Справа № 560/14463/24
Суддя: Печений Є.В.
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

24 квітня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 27.08.2024 № 12;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі «Комуніст» з 07.07.1986 по 02.01.1992 та період отримання допомоги по безробіттю з 17.02.1996 по 13.10.1996, з 14.1.1.1996 по 16.12.1996 та призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 23.05.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправну поведінку відповідача 2, що полягає у безпідставному незарахуванні періодів роботи в колгоспі Комуніст з 07.07.1986 по 02.01.1992 та періоду отримання допомоги по безробіттю з 14.11.1996 по 16.12.1996 року, що призвело до відмови позивачу у призначенні пенсії за віком.

Ухвалою суду від 04.10.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (відповідач 2) надійшов відзив у якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що за результатами розгляду заяви позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області правомірно прийняло рішення від 27.08.2024 № 12 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Вказує, що страховий стаж позивача 25 років 05 місяць 03 днів - , а тому відсутні правові підстави для призначення йому пенсії за віком.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (відповідач 1) не скористалося правом подачі відзиву на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

ОСОБА_1 20.08.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 27.08.2024 №12 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.

Зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 25 років 05 місяців 03 дні при необхідному - 31 рік.

Відповідачем 2 до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в колгоспі «Комуніст» з 07.07.1986 по 02.01.1992, оскільки долучена позивачем довідка оформлена неналежним чином, а саме: відсутній номер та дата реєстрації та довідка не засвідчена печаткою та підписом відповідальної особи, період отримання допомоги по безробіттю з 14.02.1996 по 16.12.1996 згідно довідки №23-015.6/2031 від 04.06.2024, виданою філією Хмельницького обласного центру зайнятості, оскільки в довідці відсутній наказ про припинення виплати допомоги.

ОСОБА_1 , вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 27.08.2024 №12 протиправним, а свої права порушеними, звернувся до суду за захистом порушених прав із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 9 Закону №1058, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 вказаної статті Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788 від 05.11.1991, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788 та частиною першої статті 48 Кодексу законів про працю України, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зважаючи на викладене, законодавець встановив пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах.

При цьому, щодо незарахування позивачу періоду роботи в колгоспі "Комуніст" з 07.07.1986 по 02.01.1992 року, то суд зазначає про таке.

На час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції, прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно із пунктами 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи), заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи), питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

Водночас, відповідно до пункту 18 вказаної постанови, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Судом встановлено, що, згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 28.10.1985 року, ОСОБА_1 07.07.1986 прийнятий на роботу в колгосп «Комуніст» та 02.01.1992 звільнений з колгоспу.

Суд враховує, що в матеріалах справи міститься довідка, яка видана ОСОБА_1 про те, що він дійсно працював в колгоспі "Комуніст" з липня 1986 по грудень 1991 року включно.

Згідно довідки від 21.06.2024 КП «Трудовий архів» Баранівської міської ради на запит ОСОБА_1 щодо підтвердження періоду роботи в колгоспі «Комуніст» з 04.07.1986 по 02.01.1992 року, відсутні запитувальні документи на зберіганні в Трудовому архіві.

Також в матеріалах справи містяться заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що вони працювали в колгоспі «Комуніст» разом з ОСОБА_1 , до заяви надані копії паспорту та трудової книжки колгоспника.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, а саме: з 07.07.1986 по 02.01.1992 року, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне зарахувати період трудової діяльності ОСОБА_1 з 07.07.1986 по 02.01.1992 у колгоспі «Комуніст» згідно записів у трудовій книжці та довідки, що належать останньому.

Щодо незарахування позивачу періоду отримання допомоги по безробіттю з 14.11.1996 по 16.12.1996 року, то суд зазначає таке.

Однією із підстав, згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області про відмову в призначенні пенсії №12 від 27.08.2024 року, в період отримання допомоги по безробіттю в період з 14.02.1996 по 16.12.1996 згідно довідки №23-015.6/2031 від 04.06.2024, виданою філією Хмельницького обласного центру зайнятості стало те , що в довідці відсутній наказ про припинення виплати допомоги позивачу.

Разом з тим, суд зазначає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

У матеріалах справи міститься довідка Хмельницького обласного центру зайнятості від 04.06.2024 №23-015.6/2031, яка підтверджує, що з 14.11.1996 по 16.12.1996 року, відповідно до наказу №590 від 14.11.1996 року, ОСОБА_1 отримував в Хмельницького районному центрі зайнятості допомогу по безробіттю.

У довідці №23-015.6/2031 від 04.06.2024 року, що видана філією Хмельницького обласного центру зайнятості відсутній наказ про припинення виплати допомоги.

Проте, суд зауважує, що деякі неточності в документах не можуть бути підставою для виключення певного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право а призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб,

Також судом встановлено, що в трудовій книжці НОМЕР_2 , яка видана 28.10.1985 року, міститься запис про те, що в період з 17.02.1996 року по 16.12.1996 ОСОБА_1 отримував допомогу по безробіттю.

З огляду на викладене, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Відповідачі не врахували, що не усі недоліки записів (заповнення) у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача період отримання допомоги по безробіттю - з 14.11.1996 по 16.12.1996 року.

Також, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що у сторін відсутній спір щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду отримання ним допомоги по безробіттю у період з 14.11.1996 по 16.12.1996 року, оскільки позивач не надав до суду доказів відмови відповідачів у зарахуванні вказаного періоду роботи до стажу для призначення пенсії.

Отже, суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

З огляду на викладене вище, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 27.08.2024 № 12 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним.

При цьому, щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача 1 прийняти рішення про призначення пенсії за віком з дати подання заяви, то суд додатково зазначає таке.

Після реєстрації позивачем заяви , поданої до ГУ ПФУ в Хмельницькій області, органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, у розумінні Порядку № 22-1, є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Отже, саме Головне управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області є повноважним територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення йому пенсії.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

Також слід зазначити, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження», суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2022 у справі № 640/22426/20, адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи, відповідач вчинив дії та надав оцінку заявленим підставам та документам, що додані позивачем до заяви, які суд визнав протиправними, а відтак суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

За таких обставин і правових підстав слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийняти рішення про призначення пенсії за віком з 23.05.2024 року.

Одночасно, щодо способу захисту обраного позивачем, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин і правових підстав, суд вважає за необхідне забезпечити ефективний захист прав позивача, шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 27.08.2024 № 12 року;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності, згідно із записом у трудовій книжці, а саме: з 07.07.1986 по 02.01.1992 року, з 14.11.1996 по 16.12.1996 року;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийняти рішення про призначення пенсії за віком з 23.05.2024 ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При вирішенні спорів щодо правомірності рішень, дій пенсійного органу як суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин і правових підстав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 1211, 20 гривень.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Враховуючи те, що спір виник внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, відтак, підлягають стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908,40 гривень, що пропорційно становить 75 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.

З мотивів, наведених вище, суд вважає, що судові витрати у цій справі на користь позивачки мають бути стягненні саме з відповідача 2 - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити зачастково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 27.08.2024 № 12 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності, згідно із записом у трудовій книжці, а саме: з 07.07.1986 по 02.01.1992 року, з14.11.1996 по 16.12.1996 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийняти рішення про призначення пенсії за віком з 23.05.2024 ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідачі:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350) Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 , код ЄДРПОУ - 14035769)

Головуючий суддя Є.В. Печений