Справа № 520/3111/25
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 р. № 520/3111/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Дер-м,п.3,пов.2,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61022, ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати неправомірним дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування до вислуги років проходження служби у Головному управлінні МВС у Харківській області за період з 12.01.2015р. по 06.11.2015р., неправильного розрахунку суми грошового забезпечення для обчислення пенсії та обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 ) у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до положень абз.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09 квітня 1992 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області врахувати до вислуги років ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 ) період проходження служби у Головному управлінні МВС у Харківській області за період з 12.01.2015р. по 06.11.2015р., а також обрахувати вислугу років за період проходження служби з 25.09.2014р. по 06.11.2015р. з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби на підставі наказу МВС України від 14.11.2007р. за №431 "Про затвердження Переліку посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років обчисленої згідно грошового атестату №4 від 30.10.2024р. та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію від 30.10.2024р. у розмірі 70% грошового забезпечення, що становить 182316,19 грн., без обмеження її максимального розміру.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення пенсійного органу про нарахування пенсії та обмеження її максимального розміру прийняті всупереч чинному законодавству та фактичним обставинам справи, а тому підлягають визнанню незаконними.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача.

Представник відповідача надав до суду пояснення, в яких проти задоволення позовних вимог заперечував.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (далі за текстом Позивач) на підставі наказу №153-ос/дск від 21.05.2024р. було звільнено зі служби в Державному бюро розслідувань у запас з посади керівника управління Головного оперативного управління Державного бюро розслідувань у званні полковника.

На підставі положень ст.19 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року за № 794-VIII та положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року за № 2262-XII, ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за вислугою років.

16.10.2024р ОСОБА_1 звернувся до Державного бюро розслідувань із заявою про направлення документів для призначення пенсії разом із заявою про призначення пенсії за вислугою років.

Листом Державного бюро розслідувань №10-10-01-27858 від 16.11.2024р. було повідомлено Позивача про направлення документів для призначення пенсії.

На підставі заяви Позивача останньому було призначено пенсію з 09.09.2024р. у розмірі 70% грошового забезпечення, а виплати проведено у грудні 2024р.

З метою з`ясування обставин розрахунку розміру пенсії, обрахування вислуги років та підстав для обмеження пенсії, адвокатом Гордейчуком В.В. було направлено адвокатський запит 21.01.2025р. на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

У відповідь на адвокатський запит Відповідач листом №2000-0203-8/14078 від 24.01.2025р. з додатками повідомив наступну інформацію:

1) Пенсію призначено з 09.08.2024р.;

2) Вислуга років, яку враховано для обчислення пенсії 33 роки;

3) Розмір пенсії 70%;

4) Грошове забезпечення для обрахунку пенсії 120000,00 грн.

5) Обмеження пенсії на підставі ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на рівні 23610,00 грн.

Позивач у позові наголошує, що Відповідачем проведено неправильний розрахунок вислуги років та неправильно здійснено розрахунок розміру пенсії.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Судом встановлено, що згідно відомостей трудової книжки, Відповідачем по справі не було враховано період служби в ГУ МВС України у Харківській області з 12.01.2015 по 06.11.2015, що становить - 9 міс. і 25 днів.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2016 по справі №820/3365/16, яке залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2016, було скасовано наказ про звільнення, зобов`язано поновити на посаді з 25.09.2014 та стягнуто компенсацію за час вимушеного прогулу.

Так, до вислуги років Позивача було неправомірно не зараховано 9 міс. і 25 днів служби в ГУ МВС України у Харківській області за період з 12.01.2015р. по 06.11.2015р.

Суд також констатує, що з розрахунку вислуги років та трудової книжки вбачається, що Позивача, на підставі наказу №1939 о/с від 25.09.20214р., було відряджено для подальшого проходження служби до Головного управління МВС України в Луганській області з 25.09.2014р. Вказане відрядження відбулося з посади начальника відділу боротьби з легалізацією доходів організованих злочинних груп УБОЗ ГУ МВС України в Харківській області. За вказаний період з 25.09.2014 по 12.01.2015 Відповідач застосував коефіцієнт « 1» замість « 1,5», що призвело до неправильного обрахунку загального стажу вислуги років Позивача.

Відповідно до п.1 Переліку посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби, затвердженого наказом МВС України від 14.11.2007р. за №431 (який був чинний на той момент проходження служби), стаж роботи за посадою Позивача підпадав під перелік осіб у яких стаж служби обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби.

Враховуючи, що Позивача не було звільнено з посади, а відряджено до іншої області, вимоги щодо обчислення вислуги років за вказаним вище наказом поширюються на останнього протягом усього періоду служби.

З урахуванням викладеного загальна вислуга років Позивача, яке дає підставу на отримання пенсії, складає 35 років 5 місяців та 29 днів.

Враховуючи викладене позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

З приводу обрахунку розміру пенсії, то суд зазначає наступне.

З розрахунку Відповідача, довідки про щомісячні додаткові виплати та грошового атестату вбачається, що загальна сума грошового забезпечення Позивача, яка мала б враховуватися для призначення пенсії, складає 184316,19 грн.

Однак як вбачається з матеріалів справи, Відповідач провів розрахунок пенсії з розміру грошового забезпечення у сумі 120000,00 грн.

Суд констатує, що подібний розрахунок є незаконним і таким, що суттєво порушує права Позивача виходячи з наступного.

З довідки про щомісячні додаткові виплати та грошового атестату вбачається, що загальна сума грошового забезпечення Позивача складається з:

- посадовий оклад 78728,00 грн;

- оклад за військове звання 2400,00 грн;

- надбавка за вислугу років 30% - 24338,40 грн;

- середньомісячна сума надбавок 76849,79 грн.

Всього 182316,19 грн.

Положеннями абз.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, суд вважає незаконними дії Відповідача щодо обмеження суми грошового забезпечення для обчислення пенсії, адже Відповідач неправомірно не врахував усіх видів доплат і премій. У відповідності до вимог абз.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вбачається, що для обрахунку пенсії мають бути враховані усі види премій та доплат, які зазначені у довідки про щомісячні додаткові виплати від 30.10.2024 та грошовому атестаті від 30.10.2024 на ім`я Позивача.

Таким чином пенсія Позивача за вислугою років має обраховуватися із загальної суми грошового забезпечення у розмірі 182316,19 грн., а тому має складати 127621,34 грн. (182316,19 х 70 /100).

Враховуючи викладене позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

З приводу обмеження максимального розміру пенсії, то суд зазначає наступне.

У відповіді №2000-0203-8/14078 від 24.01.2025 Відповідача на адвокатський запит останній повідомляє, що обмеження у виплаті пенсії на рівні 23610,00 грн. зроблено на підставі ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Положеннями абз. 7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дійсно містить положення, яким визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Разом з тим, положення частини сьомої статті 43 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-рп/2016 від 20.12.2016.

Так, Конституційний Суд України в абз.10 п.2.2 мотивувальної частини рішення наголосив, що Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно-правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй (п. 4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі № 1-29/2007).

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право за забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

На початок служби Позивача в органах внутрішніх справ України діяв Закон України № 2262, яким не було запроваджено жодного обмеження граничного розміру пенсії.

Наразі абз.7 ст.43 Закону 2262 впроваджено Законом № 107-VI від 28.12.2007 обмеження максимального розміру пенсії. Вказане є звуженням прав Позивача у розумінні Конституції України через суттєве погіршення становища запровадженням зворотної дії закону в часі на вже існуючі правовідносини. Більше того, таке положення визнано неконституційним.

За приписами ст.ст. 21,22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 зазначено, що згідно зі ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальним поняттям змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість. Загальновизнаним є право, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Таким чином, враховуючи положення статей 22, 58 Конституції України, можливо стверджувати, що у разі, якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії, які, зокрема введення обмеження максимального розміру пенсії, то такі зміні звужують зміст і обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб, незалежно від того, коли наступить можливість його реалізації.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 у справі № 8-рп/99 щодо права на пільги та від 20.03.2002 у справі № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Водночас пункт 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 визначає, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Конституційний суд України у рішенні від 11.10.2005 у справі № 8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Також Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 у справі № 6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Рішенням Конституційного Суду України від 18.06.2007 у справі № 4-рп/2007 встановлено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 у справі № 8-рп/99, 20.03.2002 у справі № 5-рп/2002, 17.03.2004 у справі № 7-рп/2004, 01.12.2004 у справі № 20-рп/2004).

Отже, правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації (абз. 5 п. 6 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005).

Виходячи із викладеного, а також розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників Міністерства внутрішніх справ та Державного бюро розслідувань, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вперше у рішенні у справі "Міллер проти Австрії'" від 16 грудня 1974 року, де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і у рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Аналогічні висновки містяться в правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у п. 23 рішення «Кічко проти України» від 08.11.2005, а саме якщо правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Таким чином, Позивачем набуто право на пенсію за вислугою років, яке неправомірно обмежно максимальним розмір, що встановлено абз. 7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Враховуючи викладене позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Водночас, відповідачем не надано доказів та належного нормативно-правового обґрунтування правомірності своїх дій.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Позивача у повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Дер-м,п.3,пов.2,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірним дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування до вислуги років проходження служби у Головному управлінні МВС у Харківській області за період з 12.01.2015р. по 06.11.2015р., неправильного розрахунку суми грошового забезпечення для обчислення пенсії та обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 ) у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до положень абз.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09 квітня 1992 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області врахувати до вислуги років ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 ) період проходження служби у Головному управлінні МВС у Харківській області за період з 12.01.2015р. по 06.11.2015р., а також обрахувати вислугу років за період проходження служби з 25.09.2014р. по 06.11.2015р. з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби на підставі наказу МВС України від 14.11.2007р. за №431 "Про затвердження Переліку посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років обчисленої згідно грошового атестату №4 від 30.10.2024р. та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію від 30.10.2024р. у розмірі 70% грошового забезпечення, що становить 182316,19 грн., без обмеження її максимального розміру.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2906 (дві тисячі дев`ятсот шість) грн 88 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов