Справа № 160/24823/24
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 160/24823/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року

у справі №160/24823/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОТАРИ

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ОТАРИ звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми В4 № від 26.08.2024 , форми Р № від 26.08.2024.Зазначені податкові повідомлення- рішення про зменшення від`ємного значення суми ПДВ за грудень 2020 року у розмірі 157083,00 грн. та збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ на суму 197077,50 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі №160/24823/24 адміністративний позов - задоволено.

Судом зазначено, що віднесення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ по взаємовідносинах із контрагентами ТОВ НЕЙРОЛИП, ТОВ ІНРЕСТ ПРО за перевіряємий спірний період, є обґрунтованим, таким, що не суперечать нормам податкового законодавства, а висновки податкового органу, які стали підставою для винесення оскаржуваних ППР, зроблені на припущеннях та спростовуються наданими первинними бухгалтерськими документами.

Зазначено, що імпортерами придбаних позивачем товарів були зазначені контрагенти позивача згідно даних графи 9 Митних декларацій, наданих до перевірки. Також зазначено, що ненадання висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікатів якості, сертифікатів походження товару або посвідчень про якість товару придбаного у контрагентів, не спростовують факт здійснення господарських операцій, оскільки такі документи не є документами бухгалтерського первинного обліку у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, а відповідно, не можуть служити належними доказами підтвердження нереальності господарських операцій. Також, судом враховано, що вимагаючи наведені копії документів у позивача, податковий інспектор вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки останній не наділений повноваженнями перевіряти якість, походження та відповідність санітарним нормам придбаного товару, а позивач, у свою чергу, як платник податків, не має обов`язку зберігати такі документи та надавати їх до перевірки саме податковому органу. Суд дійшов висновку, що надані, у ході проведення перевірки, первинні бухгалтерські документи у повній мірі підтверджують факт здійснення господарських операцій, тому у відповідача були відсутні будь-які правові підстави для висновків про нереальність вищевказаних господарських операцій позивача із його контрагентами. Також судом зазначено, що позивач не може нести відповідальності за недотримання вимог податкового законодавства контрагентами позивача, оскільки юридична відповідальність носить індивідуальних характер згідно ст. 61 Конституції України.

Не погодившись з рішенням суду, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі №160/24823/24, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник дублює висновки акту перевірки та доводи зазначені у відзиві на позовну заяву.

Розгляд справи у суді апеляційної інстанції призначено у відповідності до ст. 311 КАС України у письмовому провадженні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, Товариство з обмеженою відповідальністю ОТАРИ 12.03.2019 зареєстроване як юридична особа, перебуває на обліку як платник податків до бюджету в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, Придніпровська ДПІ.

Між ТОВ НЕЙРОЛИП (Постачальником) та ТОВ ОТАРИ (покупцем) 02.03.2020 укладений договір поставки №78 за умовами якого Постачальник як продавець товару взяв на себе зобов`язання продати позивачеві як покупцеві товар за ціною, яка щоразу узгоджується сторонами в накладній або в рахунках-фактурах (п.1.1 договору); кількість, асортимент і вартість товару визначаються сторонами у видаткових накладних на товар, які є невід`ємною частиною договору (п.2.2 договору); постачання товару відбувається на умовах СРТ (перевезення сплачено до місця, вказаного покупцем) або згідно інших міжнародних правил по тлумаченню термінів Інкотермс в редакції 2000 року.

Здійснення господарських операцій за наведеним договором поставки підтверджено копіями рахунку-фактури №11 від 16.03.2020, видаткової накладної про отримання товару, а саме: ПВХ плівки у кількості 33112.110 м2, товарно-транспортною накладною №20/03-16 від 16.03.2020 форми №1-ТН, платіжною інструкцією №172 від 19.03.2020 про оплату за придбаний товар, де у складі вартості товару позивачем, у тому числі, було сплачено і суму ПДВ 145494,61 грн., оборотно-сальдової відомості по рахунку 631, митної декларації №UA500080/2020/005854 від 14.03.2020, у якій зазначено про надходження товару на територію України - ПВХ-плівки саме для ТОВ НЕЙРОЛИП.

Вказаний товар у подальшому реалізований позивачем іншим контрагентам, зокрема, ТОВ Менделєєв ЛАБ про що свідчать копії договору поставки №2403-20 від 24.03.2020 та копії первинних бухгалтерських документів, а саме: видатковими накладними, рахунками-фактурами, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361, платіжними інструкціями про оплату товару на користь позивача, де у складі вартості придбаного товару покупцем, у тому числі, сплачувались і суми ПДВ.

Між ТОВ ІНРЕСТ ПРО (Постачальником) та ТОВ ОТАРИ (покупцем) 03.06.2020 укладений договір поставки №030620 за умовами якого Постачальник як продавець товару взяв на себе зобов`язання продати позивачеві як покупцеві товар за ціною, яка щоразу узгоджується сторонами в накладній або в рахунках-фактурах (п.1.1 договору); кількість, асортимент і вартість товару визначаються сторонами у видаткових накладних на товар, які є невід`ємною частиною договору (п.2.2 договору); постачання товару відбувається на умовах СРТ (перевезення сплачено до місця, вказаного покупцем) або згідно інших міжнародних правил по тлумаченню термінів Інкотермс в редакції 2000 року.

Здійснення господарських операцій за наведеним договором поставки підтверджено копіями рахунку-фактури № ІН-16 від 10.06.2020, видаткової накладної про отримання позивачем від постачальника товару, а саме: стрічки з пластмаси самоклейні, у рулонах, завширшки не більш 20 см у кількості 16952.150 кг, товарно-транспортної накладної №20/06-10 від 10.06.2020 форми №1-ТН, платіжних інструкцій №396 від 17.06.2020, №344 від 10.06.2024 про оплату за придбаний товар, де у складі вартості товару позивачем, у тому числі, сплачено і суми ПДВ 12693,77 грн. та 156 556,50 грн., відповідно, оборотно-сальдової відомості по рахунку 631, митної декларації №UA500510/2020/000108 від 03.06.2020, у якій зазначено про надходження товару на територію України - стрічки з пластмаси самоклейні, у рулонах, завширшки не більш як 20 см саме для ТОВ ІНРЕСТ ПРО.

Вказаний товар у подальшому реалізований позивачем іншим контрагентам, зокрема, ТОВ Рембранд про що свідчать копії договору поставки №040520-1 від 04.05.2020 та копії первинних бухгалтерських документів, а саме: видатковими накладними, актами приймання-передачі товару, оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 361, платіжною інструкцією про оплату товару на користь позивача, де у складі вартості придбаного товару покупцем, у тому числі, сплачувались і суми ПДВ.

На підставі ст.19-1, ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 ПК України, згідно до наказу від 29.03.2024р. №1249-п контролюючим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ ОТАРИ з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ НЕЙРОЛИП за березень 2020р. та з ТОВ ІНРЕСТ ПРО за червень 2020р.

За результатами перевірки складено акт №1987/04-36-07-05/42878964 від 16.07.2024 за висновками якого було встановлено порушення позивачем п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, 198.3, п. 198.6 ст.198 ПК України (безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з підприємствами-постачальниками ТМЦ, що фактично не здійснювались не виявлено/не підтверджено ланцюг постачання товару, який у подальшому реалізовувався на адресу позивача), що призвело до завищення сум податкового кредиту по декларації з ПДВ за грудень 2020р. та, відповідно, заниження податкових зобов`язань всього на загальну суму 314745 грн., а саме: у грудні 2020р. у сумі ПДВ 157083 грн., а також внаслідок чого занижено ПДВ, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету всього на суму 157662 грн., в т.ч. за березень 2020р. на суму ПДВ 145495 грн. та за липень 2020р. на суму ПДВ 12167 грн.

На підставі акту перевірки, контролюючим органом 26.08.2024 прийняті податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № форми В4 за яким позивачеві зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ по податковій декларації за грудень 2020р. на суму 157083,00 грн., що підтверджується копією відповідного рішення та розрахунком до нього ;

- № форми Р за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 197077,50 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 157662 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 39415,50 грн.

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

В силу приписів п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг ("а" п.198.1 ст.198 ПК України).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

При цьому, податковий кредит в силу приписів п.198.3 ст.198 ПК України визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно п.201.1 ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно до п.201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п. 201.2 ст.201 ПК України).

Податковим кодексом України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. З огляду на наявні матеріали справи, такі випадки відповідачем не підтверджуються.

Необхідною умовою для правомірності формування податкового кредиту є фактичне здійснення господарської операції платником податків.

З матеріалів справи судом встановлено, що контролюючий орган в акті перевірки навів зміст договорів укладених між підприємствами, зазначив зареєстровані податкові накладні, які включені до податкового кредиту, а також зазначив видаткові накладні, на підставі яких товар був оприбуткований, платіжні доручення, якими підтверджена оплата товарів, товаро-транспортні накладні, що підтверджують доставку товару.

Разом з тим, податковий орган посилався на відсутність висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікатів якості, сертифікатів походження товару або посвідчень про якість товару придбаного у ТОВ НЕЙРОЛИП та ТОВ ІНРЕСТ ПРО.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що наведені документи не є документами бухгалтерського первинного обліку у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, а відповідно, їх наявність чи відсутність не можуть слугувати належними доказами підтвердження нереальності господарських операцій.

Отже, надані до матеріалів справі первинні документи бухгалтерського обліку мають необхідні реквізити та у повній мірі відображають зміст проведених господарських операцій, що свідчить про наявність підстав для формування показників податкової звітності на підстави таких документів.

Фактичне здійснення господарських операцій платником податків посвідчується, зокрема, належно оформленими податковими накладними та іншими первинними бухгалтерськими документами.

Дослідження наявних в матеріалах доказів, як вірно зазначив суд першої інстанції, свідчить про те, що документи, на підставі яких позивач сформував податковий кредит, відповідають критеріям первинного документу, а відтак дії позивача щодо формування податкового кредиту є правомірними. Зазначене твердження доводами апеляційної скарги не спростовується.

З огляду на приписи положень пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, суд наголошує, що обов`язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; спрямування її на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг. При цьому результати зазначеної діяльності продукція, роботи чи послуги мають вартісний характер і цінове вираження.

Даючи правову оцінку наведеним доказам, судова колегія вважає, що ними підтверджується реальний характер господарських операцій позивача з його контрагентами, а відтак і правомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість.

Колегія суддів звертає увагу на те, що норми податкового законодавства, не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та право на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

На переконання судової колегії доводи контролюючого органу про не підтвердження постачання товару по ланцюгу постачання є безпідставними, оскільки в даному випадку оцінка має надаватися взаємовідносинам між позивачем та ТОВ НЕЙРОЛИП, ТОВ ІНРЕСТ ПРО.

Позивач не може нести відповідальність у разі можливого порушення вимог чинного законодавства його контрагентами у попередніх етапах постачання товару. Крім того, до перевірки були надані митні декларації, які підтверджують факт ввезення на митну територію України придбаних позивачем товарів.

Наявні в матеріалах справи первинні документи, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з видами господарської діяльності позивача, свідчать, що в результаті господарських операцій з ТОВ НЕЙРОЛИП, ТОВ ІНРЕСТ ПРО у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов`язань та у власному капіталі, що спростовує висновки контролюючого органу про неотримання товарів від ТОВ НЕЙРОЛИП, ТОВ ІНРЕСТ ПРО.

Контролюючим органом також не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження визнання в судовому порядку угод між позивачем та ТОВ НЕЙРОЛИП, ТОВ ІНРЕСТ ПРО не дійсними.

Зауваження контролюючого органу про віднесення ТОВ НЕЙРОЛИП, ТОВ ІНРЕСТ ПРО до ризикових платників не спростовує висновків суду першої інстанції, адже сам по собі факт віднесення контрагента до ризикових платників не свідчить про нереальність окремої господарської операції такого платника.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у пункті 110 рішення у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції Європейський Суд з прав людини визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішень, у зв`язку з чим його рішення підлягають скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі №160/24823/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко