Справа № 520/28570/24
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

"22" квітня 2025 р. справа № 520/28570/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біленського О.О.,

при секретарі судового засідання - Куриленко Н.В.,

за участю:

позивача - не прибув,

представника заявника - не прибув,

представника відповідача - Шевченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Міністерства юстиції України про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі №520/28570/24 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Вищого антикорупційного суду (пр. Берестейський, буд. 41, м. Київ, 01601, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

03.04.2025 від представника Міністерства юстиції України - державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової Асі Назимівни через систему "Електронний суд" надійшла заява про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі №520/28570/24, в якій представник просить суд:

- змінити спосіб та порядок виконання виконавчого листа № 520/28570/24 від 04.02.2025, виданого Харківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Вищого антикорупційного суду провести нарахування судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 недонарахованої суддівської винагороди за період з 01 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року на підставі ч. 2, ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року - 3028,00 гривні у розмірі 80070,89 грн., шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України відповідної суми коштів (80070,89 грн.) у порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

Заява обґрунтована тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №77384617 з примусового виконання виконавчого листа №520/28570/24 від 04.02.2025, виданого Харківським окружним адміністративним судом. Вищий антикорупційний суд листом від 20.03.2025 №03.10-04/26/2025 повідомив, що він, як головний розпорядник коштів Державного бюджету України та державний орган, що зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, може виконати судові рішення зобов`язального характеру, зокрема, й у справі №520/28570/24, шляхом нарахування й виплати суддівської винагороди виключно за наявності для цього відповідних коштів за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», що наразі не вбачається можливим з причин, не залежних від ВАКС. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі №520/28570/24 можливо виконати лише шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення без його участі.

В судовому засіданні представник відповідача в питанні зміни способу і порядку виконання судового рішення поклалась на розсуд суду.

Заявник - Міністерство юстиції України, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив.

Заслухавши думку учасників процесу та перевіривши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №520/28570/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Вищого антикорупційного суду (пр. Берестейський, буд. 41, м. Київ, 01601, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Вищого антикорупційного суду щодо нарахування судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 гривні.

Зобов`язано Вищий антикорупційний суд провести нарахування судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 недонарахованої суддівської винагороди за період з 01 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року на підставі ч. 2, ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року - 3028,00 гривні.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №520/28570/24 набрало законної сили 23.01.2025.

04.02.2025 у адміністративній справі №520/28570/24 видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової Асі Назимівни від 05.03.2025 відкрито виконавче провадження №77384617 з примусового виконання виконавчого листа №520/28570/24, виданого 04.02.2025 Харківським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Вищого антикорупційного суду провести нарахування судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 недонарахованої суддівської винагороди за період з 01 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року на підставі ч. 2, ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року - 3028,00 гривні.

Листом від 20.03.2025 №03.10-04/26/2025 Вищий антикорупційний суд повідомив державного виконавця про те, що з метою належного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/28570/24 у ВАКС здійснений відповідний розрахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року, обчислений виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року - 3028,00 гривні, що становить 80070,89 грн.

У кошторисі ВАКС на 2025 рік за бюджетною програмою «Здійснення правосуддя Вищим антикорупційним судом» (КПКВК 0851010) за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» бюджетні кошти на нарахування й виплату суддівської винагороди суддям ВАКС на виконання ухвалених на їх користь судових рішень не передбачені.

Таким чином, ВАКС як головний розпорядник коштів Державного бюджету України та державний орган, що зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, може виконати судові рішення зобов`язального характеру, зокрема, й у справі №520/28570/24, шляхом нарахування й виплати суддівської винагороди виключно за наявності для цього відповідних коштів за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», що наразі не вбачається можливим з причин, не залежних від ВАКС.

У 2024-2025 роках ВАКС неодноразово звертався до Міністерства фінансів України з проханням спрямувати частину залишку коштів спеціального фонду бюджету на КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» для забезпечення виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів ВАКС. Міністерство щоразу відмовляло у задоволенні таких заяв, зокрема, листами від 02.08.2024 №08020-13-10/22883 і від 15.11.2024 №08020-09-10/32963.

31.01.2025 ВАКС вкотре звернувся до Міністерства з листом №03.13-01/18/2025, у якому просив з метою виконання судових рішень спрямувати частину залишку коштів спеціального фонду бюджету (код 602100) на КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» та внести відповідні зміни до річного розпису бюджету за спеціальним фондом та до помісячного розпису спеціального фонду бюджету на 2025 рік за бюджетною програмою «Здійснення правосуддя Вищим антикорупційним судом» (КПКВК 0851010).

17.02.2025 ВАКС отримав відповідь Міністерства від 14.02.2025 вихідний №08020-09-10/4901, у якій зазначено, що позиція Міністерства щодо збільшення видатків для виконання судового рішення вже викладалася у листах від 02.08.2024 №08020-13-10/22883 та від 15.11.2024 №08020-09-10/32963 і залишається незмінною.

За змістом ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Водночас, судові рішення у справах, пов`язаних із виплатами, які мають зобов`язальний характер щодо проведення таких виплат, не належить до зазначених у згаданій статті видів рішень, що унеможливлює їх виконання без зміни його способу.

У зв`язку з вищевикладеним, державний виконавець звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі №520/28570/24.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Згідно з ч. 3 ст. 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Суд звертає увагу, що Верховним Судом уже сформована судова практика щодо застосування цих положень Основного Закону України, зокрема, у постановах від 14 серпня 2018 року у справі №826/4174/16, від 18 жовтня 2018 року у справі №802/2135/17-а, від 22 січня 2019 року у справі №813/142/16, від 11 листопада 2020 року у справі №191/1169/16-а(2-а/191/7/17), від 18 травня 2022 року у справі №140/279/21, від 1 червня 2022 року у справі №640/25836/20 та від 27 липня 2022 року у справі №540/606/20.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 7 червня 2005 року, заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява №30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі №420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справа №140/279/21.

Подібний підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

Також суд зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 1 лютого 2022 року у справі №420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, від 7 лютого 2022 року у справі №200/3958/19-а.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною третьою статті 33 Закон №1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

З аналізу положень частин 1, 3 статті 378 КАС України суд робить висновок, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі №800/203/17.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Вищого антикорупційного суду, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Вищого антикорупційного суду з нарахування судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 по 30 вересня 2024 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2.102,00 гривні;

- зобов`язати Вищий антикорупційний суд здійснити нарахування судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 недонарахованої суддівської винагороди за період з 01 по 30 вересня 2024 року на підставі ч. ч. 2 і 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ, виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (3.028,00 гривні).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №520/28570/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Судом, зокрема, зобов`язано Вищий антикорупційний суд провести нарахування судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 недонарахованої суддівської винагороди за період з 01 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року на підставі ч. 2, ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року - 3028,00 гривні.

Доказів на підтвердження наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення суду по справі №520/482/22 або роблять його неможливим суду не надано.

Більше того, як вбачається з копії листа Вищого антикорупційного суду від 20.03.2025 №03.10-04/26/2025 та не спростовано, ані заявником, ані стягувачем, Вищий антикорупційний суд на виконання рішення суду від 23.12.2024 у справі №520/28570/24 здійснив відповідне нарахування суддівської винагороди ОСОБА_1 за вересень 2024 року, обчислений виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року.

Суд звертає увагу, що своїм рішенням не зобов`язував відповідача провести відповідні виплати нарахованої суддівської винагороди, оскільки адміністративний позов у справі не містив відповідної вимоги.

Крім того, з КП "ДСС" вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Харківського окружного адміністративного суду з окремим позовом, в якому просив суд зобов`язати Вищий антикорупційний суд здійснити виплату судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 недонарахованої суддівської винагороди за період з 01 по 30 вересня 2024 року на підставі ч. ч. 2 і 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ, виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (3.028,00 гривні).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2024 у справі №520/29819/24 вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Враховуючи вищевикладене, належним виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №520/28570/24 є нарахування Вищим антикорупційним судом ОСОБА_1 недонарахованої суддівської винагороди за період з 01 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року.

Зобов`язання відповідача вчинити певні дії з нарахування суддівської винагороди і списання з відповідача - суб`єкта владних повноважень певного розміру грошових коштів за конкретний період є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом - при ухваленні рішення.

Резолютивна частина рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №520/28570/24 має зобов`язальний характер щодо нарахування суддівської винагороди, однак судом при розгляді вказаної справи не вирішувалися позовні вимоги щодо виплати нарахованої суми суддівської винагороди чи вимоги майнового характеру щодо стягнення певної суми коштів.

Змінивши спосіб виконання рішення, суд фактично змінить рішення по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог, вирішивши питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, що не передбачено статтею 378 КАС України.

Суд звертає увагу на те, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

Так, у постанові від 24 грудня 2014 року у справі №21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема у постановах від 7 березня 2018 року у справі №456/953/15-а, від 16 липня 2020 року у справі №130/2176/17, від 11 листопада 2020 року у справі №817/628/15 та від 17 лютого 2021 року у справі №295/16238/14-а.

Отже, оскільки у справі, що розглядається способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати суддівську винагороду, а зобов`язання виплатити нараховану суму чи тим більше стягнути (списати) конкретну суму суддівської винагороди не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав, то суд доходить висновку про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, який просить заявник, адже запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст судового рішення у справі №520/28570/24.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі №520/28570/24.

Керуючись положеннями ст.ст. 205, 229, 248, 256, 293, 295, 378 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву Міністерства юстиції України про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі №520/28570/24 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Вищого антикорупційного суду (пр. Берестейський, буд. 41, м. Київ, 01601, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У повному обсязі ухвалу складено 24.04.2025.

Суддя Біленський О.О.