Справа № 990/142/25
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 квітня 2025 року

м. Київ

справа №990/142/25

адміністративне провадження № П/990/142/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,

суддів: Єзерова А.А., Стеценка С.Г., Бевзенка В.М., Тацій Л.В.,

перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 21 травня 2021 року № 203/2021, -

УСТАНОВИВ :

31 березня 2025 року адвокатом Літинським Олександром Павловичем (далі - Літинський О.П. , адвокат) засобами поштового зв`язку направлено до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції позовну заяву в інтересах ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) до Президента України, про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 21 травня 2021 року № 203/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» у частині введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», а саме позиції 650 додатку № 1, відповідно до якої застосовано санкції до ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Чеченської Республіки, громадянина російської федерації.

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 квітня 2025 року для розгляду цієї справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Стрелець Т.Г., суддів: Єзерова А.А., Бевзенка В.М., Шарапу В.М., Тацій Л.В.

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки вона подана поза межами строку звернення до суду та не містить обґрунтованого клопотання про його поновлення. Позивачці надано десятиденний строк для усунення встановленого судом недоліку шляхом подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом та доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

17 квітня 2025 року від представника позивача до Верховного Суду надійшла заява про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та його поновлення.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що про порушення своїх прав, свобод та інтересів позивач дізнався на сайті офіційного інтернет представництва Президента України 21 травня 2021 року, де оскаржуваний Указ Президента України був опублікований.

Після чого, 24 червня 2021 року, у встановлений абзацом 1 частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) строк звернувся до Верховного Суду з аналогічним позовом. Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2021 року було відкрито провадження по справі № 9901/248/21 за вказаним позовом ОСОБА_1 . Однак, ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2024 року вказану позовну заяву було залишено без розгляду.

Представник позивача наполягає, що з моменту ознайомлення позивача з Указом Президента України від 21 травня 2021 року № 203/2021 до моменту звернення до суду вперше з позовом про його оскарження, а потім з моменту ознайомлення з ухвалою суду про залишення позову без розгляду і до менту повторного звернення до суду сумарно не пройшло шість місяців визначених КАС України для звернення до суду в такій категорії спорів.

У заяві зазначено, що наявні підстави вважати поважною причину пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом, оскільки період, який тривав з моменту подання першої позовної заяви ОСОБА_1 , яка розглядалася у справі № 9901/248/21, до моменту залишення її без розгляду ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2024 року становить 3 роки, 9 місяців та 12 днів, виключав можливість використати строк звернення до суду для захисту прав, свобод та інтересів позивача шляхом пред`явлення суду такої самої позовної заяви.

Адвокат позивача наголосив, що згідно змісту ухвали Верховного Суду від 04 грудня 2024 року, застосована Верховним Судом підстава для залишення позовної заяви без розгляду, пункт 4 частини першої статті 240 КАС України, не виключає права позивача, визначеного частиною четвертою статті 240 КАС України, на повторне звернення до адміністративного суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів.

За поясненнями Літинського О.П. перебування в провадженні Верховного Суду першої позовної заяви ОСОБА_1 не давало йому можливості скористатись своїм правом, передбаченим частиною четвертою статті 240 КАС України, ще раз звернутись до суду з цим позовом в загальному порядку, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду.

Наведені обставини виключали можливість дотримання позивачем строків для звернення до суду, визначених абз. 1 частини другої статті 122 КАС України, а тому, на думку представника позивача, така підстава підлягає визнанню судом як поважна для поновлення пропущеного строку для звернення ОСОБА_1 із цим позовом до суду.

Разом з цим, у заяві про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та його поновлення адвокатом зазначено, що повторний позов поданий до суду в найкоротші можливі строки.

Також вказано на позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 13 лютого 2024 року у справі №140/9165/23, що питання поновлення пропущених процесуальних строків вирішується судом в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Найпоширенішими підставами, за яких може бути поновлений пропущений строк звернення до суду, є, зокрема, форс-мажорні обставини або такі, що перебували поза контролем особи (аварії, катастрофи, природні явища) та інші об`єктивні причини, що не залежали від її волі (тяжка хвороба, неправомірні дії інших осіб тощо).

У зв`язку з перебуванням члена колегії судді Шарапи В.М. у відпустці з 21 квітня 2025 року по 09 травня 2025 року, враховуючи положення частини восьмої статті 171 КАС України, на підставі розпорядження В.о. заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду проведено повторний автоматизований розподіл справи за результатом якого замінено суддю Шарапу В.М. на суддю Стеценка С.Г.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості зазначеної заяви позивача та наявності підстав для поновлення строку звернення до суду, колегія суддів КАС ВС зазначає про таке.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, строк, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Зазначений висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 01 лютого 2024 року у справі № 990/270/23.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

У справі «Устименко проти України» ЄСПЛ зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Таким чином, за практикою ЄСПЛ національні суди мають обґрунтовувати причини поновлення пропущеного строку, в той же час, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Судом встановлено, що Указ Президента України від 21 травня 2021 № 203/2021 набув чинності 25 травня 2021 року (з моменту опублікування у газеті «Урядовий кур`єр»), а тому останнім днем на його оскарження було 26 листопада 2021 року.

Сам же ОСОБА_1 в позовній заяві зазначив, що дізнався про оскаржуваний Указ Президента України на сайті офіційного інтернет представництва відповідача 21 травня 2021 року.

Враховуючи викладене, ця позовна заява подана ОСОБА_1 з пропуском шестимісячного строку на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, яке, в розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України, є індивідуальним актом.

Як зазначено вище, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовом, представник позивача виходив з того, що вперше з аналогічним позовом він звернувся до суду у встановлений КАС України строк. Проте, такий позов було залишено без розгляду, без наявних на те законних підстав. Після чого, новий позов був поданий до суду в найкоротші можливі строки.

Отже, на думку представника позивача, добросовісне виконання позивачем своїх процесуальних прав та обов`язків, є підставою для поновлення пропущеного строку.

Вирішуючи заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, колегія суддів ураховує, що згідно з частиною четвертою статті 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Таким чином, судове провадження, що закінчилося залишенням позову без розгляду, не перериває встановлений частиною першою статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду, тому ця обставина має оцінюватися судом у контексті причини залишення позову без розгляду та наступної процесуальної поведінки учасника справи, які сукупно мають свідчити про існування об`єктивно непереборних або дійсно істотних обставин, перешкод чи труднощів, що зумовили залишення позову без розгляду та унеможливили своєчасне повторне звернення до суду після цього.

Так, з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що у провадженні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду перебувала справа № 9901/248/21 за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, з того самого предмета та підстав.

Провадження у цій справі відкрито ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2021 року.

Водночас, ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 по справі № 9901/248/21 залишено без розгляду на підставі частини п`ятої статті 205 і пункту 4 частини першої статті 240 КАС України у зв`язку з повторною неявкою позивача та його представника у судове засідання, без надання належним чином обґрунтованих доказів неможливості прибуття в такі засідання.

У вказаній ухвалі судом було зазначено, що позивач та його представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, систематично протягом трьох років зловживали своїми правами та не з`являлися у судові засідання без поважних причин, доказів на підтвердження неможливості прибуття у судові засідання не надавали.

Таким чином, залишення первинного позову ОСОБА_1 без розгляду було зумовлено недобросовісною процесуальною поведінкою позивача і його представника, які мали усвідомлювати наслідки своїх дій і не допускати подібного, в тому числі зважаючи на тривалий судовий розгляд справи.

Крім того, з інформації наявної в Комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» копію ухвали Верховного Суду від 04 грудня 2024 року представник позивача Літинський О.П. отримав 06 грудня 2024 року.

Сам же представник позивача у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду вказує, що із змістом зазначеної ухвали він ознайомився 04 грудня 2024 року.

Вказана ухвала не оскаржувалась позивачем в апеляційному порядку та набрала законної сили 19 грудня 2024 року і згідно норми частини першої статті 370 КАС України є обов`язковою, зокрема для учасників справи.

У зв`язку із цим визначені в цій ухвалі підстави для залишення позову без розгляду не підлягають повторній оцінці, зокрема, за заявою учасників справи.

У контексті зазначеного, залишення судом без розгляду позову ОСОБА_1 у справі № 9901/248/21 не може бути підставою для поновлення йому строку для звернення до адміністративного суду з аналогічним позовом.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 квітня 2024 року у справі № 990/330/23.

Також колегія суддів КАС ВС зазначає, що з огляду на дату отримання представником позивача ухвали Верховного Суду від 04 грудня 2024 року по справі № 9901/248/21, доводи заяви про поновлення строку звернення до суду, його посилання на повторне подання позову в найкоротші можливі строки є необґрунтованими.

Водночас повторна подача позовної заяви в найкоротші можливі строки після ознайомлення з ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2024 року була би врахована судом на користь позивача за умови визнання поважними причин пропуску строку до цієї дати.

Інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду представник позивача не наводить.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведені мотиви, підстави, якими представник ОСОБА_1 обґрунтовує причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом, не є поважними, а тому позовну заяву необхідно повернути.

Згідно з частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, а тому не є обмеженням доступу позивачки до правосуддя та забезпечує практичну можливість реалізації її права на судовий захист.

Керуючись статтями 22, 123, 169, 243, 248, 266, КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до Президента України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 21 травня 2021 року № 203/2021.

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку зверненння до суду з позовом до Президента України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 21 травня 2021 року № 203/2021.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 21 травня 2021 року № 203/2021 з доданими до неї документами повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач Стрелець Т.Г.

Судді Єзеров А.А.

Стеценко С.Г.

Бевзенко В.М.

Тацій Л.В.