Справа № 161/20967/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 161/20967/24 пров. № А/857/7576/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Кузьмича С. М., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання Волчанського А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2025 року у справі №161/20967/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Олексюк А. В.,

дата ухвалення рішення 31 січня 2025 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 31 січня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3367081 від 29 жовтня 2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, а провадження по справі закрити.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2025 року позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №3367081 від 29 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 за ч.4 ст.126 КУпАП, а провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що 29 жовтня 2024 року патрульним екіпажем у складі поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Оляніцького Ю.О. при несенні служби у визначеному квадраті було отримано орієнтування щодо т/з "Volvo хс60" д.н.з. « НОМЕР_1 », а саме: водій даного т/з є особою, що позбавлена права керувати т/з. Так, інспектором було виявлено транспортний засіб "Volvo хс60" д.н.з.« НОМЕР_1 », що здійснював рух по пр-ту Президента Грушевського, а тому інспектором прийнято рішення перевірити інформацію передану заявником; екіпаж патрульної поліції, здійснюючи рух за т/з "Volvo хс60" д.н.з. « НОМЕР_1 », здійснив зупинку вищевказаного т/з. Під час перевірки документів виявлено, що позивач є позбавлений права керування транспортним засобом постановою Волинського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року по справі №161/5311/24, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.4 ст.126 КУпАП. Крім того, звертає увагу на те, що вчинення правопорушення саме позивачем підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, а саме: відеозаписами з технічного приладу із портативного нагрудного відеореєстратора інспектора та з портативного службового відеореєстратора, розміщеного в службовому автомобілі. Таким чином, вважає, що оскаржувана постанова прийнята правомірно та підстави для її скасування відсутні. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які могли б підтвердити вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Учасники справи в судове засідання повторно не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з постановою серії ЕНА №3367081 від 29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Луцьку по пр. Грушевського, 33 здійснив рух транспортним засобом марки "Volvo" д.н.з. « НОМЕР_2 », будучи позбавлений права керування транспортним засобом Постановою Луцького міськрайонного суду справа №161/5311/23, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду, чим порушив п. 2.1а ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.4 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн (а.с.13).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем поставленого йому у вину адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, а тому постанову серії ЕНА №3367081 від 29 жовтня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20400,00 грн необхідно скасувати та закрити провадження у справі.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Ст.9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом п.1.3 та п.1.9 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.п. 2.1(а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 29 жовтня 2024 року о 12 год. 26 хв. у м.Луцьк по пр-ту Президента Грушевського керував транспортним засобом марки «Volvo хс60» д.н.з. « НОМЕР_1 », будучи позбавлений права керування Луцьким міськрайонним судом №161/5311/23, чим порушив п.2.1а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.126 КУпАП.

Ст.72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з ЄДРСР, постановою Луцького міськрайонного суду від 12 вересня 2023 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року, позивача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 130 ч.1 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення за правилами ст.36 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно зі ст.317, ст.317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.

З матеріалів справи вбачається, що підставою винесення щодо ОСОБА_1 оскаржуваної постанови за ч.4 ст.126 КУпАП стали внесені в базу ІПНП НПУ відомості про позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду від 12 вересня 2023 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року у справі №161/5311/23.

Крім того, колегією суддів оглянуто відеозаписи із портативного нагрудного відеореєстратора інспектора та з портативного службового відеореєстратора, розміщеного в службовому автомобілі відповідача, на одному з яких зафіксовано 29 жовтня 2024 року о 12:26 год. рух транспортного засобу марки «Volvo хс60» д.н.з. « НОМЕР_2 », а на іншому зафіксовано зупинку вищевказаного транспортного засобу, з якого одразу вийшов позивач та почав надавати пояснення (а.с.44,77).

Таким чином, наведеними вище відеодоказами підтверджується, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volvo хс60» д.н.з. « НОМЕР_2 » 29 жовтня 2024 року о 12:26 год. і спростовує пояснення позивача про те, що він вказаним транспортним засобом не керував.

Колегія суддів зауважує, що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо - транспортних пригод та їх наслідків.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, оскільки долученими до матеріалів справи доказами стверджується, що позивач керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, а тому підстави для скасування постанови серії ЕНА №3367081 від 29 жовтня 2024 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20400,00 грн відсутні.

Доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Колегія суддів звертає увагу на те, п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст.229, 242, 243, 246, 250, 268, 272, 286, 308, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2025 року у справі №161/20967/24 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді С. М. Кузьмич
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 23 квітня 2025 року.