Справа № 200/9089/24
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

24 квітня 2025 року

м. Київ

справа №200/9089/24

адміністративне провадження № К/990/14852/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року (колегія у складі суддів Сіваченка І.В., Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А.)

у справі № 200/9089/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі також - ГУ ПФ України в Донецькій області, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 26.06.2024 № 43 про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язати зарахувати до пільгового стажу роботи, періоди: за Списком робіт затвердженому постановою Кабінетом Міністрів України від 31.03.1994 № 202, (розділ 2), період навчання у Білицькому професійному ліцеї з 31.08.2001 по 08.02.2005, періоди роботи з 06.03.2006 по 16.03.2006 за записами трудової книжки серії НОМЕР_1 ; на провідній посаді гірника очисного вибою з 01.09.2012 по 31.12.2012, з 01.01.2013 по 24.01.2014, з 03.02.2014 по 12.02.2014, з 01.03.2014 по 02.03.2014, з 01.04.2014 по 02.04.2014, з 09.07.2014 по 16.07.2014, з 01.08.2014 по 01.08.2014, з 15.01.2020 по 14.03.2020 за записами трудової книжки серії НОМЕР_1 ;

- зобов`язати розрахувати весь стаж роботи відпрацьований на провідних професіях з кратністю відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.1992 № 81 та роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 8;

- зобов`язати призначити пенсію відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 18.06.2024.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31.01.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач 18.03.2025 оскаржив його в апеляційному порядку, заявивши при цьому про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. В обгрунтування пропуску вказаного строку представник позивача - адвокат Верченко О.О. (далі - представник позивача) зазначила, що ОСОБА_1 мешкає у м. Білецьке Донецької області, тобто в зоні активних бойових дій, та через їх посилення він не мав можливості вийти на зв`язок із адвокатом для погодження питання щодо звернення із апеляційною скаргою на оскаржуване судове рішення. На думку представника позивача строк для звернення із апеляційною скаргою пропущений позивачем з поважних причин й термін пропуску в чотирнадцять днів є незначним, а тому такий строк може бути поновленим.

Перший апеляційний адміністративний суд, визнавши неповажними наведені заявником причини пропуску строку, постановив ухвалу від 25.03.2025 про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без руху та запропонував останньому подати заяву, в якій вказати інші поважні причини пропуску строку звернення та надати належні докази з цього питання.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд керувався положеннями ч. 3 ст. 298 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до якої апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Представника позивача подав до апеляційного суду заяву про поновлення строку звернення з апеляційною скаргою, в якій додатково зазначив, що на час подання апеляційної скарги адвокат Верченко О.О. постійно перебувала на самостійному лікуванні за призначеннями лікарів, які надавали призначення раніше по хворобі. Як наслідок її погане самопочуття вплинуло на своєчасність звернення до апеляційного суду. На підтвердження своїх доводів долучила до матеріалів заяви скрин-шоти з рахунку на придбання ліків.

Розглянувши подану заяву, Перший апеляційний адміністративний суд визнав неповажними наведені позивачем підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, відмовив у його задоволенні та у відкритті апеляційного провадження, про що постановив ухвалу від 08.04.2025.

При цьому Перший апеляційний адміністративний суд виходив з того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 31.01.2025 доставлено до електронного кабінету в системі «Електронний суд» представника позивача 01.02.2025 о 05 год. 29 хв.

За змістом норми ч. 7 ст. 251 КАС України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Однак безпосередньо апеляційна скарга була сформована в системі «Електронний суд» та подана 18.03.2025, тобто з порушенням тридцятиденного строку.

Надаючи оцінку покликанню позивача на те, що порушення строку на апеляційне оскарження зумовлене виникненням у період з 01.02.2025 по 02.03.2025 обмежень у доступу до мережі інтернет та телефонного зв`язку, апеляційний суд відмітив відсутність жодних доказів, які б могли підтвердити існування вказаних обставин.

Стосовно тверджень представника позивача, що іншою причиною несвоєчасного подання апеляційної скарги є її перебування на нестаціонарному лікування, то суд визнав такі неповажними причинами, урахувавши при цьому висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 12.02.2020 у справі № 560/3070/19 та від 22.11.2019 у справі № 120/4137/18-а, а саме:

« амбулаторне лікування розуміє під собою лікувально-профілактичні дії, які надаються особі (основні види медичної допомоги), як в самій амбулаторії (без залишення в лікарні на стаціонар), так і вдома. Хвороба, лікування в умовах денного стаціонару, перебування на амбулаторному лікуванні не є перешкодою для звернення до суду з позовом та не є об`єктивно непереборними обставинами, оскільки залежать виключно від волевиявлення самого позивача та належного використання ним своїх прав, визначених нормами закону.»;

« перебування особи на амбулаторному лікуванні, на відміну від стаціонарного, не позбавляє можливості такої особи реалізувати своє право на захист порушених прав, як самому, так і через представника.».

Також, проаналізувавши зміст долучених до заяви про поновлення строку матеріалів (скрін-шотів про перерахування коштів з банківського рахунку в оплату ліків), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі не вказують на існування обставин, які б унеможливлювали своєчасне звернення скаржника з апеляційною скаргою.

У взаємозв`язку із цим суд зауважив, що вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, необхідно надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск такого строку. При цьому поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними перешкодами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Такі обставини мають бути підтверджені належними і допустимими доказами. Наведене дає підстави для висновку про те, що обставини пропуску строку звернення до суду є оціночними, комплексними і такими, що потребують дослідження в кожному окремому випадку. Питання наявності або відсутності підстав для визнання причин пропуску строку звернення з апеляційною скаргою

норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів поважними вирішується судом апеляційної інстанції на підставі фактичних обставин справи, із урахуванням наведених обґрунтувань та наданих доказів. Однак, доведення поважності причин пропуску строку звернення до суду покладається на особу, яка звертається із апеляційною скаргою, та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Крім того, звернення до суду з апеляційної скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження судового рішення, то реалізація цього права має відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями КАС України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Отже наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Установлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.

Окрім цього, п. 2 ч. 3 ст. 2 КАС України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у ст. 44 КАС України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Перший апеляційний адміністративний суд, врахувавши вищевказані норми процесуального закону, обґрунтовано ухвалою від 08.04.2025 відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на підставі п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з ч. 2 ст. 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування щодо її застосування чи тлумачення.

За таких обставин, касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки, у даному випадку, правильне застосування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, у розумінні п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року у справі № 200/9089/24.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб