Справа № 320/8854/24
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року справа №320/8854/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 04.10.2023 звернувся засобами поштового зв`язку до суду з позовом (зареєстрований у суді 20.02.2024) до Головного управління ДПС у м. Києві (ГУ ДПС, ДПС, податковий орган).

Просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.07.2023 № Ф-45360-2615.

Ухвалою суду від 26.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у квітні 2023 року ним припинено підприємницьку діяльність, з 24.02.2022 він перебуває на військовій службі у зв`язку із мобілізацією, підстави нарахування і розрахунок нарахованої суми вимоги позивачу не відомі. Вказав, що з лютого 2022 року отримував винагороду як військовослужбовець, з якої у встановленому порядку утримувався єдиний внесок. Стверджував, що на час винесення вимоги не здійснював підприємницької діяльності. Також зазначив, що оскільки він не здійснював підприємницьку діяльність з 24.02.2022, доходи від неї не отримував, розрахунок єдиного внеску у складі податкової декларації не заповнював і керувався положеннями пункту 9-19 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» про право не нараховувати, не обчислювати і не сплачувати єдиний внесок за себе на відповідний період. Наголошував, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, однак не здійснює господарську діяльність і є найманим працівником, - є застрахованою і платником за неї єдиного внеску виступає роботодавець. Звертав увагу і на те, що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факт виникнення у позивача заборгованості з єдиного внеску, зокрема зі сплати єдиного внеску із порушенням строків.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, направив витребовувані судом письмові пояснення, де зазначив, що ОСОБА_1 перебував на обліку з 07.11.2016 у ГУ ДПС у м. Києва, при цьому сплати сум єдиного внеску за період 2017-2021 роки проводилися з порушенням вимог пункту 1 частини другої статті 6 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», і станом на липень 2023 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску. Стверджували наявність у позивача заборгованості з єдиного внеску у сумі 7187,18 грн. Також вказали, що скасування вимоги у судовому порядку не скасовує наявність суми боргу, що обліковується за позивачем.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 був фізичною особою-підприємцем, зареєстрований 07.11.2016, перебував на спрощеній системі оподаткування (2 група). 03.04.2023 проведено державну реєстрацію припинення фізичної особи-підприємця.

Як вбачається із довідки Департаменту юридичного забезпечення Міністерства оборони України від 16.08.2023 №298/16 (а.с.8), ОСОБА_1 дійсно перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації з 24.02.2022 по теперішній час (дату видачі довідки).

У письмових поясненнях податковий орган зазначав, що у платника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за кодом платежу 71040000 (єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування) обліковуються щоквартальні нарахування з 4-го кварталу 2016 року 4-й квартал 2020 року у розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць згідно обраної системи оподаткування та нарахування згідно звітності:

- 4-й квартал 2016 року по терміну сплати 19.01.2017 (352,00 грн.);

- 1-4-й квартали 2017 року по термінах сплати: 19.04.2017 (2112,00 грн.), 19.07.2017 (2112,00 грн.), 19.10.2017 (2112,00 грн.), 19.01.2018 (2112,00 грн.);

- 1-4-й квартали 2018 року по термінах сплати: 19.04.2018 (2457,18 грн.), 19.07.2018 (2457,18), 19.10.2018 (2457,18 грн.), 21.01.2019 (2457,18 грн.) грн.;

- 1-3-й квартали 2019 року по термінах сплати 19.04.2019 (2754,18 грн.), 19.07.2019 (2457,18 грн.) грн., 21.10.2019 (2754,18 грн.);

- 10.02.2020 звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік від 10.02.2020 №27673 на суму 2754,18 грн. (4-й квартал 2019 року);

- 1-4-й квартали (січень-лютий, червень-листопад) 2020 року по термінах сплати: 21.04.2020 (2078,12 грн.), 20.07.2020 (1039,06 грн.), 19.10.2020 (3178,12 грн.), 19.01.2021 (2200,00 грн.);

- 10.02.2021 звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік від 08.02.2021 №8931802 на суму 3117,18 грн. (березень, квітень-травень).

За відомостями ГУ ДПС, станом на 01.01.2022 в ІКП позивача обліковувалося позитивне сальдо (переплата) в розмірі 8762,82 грн.

Також ГУ ДПС зазначили, що 11.03.2022 відбулись нарахування у сумі 15950 грн. на підставі поданих до податкового органу від 22.02.2022 № відомостей про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (додаток 1 до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця) за 2021 рік з самостійно визначеною базою нарахування; вказали, що звіт поданий без помилок, пройшов автоматичну обробку та завантажений до реєстру застрахованих осіб згідно квитанції №2, надісланою ПФУ.

Податковим органом, за наведеного, констатовано наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску у сумі 7187,18 грн.

При цьому, доказів на підтвердження зазначеного контролюючий орган не надав.

25.07.2023 на вказану суму заборгованості сформовано вимогу 2023 № Ф-45360-2615 (а.с.4).

Таку вимогу направлено на податкову адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_1 . Вимогу вручено 31.07.2023, на підтвердження чого надано засвідчену копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.35).

У свою чергу, ОСОБА_1 зазначав, що за отримання вимоги не розписувався, а з її змістом ознайомився 12.08.2023, коли виявив у поштовій скринці.

ОСОБА_1 подавав скаргу на названу вище вимогу до ДПС України, однак рішенням від 05.09.2023 таку скаргу залишено без розгляду (а.с.12-13).

Ухвалою суду від 01.10.2024 витребувано від Головного управління ДПС у м. Києві: зворотний бік інтегрованої картки платника єдиного внеску з моменту реєстрації позивача ФОП (07.11.2016) по день її подання до суду; докази сплати ЄСВ за спірний період із порушенням строку. Крім того, витребувано від позивача докази сплати єдиного внеску на період дії як ФОП у відповідному (належному) розмірі і в установлений строк.

Станом на 24.04.2025 такі докази відповідачем суду не подані, хоча ухвала про витребування доказів доставлена в електронний кабінет ГУ ДПС у м. Києві 07.10.2024 о 00:35.

У матеріалах справи наявний витяг з інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 лише з 31.12.2021, де станом на таку дату вказано позитивне сальдо у 8762, 82 грн. (а.с.33-34). Крім того, із такого витягу вбачається, що 11.03.2022 внесено відомості про 11 операцій і нараховано 15950 грн. із визначенням недоїмки у 7 187, 18 грн.

Позивач на відповідну ухвалу направив письмові пояснення і додаткові докази. Зазначив, що сплачував єдиний внесок із різних рахунків і вчасно; а у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності у квітні 2023 року був закритий поточний рахунок ФОП ОСОБА_1 , що унеможливлює надання виписок по ньому.

Надав засвідчені копії квитанцій про сплату єдиного внеску, які залишилися у нього у наявності, - від 19.10.2020 (про сплату 3178,12 грн. ЄСВ), від 18.01.2021 (про сплату 3300 грн. ЄСВ), від 08.02.2021 (про сплату 1333,96 грн. ЄСВ), 19.04.2021 (про сплату 3960 грн. ЄСВ).

Наголосив і на тому, що із наданих податковим органом документів вбачається, що станом на 31.12.2021 за позивачем обліковувалась переплата у сумі 8762, 82 грн. Факт наявності переплати станом на 31.12.2021 підтверджує. Стверджує штучне виникнення боргу через облік податковим органом розрахунків із ЄСВ, здійснених у березні.

Також у додаткових письмових поясненнях позивача, поданих у зв`язку із поданням письмових пояснень відповідачем, ОСОБА_1 зазначив, що, враховуючи наявність переплати по єдиному внеску в сумі 8762,82 грн., внаслідок зрозумілих лише відповідачу 11 діям по особовому рахунку платника, за які позивач не несе жодної відповідальності, вчинених протягом одного дня 11.03.2022 (тобто вже після початку перебігу строку, протягом якого законодавець надав позивачу право не сплачувати єдиний внесок за себе), на підставі поданої платником 22.02.2022 податкової декларації відповідач утворює по особовому рахунку недоїмку, яку в подальшому обліковує і станом на 31.12.2022, і станом на 31.12.2023 року. Наголошував, що контролюючим органом не надана інформація про сплату позивачем єдиного внеску протягом 2021 року, за який і була подана декларація; а виправдовуючи неправомірні дії по формуванню податкової вимоги, відповідач наводить суперечливі пояснення. Звертав увагу і на те, що в автоматичному режимі податкова вимога не формувалася протягом майже півтора року від дати запису про виникнення боргу, так само вона не була сформована і протягом 10 робочих днів після закінчення місяця, в якому виникла або зросла недоїмка.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить із такого.

За нормами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (Податковий кодекс, Кодекс, ПК України).

За визначенням у підпункті 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

За вимогами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу платник податків зобов`язаний: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1 статті 36 ПК України).

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи (пункт 36.5 статті 36 ПК України).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Закон №2464).

За визначенням у пункті 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом приписів пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У частині першій статті 4 Закону № 2464-VI з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб-підприємців, в тому числі й тих, які перебувають як на загальній системі оподаткування, так і на спрощеній.

За правилами частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується, зокрема: для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

За нормами частини восьмої статті 9 Закону України №2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску (пункт 1 частини другої статті 7 Закону №2464-VI).

У відповідності до частини дванадцятої статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За правилами частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У той же час, за змістом пункту 9-19 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» тимчасово, з 1 березня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні та протягом дванадцяти місяців після припинення або скасування воєнного стану, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, мають право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе. При цьому положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовується. При цьому такими особами розрахунок єдиного внеску у складі податкової декларації не заповнюється за період, в якому відповідно до абзацу першого цього пункту єдиний внесок не нараховувався, не обчислювався та не сплачувався.

У пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону №2464-VI перераховані наступні категорії платників: фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (крім електронних резидентів (е-резидентів); особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності; члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України №2464, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (Інструкція №449).

Згідно із пунктом 1, 2 розділу VI Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

У пункті 3 розділу VI Інструкції №449 закріплено, що податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Податковий орган надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-комунікаційних систем ДПС (далі - ІКС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

За результатом з`ясованих у справі обставин і аналізу наведених норм права, суд приходить до наступних висновків.

По-перше, у досліджуваному випадку податковий орган проігнорував пункт 9-19 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (про те, що з 1 березня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні та протягом дванадцяти місяців після припинення або скасування воєнного стану, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, мають право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе) і не надав пояснень стосовно його застосування (незастосування) до випадку, який розглядається.

Так само, відповідач не надав доказів врахування того, що ОСОБА_1 з 24.02.2022 перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації.

У той же час, Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 сформував висновок щодо застосування норм права, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську (підприємницьку) діяльність не здійснює та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою особою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані, як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску, про що вказано у постанові Верховного Суду від 31.03.2023 у справі №600/2686/-21-а.

Податковий орган не надав і доказів виникнення у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску, зокрема у частині тверджень про порушення строків сплати єдиного внеску. Так, відповідач не подав суду зворотний бік інтегрованої картки платника єдиного внеску з моменту реєстрації позивача ФОП (07.11.2016) по день її подання до суду, і докази сплати ЄСВ за спірний період із порушенням строку, хоча вони витребовувалися у податкового органу. При цьому, податковий орган у письмових поясненнях спочатку зазначив про сплату позивачем єдиного внеску за 2017-2021 роки з порушенням строків і саме це як підставу донарахування відповідної суми недоїмки, потім зазначив наявність на 01.01.2022 позитивного сальдо у 8762,82 грн., а далі вже вказав на нарахування 11.03.2022 на підставі відомостей податкової декларації сум єдиного внеску із констатацією наявності заборгованості зі сплати єдиного внеску. Разом із тим, докази на підтвердження цього відсутні.

Також без відповіді з боку контролюючого органу лишилися зауваження позивача про те, що у інтегрованій картці датою виникнення боргу зазначено 11.03.2022, однак спірна вимога сформована лише у липні 2023 року.

За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої цієї ж статті 77 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У випадку, який розглядається, відповідач взагалі відзиву на позовну заяву не направляв. Фактично відповідач не виконав у межах цієї справи обов`язку по доказуванню правомірності винесення оскаржуваної вимоги.

За приписами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У цьому випадку оскаржувана вимога, з урахуванням наведених правових норм у сукупності та встановлених у справі обставин, не відповідає перерахованим вимогам.

За наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За змістом частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з квитанції від 02.10.2023 позивачем сплачено судовий збір у сумі 1073, 60 грн. Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 1073, 60 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.07.2023 № Ф-45360-2615.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1073, 60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011; місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.