Справа № 160/22892/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
22.11.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення форми Ф №4547-1302 від 19.05.2016 р.;
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом протиправно, з огляду на те, що з 17.06.2013 у позивача було остаточно припинено право власності на будівлі та споруди, які розміщені на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , тому саме до нових власників об`єктів нерухомості перейшов і встановлений податковим законодавством обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ними нерухоме майно.
На виконання вимог вказаної ухвали суду від 29.11.2021 представником позивача 07.02.2022 усунуто означені недоліки позовної заяви, в тому числі надано оригінал документа про сплату судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 11 051,70 грн, однак, поряд з цим заявлено повторне клопотання про звільнення від сплати удового збору.
Також вказаною ухвалою суду від 14.02.2022 у задоволенні повторного клопотання позивача про звільнення від сплати удового збору відмовлено.
Разом з відзивом на позовну заяву Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало до суду клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду через пропущення позивачем строку звернення до суду.
Також 05.04.2022 до суду від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
04.05.2022 у підготовчому судовому засіданні розгляд справи відкладено на 07.06.2022 на 11:00 год.
03.06.2022 від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, що розглядається, до набрання законної сили судовим рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі №206/1280/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання договору оренди землі від 10.05.2006 припиненим.
Представник позивача у підготовче судове засідання 07.06.2022 не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні 07.06.2022 проти задоволення клопотання позивача про зупинення провадження у справі, що розглядається, до набрання законної сили судовим рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі №206/1280/22 не заперечував.
02.10.2023 до суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З урахуванням заяви представника позивача, належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, наявності достатніх доказів у матеріалах справи для вирішення спору по суті заявлених вимог, суд ухвалив здійснити розгляд справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 10.05.2006 між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі строком на п`ятнадцять років (т. 1, а.с. 33-39).
Згідно з п. 2.1 та п. 2.2 договору, в оренду передається земельна ділянка, загальною площею 0, 5564 га. На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, інші об`єкти інфраструктури, які зазначені в акті приймання-передачі земельної ділянки.
25.06.2008 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, частину комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 40-41).
17.06.2013 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець-1), ОСОБА_4 (покупець-2) укладено договір купівлі-продажу будівель та споруд, що належать продавцю та знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 42-45).
Рішенням Дніпропетровської міської ради VІІ скликання № 119/12 від 27.07.2016 (п. 2) договір оренди землі від 10.05.2006 (державна реєстрація від 01.12.2006 №11), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А. В. 10.05.2006 за реєстраційним номером 1675, припинено шляхом розірвання за взаємною згодою сторін, уклавши договір про розірвання цього договору оренди землі, а право користування гр. ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , земельною ділянкою, площею 0,5564 га (кадастровий номер :09:007:0038), по АДРЕСА_1 визнано таким, що припинилось (т. 1, а.с. 46-47).

У п. 4.1 та п. 4.2 вказаного рішення ОСОБА_1 зобов`язано: у тримісячний строк з моменту прийняття цього рішення укласти з міською радою в установленому порядку договір про розірвання договору оренди землі та здійснити нотаріальне посвідчення договору (п. 4.1 цього рішення) та провести державну реєстрацію прав за цим договором відповідно до вимог чинного законодавства.

У зв`язку з наявністю в інформаційних базах ДПС відомостей про Договір оренди землі від 10.05.2006 (державна реєстрації договору оренди землі від 01.12.2006 за №111) строком дії на п`ятнадцять років, за яким ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є орендарем земельної ділянки площею 0,5564 га кадастровий номер :09:007:0038, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , податковим органом було сформовано та направлено наступні податкові повідомлення рішення форми «Ф»:

- від 19.05.2016 №4547-1302, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 225 368,46 грн (т. 1, а.с. 192);

- від 10.06.2017 №10833-1302, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 238 890,56 грн (т. 1, а.с. 195);

- від 23.02.2018 №-0464, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2018 рік у розмірі 238 890,56 грн (т. 1, а.с. 198);

- від 01.05.2019 №3-0464, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік у розмірі 238 890,56 грн (т. 1, а.с. 201).

Незгода позивача з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (тут і далі - в редакції чинній на момент виникнення правовідносин).

Відповідно до пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно з п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Пунктами 288.2, 288.3 та 288.4 статті 288 ПК України передбачено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до п. 286.2 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно з п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відповідно до частини 1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із частиною 9 статті 93 Земельного кодексу України відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля, споруда.

Відповідно до абзацу 8 частини 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Згідно з частиною 2 статті 120 Земельного Кодексу України, якщо житловий будинок, будівля, споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до статті 377 Цивільного Кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю, споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю, споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Аналіз наведених правових норм в їх сукупності дає підстави для висновку, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки, який зобов`язаний сплачувати орендну плату за земельну ділянку, що перебуває у його користуванні на підставі договору оренди. Обов`язок сплачувати орендну плату виникає у землекористувача з дня виникнення права користування земельною ділянкою.

Водночас, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставами припинення права користування земельною ділянкою. У цілях оподаткування у власника будівлі, споруди (їх частини) з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно виникає обов`язок зі сплати податку за землю, на якій розташовані такі будівлі, споруди (їх частини). Якщо будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, однак обов`язок зі сплати орендної плати виникне тільки на підставі укладеного договору оренди землі.

При цьому за прямою нормою закону (ст. 31 Закону України «Про оренду землі») договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Суд відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України враховує також правову позицію Верховного Суду щодо застосування наведених норм права, яка є сталою і відповідно до якої особа, яка набула права власності на нерухоме майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно. Зміна орендаря відбувається в силу прямої вказівки закону. Зобов`язання зі сплати орендної плати автоматично виникає в нового власника об`єкта нерухомості з моменту набуття ним права власності на такий об`єкт. У разі відчуження частини об`єкта нерухомості, що розташований на орендованій земельній ділянці: - відбувається заміна орендаря за договором оренди земельної ділянки з попереднього на нового власника об`єкта нерухомості щодо відповідної частини земельної ділянки; - так само до нового власника об`єкта нерухомості переходить обов`язок сплачувати орендну плату за землю у відповідній пропорційній частині.

Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 29.05.2020 у справі №802/4133/15-а, від 14.02.2023 у справі №03/847/17, від 19.06.2018 у справі №922/3655/17, від 07.11.2018 у справі №910/20774/17 та від 18.04.2019 у справі №913/210/18, тощо.

У разі набуття права власності на нерухоме майно, що розміщене на земельній ділянці, та не оформлення права користування на таку земельну ділянку обов`язок зі сплати земельного податку виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що розміщене на цій землі, адже якщо особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на земельній ділянці, то до неї як набувача переходить право користування земельною ділянкою. Водночас землекористувач має сплачувати плату за землю за фактичний період використання землі у поточному році.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.09.2021 у справі № 808/2684/15.

Тобто, у разі відчуження особою об`єкта, який перебував на відповідній земельній ділянці, до нового власника нерухомості переходить встановлений законодавством обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.

При цьому, обов`язок сплати земельного податку не ставиться в залежність від факту реєстрації права власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України, та виникає у фізичної особи з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Суд з цього приводу звертає увагу, що статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей (до 02 листопада 2016 року - «записів») до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина 2 статті 3 цього Закону).

Отже, з моменту набуття права власності на будівлі і споруди, розташовані на земельній ділянці площею 0,5564 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:007:0038, нові власники (з 25.06.2008 ОСОБА_2 та з 17.06.2013 ОСОБА_3 й ОСОБА_4 ) стали фактичними орендарями такої земельної ділянки; а для попереднього орендаря ОСОБА_1 договір оренди припинився, що і зафіксовано рішенням Дніпропетровської міської ради №119/12 від 27.07.2016 про припинення ОСОБА_1 права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та розірвання договору оренди.

При цьому, виходячи з наведеного вище правового регулювання та висновків Верховного Суду, викладених за подібних правовідносин, суд відхиляє доводи відповідача, що у спірний період саме позивач є платником орендної плати за земельну ділянку площею 0,5564 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:007:0038, оскільки остання не уклала нотаріально посвідчений договір розірвання оренди землі та не здійснила державну реєстрацію припинення оренди землі, тому договір оренди землі від 10.05.2006 вважається чинним.

З цього приводу суд бере до уваги те, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2022 у справі №206/1280/22, яке набрало законної сили 20.01.2023, позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання договору оренди припиненим задоволено та визнано договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та Дніпропетровською міською радою 10 травня 2016 року щодо земельної ділянки, площею 0,5564 га за кадастровим номером :09:007:0038, розташованої за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна: 101) в частині ОСОБА_1 припиненим з 17 червня 2013 року.

У вказаній цивільній справі суд, врахувавши правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 04 липня 2019 року у справі № 911/2244/18, дійшов висновку, що «у зв`язку з тим, що після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо ОСОБА_1 , однак діє на тих самих умовах стосовно нових власників нерухомості ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), які з моменту набуття такого права набувають також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а, отже, й відповідні права та обов`язки, що розташоване на спірній земельній ділянці, в силу прямої законодавчої вказівки до них як до нових набувачів (власників) перейшло право користування земельною ділянкою, на якій воно розміщене, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

При цьому, документальне оформлення вибуття з договору оренди попереднього орендаря (землекористувача) не впливає на обсяг права нового власника майна, оскільки умови основного договору оренди для особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, залишаються незмінними з моменту укладення сторонами договору купівлі-продажу, а, отже, момент звернення нового власника майна до орендодавця щодо внесення змін до такого договору оренди не впливає на обсяг прав та умови договору, що встановлені для попереднього землекористувача в силу прямої норми закону.

Договором про відчуження нерухомого майна припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташоване таке нерухоме майно.

Отже, враховуючи викладене, після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а, отже, й відповідні права та обов`язки.

Незважаючи на те, що Дніпровська міська рада своїм рішенням від 27.07.2016 визнала договір оренди землі від 10.05.2006 таким, що припинений, але, відповідно до змісту цього рішення, зобов`язала ОСОБА_1 сплатити орендну плату за один рік з моменту прийняття рішення, припинити договір шляхом розірвання за взаємною згодою сторін, уклавши договір про розірвання цього договору оренди земельної ділянки.

Вищезазначені умови договору свідчать про те, що фактично Дніпровська міська рада не визнала обставини припинення договору оренди відповідно до закону.

У позивача ОСОБА_1 17.06.2013 остаточно припинено право власності на нерухоме майно (будівлі, споруди) за адресою: АДРЕСА_1 , а власниками такого нерухомого майна сталі інші особи.».

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Підсумовуючи вищенаведене суд доходить висновку, що саме з моменту реєстрації права власності на нерухоме майно за іншими особами, у позивача як попереднього власника нерухомого майна не виникає обов`язку зі сплати орендної плати за земельну ділянку, на якій розташовані відповідні об`єкти нерухомості, які відчужено.

Таким чином, приймаючи до уваги, що у період з 2016 року по 2019 рік включно позивач не був користувачем земельної ділянки та, відповідно, не був платником орендної плати за землю, визначення контролюючим органом позивачу оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями грошового зобов`язання з орендної плати за землю за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки є неправомірним.

Отже, спірні податкові повідомлення-рішення форми «Ф» 4547-1302 від 19.05.2016, №10833-1302 від 10.06.2017, №-0464 від 23.02.2018 та №3-0464 від 01.05.2019 з орендної плати за землю за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки є протиправними та підлягають скасуванню.

Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

За наведених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у загальному розмірі 11 051,70 грн, підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення цієї суми коштів з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49005) визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області форми «Ф» №4547-1302 від 19.05.2016, №10833-1302 від 10.06.2017, №-0464 від 23.02.2018, №3-0464 від 01.05.2019.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49005) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 11 051,70 грн (одинадцять тисяч п`ятдесят одна гривня 70 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова