Справа № 520/27330/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 р. Справа № 520/27330/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, по справі № 520/27330/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач), в якому просила суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 недоотриманої пенсії в розмірі 311897,60 гривень , компенсації втрати частини доходів в розмірі 20388,87 гривень, які належали ОСОБА_2 , що були нараховані на виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року по справі №520/8300/22, від 10 січня 2023 року по справі №520/9629/22, але не були ним отримані за життя;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії в розмірі 311897,60 гривень та компенсації втрати частини доходів в розмірі 20388,87 гривень, які належали ОСОБА_2 , що були нараховані на виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року по справі №520/8300/22 , від 10 січня 2023 року по справі №520/9629/22, але не були ним отримані за життя;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в сумі 7 000,00 та інші судові витрати по справі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 недоотриманої пенсії в розмірі 311897,60 гривень, компенсації втрати частини доходів в розмірі 20388,87 гривень, які належали ОСОБА_2 , що були нараховані на виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року по справі №520/8300/22, від 10 січня 2023 року по справі №520/9629/22, але не були ним отримані за життя.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії в розмірі 311897,60 гривень та компенсації втрати частини доходів в розмірі 20388,87 гривень, які належали ОСОБА_2 , що були нараховані на виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року по справі №520/8300/22 , від 10 січня 2023 року по справі №520/9629/22, але не були ним отримані за життя.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, 3 під.2 пов.,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61022, ) на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) та понесені витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн (дві тисячі гривень).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі №520/27330/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що на позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ як отримувач пенсії по втраті годувальника, призначеної на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХП від 09.04.1992 року з 19.09.2024 року, у розмірі 70%. ОСОБА_1 звернулася до головного управління з заявою щодо виплати недоотриманої за життя ОСОБА_2 нарахованої за судовим рішення суми пенсії. ОСОБА_2 отримував пенсію відповідно до Закону № 2262-ХП. Виплату пенсії ОСОБА_2 припинено з 01.07.2024 у зв`язку зі смертю пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_1 . На виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду за адміністративним позовом ОСОБА_2 від 21.12.2022 по справі № 520/8300/22 за період з 01.12.2019 по 28.02.2023 нараховано різницю в пенсії в розмірі 311897,60 грн., від 10.01.2023 по справі №520/9629/22 за період з 01.01.2016 по 30.06.2017 нараховано компенсацію втрати частини доходів в розмірі 20388,87 грн. та внесено до Реєстру судових рішень. Відповідач зазначає, що оскільки ОСОБА_1 не є стороною в судовому процесі по вказаних справах, вносити зміни до реєстру підстави відсутні, тому для застосування статті 61 Закону № 2262 немає підстав.

Позивач, направив на адресу Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що чоловік позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим 18 червня 2024 року Нововодолазькою селищною радою, актовий запис №183.

Шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтверджуються свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 , виданим 14 серпня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №84.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року по справі №520/8300/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. З, пов. 2, м. Харків, 61022, ) провести з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області» №33/41-4471 від 09 грудня 2021 року, здійснити виплату різниці між нарахованим та фактично виплаченим розміром пенсії з 01 грудня 2019 року по день проведення перерахунку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року по справі №520/9629/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії - 30 червня 2021 року.

На адвокатський запит №43/24 від 05 серпня 2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про надання інформації про стан виконання та результати розгляду заяви ОСОБА_1 , від 21 червня 2024 року про виплату недоотриманої пенсії чоловіка, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про надання довідки про розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_2 станом на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , в тому числі за рішеннями суду, надано лист №2000-0203- 8/142431 від 09 серпня 2024 року,

Позивач звернулася до відповідача заявою про виплату недоотриманої пенсії позивача, однак відповідачем такої виплати здійснено не було.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати нарахованої за життя померлого чоловіка пенсії, позивачка звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольнивши позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка має право на виплату неодержаної пенсії ОСОБА_2 , у зв`язку з його смертю, оскільки сума пенсії, яка підлягала виплаті позивачу, є недоодержаною сумою пенсії її померлого чоловіка, тому підлягає виплаті його дружині.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (далі - Закон України №2262-XII).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до статті 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцям, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх участі - входять до складу спадщини.

Відповідно до ст. 61 Закону України №2262-XII, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Отже, вищевказаними положеннями запроваджено спеціальне правило публічного законодавства, у силу якого недоодержані за життя суми пенсії пенсіонера не включається до складу спадщини і виплачуються: 1) членам сім`ї померлого пенсіонера, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника; 2) батькам померлого пенсіонера; 3) дружині (чоловіку) померлого пенсіонера; 4) членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 (далі - Порядок №3-1), заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

За змістом абзаців 1, 3 пункту 2.26 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки з померлим пенсіонером, документ, що посвідчує особу заявника.

Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Пунктом 2.16 Порядку 22-1, документ, що засвідчує родинні стосунки, приймаються паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, довідки про склад сім`ї, а також рішення суду.

Пунктом 2.22 Порядку 22-1, документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Члени сім`ї: особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 Закону України №2262-XII, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття - незалежно від спільного проживання із суб`єктом; будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі (абз. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України від 14.10.2014 року №1700-VII «Про запобігання корупції»).

Відповідно до частини другої статті 64 Житлового кодексу України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суми недоотриманої пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 Закону України №2262-XII, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, а у разі відсутності членів сім`ї, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в шестимісячний строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Документами, які підтверджують факт спільного проживання, є довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою та рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні).

Як встановлено матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно розрахунку на доплату пенсії ОСОБА_2 за дорученням №Д/10 сума пенсії становить 311897,60 грн., а також розрахунок компенсації складає 20388,87 грн.

02.07.2024 року позивач звернулася до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про виплату недоотриманої пенсії померлого чоловіка.

Отже, позивач звернулася із заявою про виплату недоотриманої пенсії покійного чоловіка, в межах шестимісячного строку, встановленого статтею 61 Закону № 2262-ХІІ.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав виплати позивачу заборгованості пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 , на підставі рішень суду, оскільки позивачка не була стороною в судовому процесі у справах №520/8300/22 та №520/9629/22, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

В постанові Верховного Суду від 30.01.2020 року у справі №200/10269/19-а було сформульовано висновок про те, що «у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя».

Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, яка забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону №1058-IV та ч. 1 ст. 61 Закону №2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону №1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.05.2023 року у справі №420/288/21, від 27.09.2023 року у справі №420/16546/21, від 22.11.2023 року у справі №420/1966/19, від 15.12.2023 року у справі №805/2628/18-а.

Крім того, колегія суддів зауважує, що позивачем заявлено вимогу щодо виплати їй недоотриманої чоловіком пенсії відповідно до статті 61 Закону України №2262-XII, а не щодо виконання рішень у справах №520/8300/22 та №520/9629/22.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 недоотриманої пенсії в розмірі 311897,60 гривень, компенсації втрати частини доходів в розмірі 20388,87 гривень, які належали ОСОБА_2 , що були нараховані на виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року по справі №520/8300/22, від 10 січня 2023 року по справі №520/9629/22, але не були ним отримані за життя.

Стосовно обрання способу захисту порушеного права позивача, колегія суддів вважає, що обираючи спосіб захисту суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії в розмірі 311897,60 гривень та компенсації втрати частини доходів в розмірі 20388,87 гривень, які належали ОСОБА_2 , що були нараховані на виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року по справі №520/8300/22 , від 10 січня 2023 року по справі №520/9629/22, але не були ним отримані за життя.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача, що задоволений розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом у цій справі позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211, 20 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 20.09.2024 (а.с. 1).

Отже, при задоволенні позову суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

У позові заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 26.01.2023 №280/3242/19.

Представництво інтересів позивача у цій справі здійснювалося адвокаткою Мякотою Т.М. на підставі ордера на надання правничої допомоги Задорожній В.Г.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано до суду, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, наступні документи: копія Договору№52/24 про надання правничої (правової) допомоги від 26.07.2024; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ПТ №1649, видане Радою адвокатів Полтавської області від 21.03.2017 року № 4; корпія розрахунку вартості юридичних послуг до договору № 52/24 про надання правничої допомоги від 26.07.2024 року; копія акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 20.09.2024 року; копія квитанції до прибуткового касового ордера №21/2024 від 20.09.2024 року.

Відповідно до умов пункту 4.1 цього договору Договору№52/24 про надання правничої (правової) допомоги від 26.07.2024, за надані послуги Замовник виплачує Виконавцеві плату в розмірі фактично наданих послуг відповідно до розрахунку вартості послуг, який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно розрахунку вартості юридичних послуг до договору №52/24 про надання правничої допомоги від 26.07.2024 року, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між сторонами за договором, відповідно до вимого Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України та становить, зокрема, за підготовку матеріалів до позовної заяви, позовної заяви, апеляційної скарги, касаційної скарги 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Відповідно до акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 20.09.2024 року, що складений між «Замовником» ОСОБА_1 та «Виконавцем» адвокатом Мякотою Т.М., на підтвердження виконання робіт на протязі виконання договору №52/24 від 26.07.2024 року. Всього вартість наданих послуг з 26.07.2024 року по 20.09.2024 року відповідно до п. 4.1 Договору становить 7 000 (сім тисяч) грн. Замовник передав виконавцю кошти в сумі 7000,00 грн. за виконану роботу.

Наведений розрахунок підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 21/2024 від 20.09.2024 року в сумі 7000 (сім тисяч) грн.00 коп.

Таким чином, дослідивши на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи витраченому адвокатом часу, ціні позову та значенню справи для сторони позивача, враховуючи задоволення позову ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про необхідність стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини справи, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 по справі № 520/27330/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський О.А. Спаскін