Справа № 340/329/25
Суддя: М.Я. САВОНЮК
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/329/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Савонюка М.Я., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України (надалі відповідач), у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини командира в/ч НОМЕР_1 від 29.07.2022 року №96 ДСК "Про результати проведення службового розслідування за фактом залишення бойових позицій та відмови діяти зброєю військовослужбовцями в.ч НОМЕР_1 »", в частині накладення на ОСОБА_1 - дисциплінарного стягнення «Попередження про неповну службову відповідальність».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

16.12.204 звернувся до відповідача із питання надання йому статусу учасника бойових дій, однак 21.12.2024 отримав відмову у зв`язку з накладенням на нього ще у 2022 році дисциплінарного стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність. З цих же підстав були внесені відомості до ЄРДР про кримінальне провадження згідно статті 429 КК України (самовільне залишення поля бою або відмова діяти зі зброєю).

Вказує, що про існування спірного наказу йому стало відомо лише після звернення його представника до відповідача із адвокатськими запитами у грудні 2024 року.

Зазначає, що проведеним службовим розслідуванням встановлено, що у період з 25 по 26 травня 2022 року військовослужбовців 3 стрілецької роти завели на бойові позиції. 28.05.2022 військовослужбовці, серед яких був і позивач, покинули бойові позиції і зосередились у приміщенні школи. 28.05.2022 близько 20:00 години школу піддали мінометному обстрілу. З метою збереження життя особового складу командир 3-ї стрілецької роти ОСОБА_2 прийняв рішення про переміщення до пункту тимчасової дислокації батальйону ( АДРЕСА_1 ).

Зауважує, що з приводу встановлених порушень надати пояснення йому не пропонували, опитування не проводили.

Наголошує, що передислокацію до пункту тимчасової дислокації батальйону ( АДРЕСА_1 ) ним було здійснено не самовільно, а на виконання наказу безпосереднього командира.

З цих підстав вважає наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 29.07.2022 №96/ДСК в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення протиправним. Саме ж службове розслідування таким, що проведене із грубими порушеннями.

З цих підстав просить позов задовольнити.

Відповідач правом на подання суду відзиву на позовну заяву не скористався. Жодних заяв, повідомлень про причини такого неподання, їх поважності та/або неможливості подання у строк, встановлений судом, від відповідача на адресу суду (у тому числі електронну) не надходило.

Ухвала суду від 23.01.2025 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження у справі була надіслана до "Електронного кабінету" військової частини НОМЕР_2 23.01.2025 та доставлена того ж дня о 12 год. 58 хв., що підтверджується довідкою від 24.01.2025, яку долучено до матеріалів справи.

Відтак, відповідно до частини шостої статті 162 КАС України суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

12.02.2025 відповідачем подано суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

Будь-яких інших клопотань від учасників справи не надходило.

23.01.2025 ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано у відповідача докази по справі.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Установивши фактичні обставини справи, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та з 25.02.2022 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком НОМЕР_3 (а.с. 6).

29.05.2022 заступник начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини подав рапорт командиру військової частини, що 29.05.2022 в районі АДРЕСА_2 53 військовослужбовці 3 стрілецької роти самовільно залишили бойові позиції зі зброєю, серед яких зазначений і позивач (а.с. 43).

29.05.2022 командир військової частини прийняв наказ №82 «Про призначення службового розслідування за фактом вчинення військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 діянь з ознаками правопорушення, передбаченого ст. 429, ч. 4 ст. 402 та ч. 4 ст. 408» (а.с. 41 зв.)

Цим же наказом відсторонено від виконання службових обов`язків на період проведення службового розслідування молодшого сержанта ОСОБА_1 , водія 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти.

За результатами службового розслідування складено акт про проведення службового розслідування від 29.07.2022, згідно якого під час службового розслідування встановлено, що відповідно до бойового розпорядження командира батальйону № НОМЕР_4 ДСК від 24.05.2022 особовий склад 3 стрілецької роти у кількості 44 військовослужбовця залишився у розпорядженні командира батальйону для його використання за призначенням у батальйонному районі оборони та міг залучатись до ведення бойових дій відповідно до усних наказів командира. Починаючи з 25.05.2022 по 26.05.2022 особовий склад був заведений на визначені бойові позиції. Увечері 28.05.2022 зведений підрозділ без відповідного наказу керівництва батальйону зі зброєю та боєкомплектом залишив бойові позиції та зосередився у загальноосвітній школі селища. Близького 20 год. 00 хв. школа була піддана мінометному обстрілу ворога. З метою збереження життя особового складу, було прийнято колективне рішення висунутись до пункту тимчасової дислокації батальйону у АДРЕСА_1 , куди прибув 29.05.2022 разом із командиром роти.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення зазначено особисту недисциплінованість військовослужбовців, їх низьку мотивацію на виконання завдань із відсічі збройної агресії військової федерації, неповне укомплектування штатним озброєнням та засобами зв`язку, невірні тактичні дії командування підрозділу за несприятливої обстановки, поширення панічних настроїв серед військовослужбовців та відсутність належної реакції з боку командирів (начальників) підрозділу, невідповідність командира роти займаній посаді. Запропоновано притягнути, зокрема молодшого сержанта ОСОБА_1 , водія 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти до дисциплінарної відповідальності (а.с. 33-41).

29.07.2022 командир військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України прийняв наказ №96/ДСК, яким за грубе порушення статті 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, невиконання бойового розпорядження командира батальйону № НОМЕР_4 ДСК від 24.05.2022, що виявилось у самовільному залишенні військовослужбовцями батареї бойових позицій, зокрема на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом «г» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у виді попередження про неповну службову відповідність (а.с. 12-15).

Згідно наданих відповідачем на вимогу суду матеріалів службового розслідування наявність письмових пояснень, опитувань, а також відомостей про ознайомлення позивача зі спірним наказом №96/ДСК 29.07.2022 не виявлено.

Водночас наявний рапорт командира 3 стрілецької роти старшого лейтенанта ОСОБА_2 командиру НОМЕР_5 ОБрТРО, згідно якого після тривалих боїв 28.05.2022, коли фортифікаційні споруди були знищені постійними артилерійськими обстрілами було прийнято рішення відійти з позицій. Близько 14 год. 00 хв. 28.05.2022 особовий склад зібрався в пункті збору у місцевій школі. У зв`язку з масованим обстрілом будівлі школи у період з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. того ж дня, запропонував командиру батальйону виконати переміщення особового складу з метою збереження життів. Не отримавши відповіді, та взявши до уваги виснажений фізичний, морально-психологічний стан та перспективу більших втрат, прийняв рішення про передислокацію військовослужбовців 3-ї роти в АДРЕСА_1 (а.с. 82).

Аналогічні за змістом письмові пояснення лейтенантом ОСОБА_2 були надані на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 (а.с. 104).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 4 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).

Положеннями статті 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 17 Статуту на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно зі статтею 26 Статуту військовослужбовців залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права і командирів щодо їх застосування визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут, у редакції на дату виникнення спірних правовідносин).

Згідно положень статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

В силу вимог частин 1-3 статті 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Згідно із частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Положеннями статті 48 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); г) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтею 84 Дисциплінарного статуту встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до приписів статтей 85-87 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Ці положення Дисциплінарного статуту кореспондуються з Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 21.11.2017 №608 а саме: службове розслідування може призначатися у певних випадках.

Аналіз викладених правових норм свідчить, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни.

В свою чергу, для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.

Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення (ст. 97 Дисциплінарного статуту).

Водночас, статтею 98 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Виходячи із змісту правопорушень, які ставиться позивачу у провину, при вирішенні питання про наявність у його діях складу дисциплінарного проступку обов`язково мають встановлюватись обставини щодо порушення тих обов`язків, які передбачені законами та статутами Збройних Сил України, інших нормативно-правових актів, або випливають зі службових обов`язків, наказів командирів, невиконання чи неналежне виконання обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин, умисно або з необережності.

Наказ командира військової частини НОМЕР_1 №96 ДСК від 29.07.2022 "Про результати проведення службового розслідування за фактом залишення бойових позицій та відмови діяти зброєю військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 " свідчить, що підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало стали висновки службового розслідування про невиконання бойового розпорядження командира батальйону № НОМЕР_4 ДСК від 24.05.2022, що виявилось у самовільному залишенні військовослужбовцями батареї бойових позицій.

Зі змісту Акта службового розслідування, який наявний в матеріалах справи, вбачаєть, що підставою накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність стало грубе порушення позивачем статті 127 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, що виявилось у самовільному залишенні ним бойової позиції.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби, у редакції на дату виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 26 Статуту внутрішньої служби передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України", дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців (стаття 29 Статуту внутрішньої служби).

Згідно зі статтею 30 цього Статуту начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

За змістом статті 35 Статуту внутрішньої служби накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Стаття 37 Статуту передбачає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Позивач станом на час виникнення спірних правовідносин мав звання молодшого сержанта та був водієм 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Поряд з цим, згідно рапорту та пояснення командира 3 стрілецької роти старшого лейтенанта ОСОБА_2 , згідно якого після тривалих боїв 28.05.2022, коли фортифікаційні споруди були знищені постійними артилерійськими обстрілами він прийняв рішення відійти з позицій. Близько 14 год. 00 хв. 28.05.2022 особовий склад зібрався в пункті збору у місцевій школі. У зв`язку з масованим обстрілом будівлі школи у період з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. того ж дня, запропонував командиру батальйону виконати переміщення особового складу з метою збереження життів. Не отримавши відповіді, та взявши до уваги виснажений фізичний, морально-психологічний стан та перспективу більших втрат, прийняв рішення про передислокацію військовослужбовців 3-ї роти в АДРЕСА_1 .

Статтею 36 Статуту внутрішньої служби передбачено, що командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Отже, підставою для притягнення позивача до відповідальності могло бути виконання явно злочинного наказу командира роти і лише за умови, що він міг і мав можливість виявити явні ознаки його злочинності з урахуванням обстановки на полі бою.

Водночас за результатами дослідження матеріалів службового розслідування, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 у ситуації, яка склалась на полі бою (відсутність зв`язку), не мав можливості оцінити наказ командира роти на предмет ознак злочинності, однак зобов`язаний був його виконати.

Відтак, враховуючи положення статтей 36, 37 Статуту внутрішньої служби, суд вважає, що підстави для застосування дисциплінарної відповідальності до позивача, через виконанням ним 28.05.2022 наказу командира 3 стрілецької роти ОСОБА_2 , відсутні, адже позивач, в ситуації, яка склалась на полі бою, не мав змоги визначити, чи є злочинним наказ командира 3 стрілецької роти ОСОБА_2 .

Крім цього, позивач вказує, що опитування з приводу наведених у наказі №96 ДСК від 29.07.2022 обставин відповідачем не проводилось, пояснень від позивача стосовно обставин наведених у Акті службового розслідування не відбиралось. Доказів зворотнього матеріали справи не містять та судом не встановлено.

Таким чином, відповідачем також були допущені порушення процедури проведення службового розслідування відносно позивача та притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Суд наголошує, що відповідно до приписів частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі порушення військовослужбовцем військової дисципліни командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Зі змісту наведених норм закону слідує, що законодавець наділив військовослужбовця правом "бути почутим" перед притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення державним органом конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття. Невиконання державним органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

На підставі викладеного, суд зазначає, що відповідачем не дотримано вимог щодо всебічності, повноти, своєчасності та об`єктивності проведення службового розслідування перед притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності, що під час розгляду даної справи відповідачем не було надано доказів на підтвердження факту не виконання позивачем вимог статутів та нормативно-правових актів.

В даному випадку, на переконання суду, відповідачем не дотримано вимоги частини 2 статті 2 КАС України, у взаємозв`язку із положеннями частини 2 статті 19 КАС України, а тому наявні ознаки протиправності спірного наказу.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у статті 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України №96/ДСК від 29.07.2022 прийнятий без врахування всіх обставин, що мали значення для їх прийняття, а тому підлягає визнанню протиправними та скасуванню у частині накладення дисциплінарного стягнення на позивача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом повного задоволення позову.

Представником позивача у позовній заяві заявлено клопотання про вирішення питання про розподіл судових витрат в частині стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою, в сумі 12000,00 грн.

Дослідивши клопотання та наявні матеріали справи суд встановив наступне.

Згідно зі статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.06.2018 по справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

На підтвердження обсягу наданих послуг та понесених позивачем витрат представником позивача надано до суду договір про надання правничої допомоги від 27.12.2024 та ордер на надання правничої правової допомоги серія ВА №10881998 від 18.01.2025.

Відповідно до пункту 1.1 вказаного адвокат надає відповідні види правничої допомоги за адміністративним позовом клієнта до військової частини НОМЕР_2 «Про визнання протиправним та скасування наказу командира про притягнення до відповідальності».

За погодженням сторін, розмір адвокатського гонорару визначено у сумі 12000,00 грн, з урахуванням обсягу робіт з надання правничої допомоги (п. 51 договору).

Зі змісту договору про надання правничої допомоги від 27.12.2024 вбачається, що правова допомога надаються позивачу за адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 . При цьому, предметом спору у даній справі є правомірність наказу командира військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України від 29.07.2022 року №96/ДСК, а не військової частини НОМЕР_2 .

Відтак, суд позбавлений можливості встановити які саме послуги були надані позивачу у межах даної справи. Також, позивачем не надано розрахунку витрат на правову допомогу, доказів на підтвердження отримання таких витрат та оплати.

Таким чином, станом на дату розгляду справи, позивачем не подано відповідних доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу. Відтак, відсутні підстави для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов задоволено повністю, суд стягує на користь позивача судовий збір у сумі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241 246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2022 №96/ДСК "Про результати проведення службового розслідування за фактом залишення бойових позицій та відмови діяти зброєю військовослужбовцями в.ч НОМЕР_1 ", в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «Попередження про неповну службову відповідальність».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_4 ) судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або з моменту прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2025 року.

Повне найменування учасників:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_4 ).

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ).

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду М.Я. САВОНЮК