Позивач вважає, що грошове забезпечення за вказаний період виплачувалось йому у зменшеному розмірі.

Відповідно, позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно оцінювати як вимоги про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати у тому сенсі, яким їх наповнив Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013.

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 233 Кодексу законів про працю України, яка містить спеціальні для даних спірних правовідносин норми, які встановлюють строк звернення до суду за захистом порушеного в матеріальному аспекті права на оплату праці.

Суд зауважує, що до 19 липня 2022 року стаття 233 Кодексу законів про працю України не обмежувала будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Після цієї дати у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-IX строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Отже, спірні у даній правовідносини, які виникли до 19 липня 2022 року (тобто, з 30 травня 2022 року по 18 липня 2022 року) не обмежуються будь-яким строком на звернення до суду.

Поряд з цим до спірних правовідносин, що виникли з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року, підлягає застосуванню тримісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 233 Кодексу законів про працю України.

Надаючи оцінку доводам заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року, суд зауважує таке.

Як зазначено Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2025 року (справа №460/21394/23), у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»). Водночас початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову у частині вимог за період з 19 липня 2022 року слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

На вказану правову позицію Верховного Суду посилається і представник позивача у поданій ним заяві, зазначивши при цьому, що позивач не отримував жодного письмового повідомлення про порядок розрахунку його грошового забезпечення (у тому числі основних та додаткових). Натомість таку інформацію було отримано представником позивача вже після поданння адвокатського запиту.

Однак указані доводи суд оцінює критично, адже, як вбачається з доданих до позову матеріалів, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (яка згідно змісту позову перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 , до якої і заявлені вимоги позову) від 04 вересня 2023 року №247 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 26 серпня 2023 року. Також цим наказом були визначені види грошового забезпечення, що підлягали виплаті позивачу при звільненні зі служби у військовій частині НОМЕР_2 .

Тобто, фактично, в зазначеному наказі міститься інформація про суми грошового забезпечення позивача, належні йому при звільненні з військової служби.

Відповідно, за умови застосування до спірних правовідносин норм частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції, чинній на час видачі наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , тримісячний строк звернення позивача до суду з цим позовом тривав починаючи з наступної дати після виключення його зі списків особового складу військової частини, тобто з 27 серпня 2023 року, по 27 листопада 2023 року (останній день тримісячного строку після виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ).

Разом з цим у поданій до суду заяві про поновлення строку звернення до суду позивачем (його представником) не зазначено жодних обставин, які унеможливлювали або істотно перешкоджали ОСОБА_1 протягом указаного вище строку звернутися особисто або через представника до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

Поряд з цим, як вбачається зі змісту матеріалів позову, у серпні 2024 року представник позивача зверталась до військової частини НОМЕР_2 із заявою та адвокатським запитом щодо надання інформації про розмір прожиткового мінімуму, який було застосовано при розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 під час служби, та щодо проведення перерахунку грошового забезпечення позивача.

При цьому, як свідчить зміст заяви діючої в інтересах позивача адвоката Єрьоміної В.А. від 13 серпня 2024 року, в такій зазначено, що починаючи з 29 січня 2020 року розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня календарного року. Відповідно, у відповідача виникли підстави для перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Відтак, подаючи вказану заяву у серпні 2024 року, представнику позивача уже було достеменно відомо про наявність підстав для перерахунку грошового забезпечення позивача, у тому числі й за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року, а тому доводи заяви про поновлення строку звернення до суду в тій частині, що фактично про порушення відповідачем прав позивача стало відомо лише після отримання відповіді на адвокатський запит (заяву), є безпідставними.

До того ж, суд зауважує, що відповідь за результатами розгляду заяви та адвокатського запиту адвоката Єрьоміної В.А. в інтересах ОСОБА_1 було надано військовою частиною НОМЕР_2 (яка згідно змісту позову перебуває на фінансовому забезпечення військової частини НОМЕР_1 ) ще 17 листопада 2024 року.

Тобто, навіть у разі визначення початку перебігу тримісячного строку звернення до суду з цим позовом з дати видачі військовою частиною НОМЕР_2 листа за результатами розгляду заяви представника позивача про перерахунок грошового забезпечення, тобто з 17 листопада 2024 року, то такий строк закінчився 17 лютого 2025 року.

Натомість даний позов подано до суду лише 03 квітня 2025 року (згідно відмітки на поштовому конверті, яким було направлено позов ОСОБА_1 на адресу Чернівецького окружного адміністративного суду).

Подана на виконання вимог ухвали суду від 10 квітня 2025 року заява про поновлення строку звернення до суду не містить жодних доводів та відповідних доказів неможливості своєчасного звернення його до суду з цим позовом (в частині позовних вимог з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року) у тому числі і після отримання від військової частини НОМЕР_2 відповіді за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перерахунок грошового забезпечення (з 17 листопада 2024 року по 17 лютого 2025 року).

Доводи позивача (його представника) про те, що строк звернення до суду з цим позовом підлягає поновленню у зв`язку з тим, що на момент виникнення спірних у даній справі відносин діяла редакція частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, якою право на звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не обмежувалось будь-яким строком, суд вважає безпідставними, оскільки такі суперечать висновкам Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2025 року у справі №460/21394/23.

Суд зауважує, що позивач, отримуючи грошове забезпечення у період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року, мав можливість дізнатися про порушення своїх прав, на захист яких подано цей позов, однак не вчиняв жодних дій.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26 жовтня 2023 року (справа №990/139/23) та від 01 лютого 2024 року (справа №990/270/23) вказала, що установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

Так, день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Беручи до уваги наведені вище правові позиції Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, надаючи оцінку доводам позивача, викладеним у заяві про поновлення строку звернення до суду, суд зауважує, що пропуск строку на звернення до суду в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року через пасивну поведінку позивача щодо реалізації своїх процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовом.

Таким чином, у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року не наведено змістовних і вагомих доводів щодо вчинення позивачем усіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати свої процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не доведено, що в цій справі можливість вчасного подання позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від волевиявлення позивача.

Зі змісту доводів, наведених позивачем (його представником) у поданій заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року, не вбачається обставин, які були б пов`язані з дійсними істотними труднощами та наявністю перешкод об`єктивного і непереборного характеру, які б унеможливили або значно утруднили можливість реалізації ОСОБА_1 , особисто або в порядку представництва права на судовий захист у строк, установлений процесуальним законом для звернення до адміністративного суду.

Не звернення до суду з адміністративним позовом через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Тому, наведені представником позивача у поданій на виконання вимог ухвали суду від 10 квітня 2025 року заяві про поновлення строку звернення до суду причини пропуску строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року є неповажними.

Згідно пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року.

Розглянувши позовну заяву в частині позовних вимог за період з 30 травня 2022 року по 18 липня 2022 року, суд приходить до висновку, що вона подана особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України; даний спір виник із публічно-правових відносин; спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства; справа підсудна Чернівецькому окружному адміністративному суду.

Підстави залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відкриття провадження у даній справі.

Беручи до уваги склад учасників справи, характер спірних правовідносин, враховуючи інші критерії, визначені частиною третьою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути вказану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Керуючись статтями 123, 171, 248, 257, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року.

2. Відмовити у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом у частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року.

3. Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року повернути позивачеві.

4. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії в частині заявлених позовних вимог за період з 30 травня 2022 року по 18 липня 2022 року.

5. Справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

6. У разі заперечення проти позову встановити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам, встановленим частиною другою та частиною четвертою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України. Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

7. У разі подання відповідачем відзиву на позовну заяву, встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив, яка повинна відповідати вимогам, встановленим частиною другою-четвертою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

8. У разі подання позивачем відповіді на відзив, встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечень, які повинні відповідати вимогам, встановленим частиною другою-четвертою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

9. Повідомити учасникам справи про можливість отримати інформацію по справі на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: adm.cv.court.gov.ua/sud2470/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та в частині повернення може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення, а в іншій частині - оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк