Справа № 160/23401/24
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 160/23401/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 року (суддя Ільков В.В., м. Дніпро, повний текст рішення виготовлено 11.10.2024 року) у справі №160/23401/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання зарахувати у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком певний стаж роботи, перерахувати та виплатити пенсію за віком,

в с т а н о в и в:

27.08.2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі по тексту відповідач), в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з період роботи з 27.09.1988 по 14.03.1989 роки та зарахувати періоди роботи з 01.09.1997 по 15.09.1999, з 01.01.2004 по 31.10.2023 до стажу роботи у подвійному розмірі; зобов`язати відповідача зарахувати їй до страхового стажу період роботи з 27.09.1988 по 14.03.1989 роки та зарахувати періоди роботи з 01.09.1997 по 15.09.1999, з 01.01.2004 по 31.10.2023 до стажу роботи у подвійному розмірі та здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії починаючи з 21.06.2024.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 року позовні вимоги задоволено.

З рішенням суду першої інстанції не погодилося Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду та прийняте нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувало тим, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначав. що з 01.01.2004 року набрав чинності Закон України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду. Апелянт посилався на ст.24 вказаного Закону, згідно якої здійснюється обчислення стажу у подвійному розмірі, зокрема, і стажу роботи в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а, також, у закладах з надання психіатричної допомоги. Приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.01.2004 року не застосовуються в частині обчислення стажу для розрахунку розміру пенсії, згідно п.16 розділу ХV Прикінцевих положень Закону застосовується лише в частині визначення права на пенсію за вислугу років. Апелянт зазначив, що позивач не отримує пенсію за вислугу років як працівник сфери охорони здоров`я, їй призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 27.09.1988 року по 14.03.1989 року, відповідно до записів дубліката трудової книжки, оскільки документ виданий пізніше зроблених записів, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Уточнюючі довідки подаються виключно у випадках відсутності трудової книжки або відсутності необхідних записів у ній, наявності неправильних або неточних записів. Суд першої інстанції вказував, що у пенсійного органа не має будь-яких зауважень щодо змісту записів, зроблених в дублікаті трудової книжки. У зв`язку із втратою позивачем трудової книжки йому було виготовлено дублікат трудової книжки, до якого внесені відомості про попередні періоди роботи. Записи, зроблені у дублікаті у трудової книжки в частині періодів роботи позивача, вчинені коректно, відтак з їх змісту можливо встановити відомості про місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчих документів, на підставі яких зроблені відповідні записи. Періоди роботи з 27.09.1988 по 14.03.1989 підлягають зарахуванню до страхового стажу, підтверджені дублікатом трудової книжки. Згідно до записів трудової книжки в період з 01.09.1997 по 15.09.1999 роки, який складає 1 рік 5 місяців 15 днів, ОСОБА_1 працювала на посаді медичної сестри процедурного кабінету 7-го відділення протитуберкульозної лікарні УВП № 89 УМВС України в Дніпропетровській області. Позивач працював у період з 01.01.2004 по 31.10.2023 року на посаді медичної сестри палатної в Міському протитуберкульозному диспансері м.Дніпропетровська з подальшими змінами найменування. Стаття 60 Закону № 1788-XII встановлює пільги по обчисленню стажу (зарахування стажу роботи у подвійному розмірі) в деяких медичних закладах, а саме: лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я; -у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД; -в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я; -у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я; -у психіатричних закладах охорони здоров`я / закладах з надання психіатричної допомоги. За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 01.09.1997 по 15.09.1999, з 01.01.2004 по 31.10.2023, підлягає зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі. Суд першої інстанції вказував, що у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 позивач перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно до розрахунків з пенсійної справи ОСОБА_1 вбачається, що Територіальним органом ПФУ не зараховано до страхового стажу період роботи з 27.09.1988 по 14.03.1989 роки, який складає 0 років 5 місяців 17 днів. Страховий стаж розраховано як 37 років 05 місяців 23 дні, робота за списком №2 47 років 06 місяців 18 днів.

Згідно дублікату трудової книжки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в період з 01.09.1997 по 15.09.1999 роки, який складає 1 рік 5 місяців 15 днів працювала на посаді медичної сестри процедурного кабінету 7-го відділення протитуберкульозної лікарні УВП №89 УМВС України в Дніпропетровській області. У період з 17.03.2003 року по 31.10.2023 року працювала на посаді медичної сестри палатної в Міському протитуберкульозному диспансері м. Дніпропетровська з подальшими змінами найменування.

Встановлено, що ОСОБА_1 з метою зарахування до страхового стажу період роботи з 27.09.1988 по 14.03.1989 роки та врахування у подвійному обчисленні стажу з 01.09.1997 по 15.09.1999 роки, з 01.01.2004 року по 31.10.2023 року звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з відповідною заявою. Листом від 23.07.2024 року №41799-28888/Х-01/8-0400/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило ОСОБА_1 про неможливість зарахування до страхового стажу період роботи з 27.09.1988 по 14.03.1989 роки, оскільки він не підтверджується записом дублікату трудової книжки, вказано, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, стаж з 01.09.1997 по 15.09.1999 роки, з 01.01.2004 року по 31.10.2023 року не підлягає обчисленню у подвійному розмірі.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Відповідно до п. 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до записів дубліката трудової книжки, ОСОБА_1 працювала з 27.09.1988 року по 14.03.1989 року

ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не ставить під сумнів роботу ОСОБА_1 з 27.09.1988 року по 14.03.1989 року та наявність цього запису у дублікаті трудової книжки. Недоліком вказує, що запис здійснено у дублікаті трудової книжки.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до статей 1, 7 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення. Лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.

Відповідно до статей 1, 10 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Медична допомога хворим на туберкульоз надається амбулаторно або в умовах стаціонару протитуберкульозного закладу відповідно до галузевих стандартів надання медичної допомоги та стандарту інфекційного контролю за захворюванням на туберкульоз.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою (асистентів фармацевтів), посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я» від 28.10.2002 року №385, протитуберкульозний диспансер входить вказаного переліку.

Відповідно до п.1.1 розділу 1наказу Міністерства охорони здоров`я від 16.07.2009 року №514 затверджено «Перелік туберкульозних закладів», протитуберкульозний диспансер входить до лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я.

Відповідно до ч.4 ст.24, п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом. На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року.

ОСОБА_1 у період з 01.09.1997 по 15.09.1999 роки працювала на посаді медичної сестри процедурного кабінету 7-го відділення протитуберкульозної лікарні УВП №89 УМВС України в Дніпропетровській області, у період з 01.01.2004 року по 31.10.2023 року працювала на посаді медичної сестри палатної в Міському протитуберкульозному диспансері м. Дніпропетровська, і тому має право у зарахуванні до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень, крім пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 року у справі №160/23401/24 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.А. Олефіренко