Справа № 460/3971/25
Суддя: О.О. Максимчук
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2025 рокум. Рівне№460/3971/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

1.Стислий виклад позицій учасників справи

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся через свого представника до Рівненського окружного адміністративного суду з вказаним адміністративним позовом (позовною заявою) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), у якому позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 25.09.2024 №98 на виконання рішення суду від 20.03.204 по справі №460/7394/23 та зобов`язати відповідача здійснити позивачу призначення та виплату пенсії за віком з 23.09.2022 року відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач в обґрунтування позову зазначає про протиправність прийнятого відповідачем рішення від 25.09.2024 №98 про відмову в призначенні йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-ХІІ). Звертає увагу, що період проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю становить понад 11 років, даний факт не заперечується відповідачем, що дозволяє призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку. З огляду на вказане, вважає таке рішення відповідача протиправним та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

31.03.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказав, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20.03.2024 у справі № 460/7394/23 до страхового стажу враховано період роботи з 01.09.2002 по 30.09.2002 та період догляду за потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи дитиною з 02.01.2002 по 31.01.2002, з 02.02.2002 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 31.03.2002, з 01.07.2002 по 31.07.2002 та з 01.01.2003 по 05.02.2003. Необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII, становить 28 років (31 - 3). Страховий стаж позивача становить 24 роки 1 місяць 3 дні. Частиною 2 статті 55 Закону №796 зазначено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють, зокрема, у зоні посиленого радіологічного контролю, мають право на зниження пенсійного віку, якщо вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише тим особам, які постійно проживали або працювали в зазначеній зоні з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по 31.07.1986 незалежно від часу проживання в цей період. Крім того, за кожні повні 3 роки проживання чи роботи в зазначеній зоні пенсійний вік додатково зменшується на один рік. Загальне зменшення пенсійного віку за таких умов не може перевищувати 5 років. Період постійного проживання (роботи) заявника в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 5 років 1 місяць 23 дні (з 09.11.1987 по 31.12.1992 право на початкове зниження пенсійного віку відсутнє), загальний період проживання в забрудненій зоні становить 11 років 2 місяці 11 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки Позивач має право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та за наявності страхового стажу 28 років. Таким чином, враховуючи положення статті 55 Закону №796-ХІІ, немає підстав для призначення позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як потерпілому від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії, через відсутність необхідного страхового стажу 28 років. Оскільки позивач не набув права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, а тому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив, де виклав свої заперечення на відзив відповідача. Позивач зазначає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 25.09.2024 року за № 98 на виконання рішення суду від 20.03.2024 по справі № 460/7394/23 повністю дублює рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 8 від 29.11.2022, яким заявнику відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. В рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 20.03.2024 по справі № 460/7394/24 встановлено, що з урахуванням повноважень Пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії, суд вважає за необхідне покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області обов`язок повторно розглянути заяву позивача від 11.11.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду. Проте, відповідач розглядав заяву від 23.01.2024, що є порушенням і призвело до неправильних висновків та прийняття незаконного рішення про відмову.

2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява подана позивачем до суду 03.03.2025 у електронній формі із використанням електронного кабінету підсистеми "Електронний суд" ЄСІТС, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 03.03.2025.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.

Ухвалою від 10.03.2025 суд зазначену позовну заяву залишив без руху, встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю 10 днів з дня вручення позивачу цієї ухвали та встановив позивачу спосіб усунення недоліків вказаної позовної заяви, а саме подання шляхом подання позивачем заяви із обґрунтуванням та доказами наявності передбачених законом підстав для звільнення позивача від сплати судового збору або подання позивачем до суду оригіналу платіжного документа про сплату позивачем за подання позовної заяви до Рівненського окружного адміністративного суду судового збору у сумі 968,96 грн.

11.03.2025 на виконання ухвали суду від 10.03.2025 позивач через свого представника подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору у сумі 968,96 грн.

Ухвалою від 12.03.2025 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та подав 31.03.2025 до суду відзив, у якому відповідач виклав свої заперечення проти позову.

Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив та подав 31.03.2025 до суду свою відповідь на відзив, де виклав свої заперечення на відзив відповідача.

На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сварині Володимирецького району Рівненської області, що підтверджується даними з належного позивачу паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Володимирецьким РВ УМВС України в Рівненській області 13.12.1996.

Позивач є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим позивачу Рівненською обласною державною адміністрацією 05.07.2002.

Відповідно до довідки Городецького старостинського округу Сарненської міської ради Рівненської області від 30.12.2022 №15/13/04-946/22 позивач з 09.11.1987 по 18.01.1999 був зареєстрований та проживав в с. Сварині Володимирецького (нині Сарненського) району Рівненської області, територія якого відносилась до 31.12.2014 до зони посиленого радіоекологічного контролю відповідно до постанови КМ УРСР №106 від 23.07.1991.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20.03.2024 у справі №460/7394/23 залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2024 у справі №460/7394/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 29.11.2022 № 8 про відмову у призначенні Вам пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області зарахувати до Вашого страхового стажу період роботи з 01.09.2002 по 30.09.2002 згідно договору від 18.10.2002 № 380 та Додатку до Договору від 18.10.2002 № 569/380 та період догляду за потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи дитиною з 02.01.2002 по 31.01.2002, з 02.02.2002 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 31.03.2002, з 01.07.2002 по 31.07.2002 та з 01.01.2003 по 05.02.2003. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути Вашу заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення суду від 20.03.2024 у справі №460/7394/23 залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2024 у справі №460/7394/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення №98 від 25.09.2024, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно вказаного рішення вік заявника на момент звернення з заявою до відповідача (11.11.2022) становить 55 років 1 місяць 19 днів, страховий стаж 24 роки 3 дні. Згідно рішення суду до страхового стажу враховано період роботи з 01.09.2002 по 30.09.2002 та період догляду за потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи дитиною з 02.01.2002 по 31.01.2002, з 02.02.2002 по 28.02.2002, з 02.03.2002 по 31.03.2002, з 01.07.2002 по 31.07.2002 та з 01.01.2003 по 05.02.2003. До страхового стажу не зараховано період отримання матеріальної допомоги по безробіттю 3 21.10.2004 по 19.04.2005, оскільки документами не підтверджено, що зазначена виплата здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації. Період постійного проживання (роботи) заявника в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить - 5 років | місяць 23 дні (з 09 11.1987 по 31.12.1992 - право на початкове зниження пенсійного віку відсутнє), загальний період проживання в забрудненій зоні становить - 11 років 2 місяці 11 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом (позовною заявою) у цій справі з наведеними вище позовними вимогами до відповідача.

Отже у цій справі, яка розглядається судом, предметом спору є визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 25.09.2024 №98 на виконання рішення суду від 20.03.204 по справі №460/7394/23 та зобов`язати відповідача здійснити позивачу призначення та виплату пенсії за віком з 23.09.2022 року відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ.

4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.

Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.

Приписами статті 1 та частини 1 статті 2 Конституції України встановлено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію. Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; зокрема, закони приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (стаття 8, частина 2 статті 19 Конституції України).

Статтею 16 Конституції України передбачено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Приписами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон №796-XII.

Відповідно до статті 49 Закону №796-XII, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV), за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 статті 55 Закону №796-XII прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058-IV і цього Закону.

Згідно з пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому, постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986, незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні три повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-ІV, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом 9 підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-ХІІ).

Статтею 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні посиленого радіологічного контролю - не менше чотирьох років, - категорія 4.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (ч.3 ст.65 Закону №796-XII).

Відповідно до статті 15 Закону №796-XII довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17 та від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17, від 17.05.2021 №336/6218/16-а.

Таким чином, факт видачі для позивача уповноваженим органом держави посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» підтверджує факт проживання або роботи позивача станом на 01.01.1993 у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років.

Доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи до суду надано не було та матеріали справи не містять таких доказів.

Визначення категорій зон радіоактивного забруднення передбачено статтею 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 №791а-ХІІ (далі - Закон №791а-ХІІ), частина 1 якої, у редакції чинній до 01.01.2015, визначала чотири зони радіоактивного забруднення, а саме: зона відчуження; зона безумовного (обов`язкового) відселення; зона гарантованого (добровільного) відселення; зона посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 2 Закону №791а-ХІІ, повноваження щодо установлення меж цих зон, визначення переліку населених пунктів, які відносяться до конкретної зони радіоактивного забруднення делеговані Кабінету Міністрів України.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення затверджено постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106. Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106, с. Сварині Володимирецького (нині Сарненського) району Рівненської області до 01.01.2015 відносилось до 4 зони посиленого радіоекологічного контролю за соціально-економічним фактором.

Пунктом 2 розділу І Закону №76-VIII у статтю 2 Закону №791а-ХІІ внесено зміни, якими абзац 5 частини 2 статті 2 цього закону виключено. Зазначені зміни набрали законної сили з 01.01.2015.

Довідкою Городецького старостинського округу Сарненської міської ради Рівненської області від 30.12.2022 №15/13/04-946/22 підтверджується, що позивач з 09.11.1987 по 18.01.1999 був зареєстрований та проживав в с. Сварині Володимирецького (нині Сарненського) району Рівненської області, територія якого відносилась до 31.12.2014 до зони посиленого радіоекологічного контролю відповідно до постанови КМ УРСР №106 від 23.07.1991.

Суд зауважує, що відповідно до частини 3 та 4 статті 15 Закону №796-ХІІ, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Тобто, факт проживання особи на території зони посиленого радіологічного контролю засвідчує довідка та витяг органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Також, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутня інформація про те, що відповідна довідка була відкликана, будь-якими суб`єктами оскаржена та відповідним органом скасована, а тому слугує належним доказом у справі та підтверджує факт проживання позивача на території зони посиленого радіологічного контролю у вищевказаний період.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18), які є обов`язковими для врахування судом при вирішенні цього спору в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України.

Отже, матеріалами справи підтверджено факт проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років, як власника посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково на 1 рік за 3 повні роки проживання в такій зоні, але не більше 5 років.

При цьому, суд звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 5 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року; 2) проживання щонайменше 4 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 3 роки проживання, роботи.

Водночас застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року щонайменше 4 роки.

Як вже встановлено судом, наявність у позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" підтверджує факт проживання або роботи позивача станом на 01.01.1993 у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років, що також підтверджується довідкою органу місцевого самоврядування та не заперечується відповідачем.

При цьому, суд звертає увагу, що вищевказаною довідкою позивачем не підтверджено проживання в зоні посиленого радіологічного контролю в період з 26.04.1986 по 31.07.1986, що в свою чергу не дає позивачу право на початкову величину зниження пенсійного віку на 2 роки.

Разом із вказаним суд встановив, що позивач проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю у період з 09.11.1987 по 18.01.1999, відповідно до довідки Городецького старостинського округу Сарненської міської ради Рівненської області від 30.12.2022 №15/13/04-946/22, а саме 11 років 2 місяці 11 днів. Вказані обставини не заперечуються відповідачем.

Щодо можливості зарахування періоду проживання особи в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 01.01.1993, висловився Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 у справі № 380/7535/21, де зазначив про те, що для правильного вирішення спору судам слід було встановити кількість років проживання позивачем в зоні посиленого радіоекологічного контролю в цілому.

Отже, наявними в матеріалах справи доказами судом встановлено, що позивач проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю у період з 09.11.1987 по 18.01.1999, що становить 11 років 2 місяці 11 днів і при цьому до позивача не застосовується початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки.

Водночас, проживання позивача понад 4 роки станом на 1 січня 1993 року є достатньою підставою для встановлення зменшення пенсійного віку додатково на 1 рік за 3 роки проживання/роботи. Оскільки позивач прожив в забрудненій зоні повних 11 років, відтак останній має право на зменшення пенсійного віку на 3 роки (1 рік за повні 3 роки проживання).

При цьому, суд зауважує, що вік позивача на момент звернення його з заявою до відповідача 11.11.2022 складав повних 55 років, а тому враховуючи пенсійний вік відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV, який становить 60 років з урахуванням зменшення на 3 роки, то позивач набуде право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у віці 57 років.

При цьому, відповідач у вказаному рішенні визнає за позивачем право на зменшення пенсійного віку на 3 роки, який позивач досягне у віці 57 років.

Суд відхиляє доводи позивача про винесення оскаржуваного рішення на підставі перегляду заяви позивача про призначення пенсії від 23.01.2024 на виконання рішення суду від 20.03.2024, оскільки як вбачається з рішення відповідача від 25.09.2024 №98 відповідач повторно розглянув заяву позивача датовану 11.11.2022, за результатами перегляду якої і винесено спірне в цій справі рішення.

При цьому, суд зауважує, що другою обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно зі статтею 26 Закону №1058-ІV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Суд зауважує, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абзац 2 частини 4 статті 26 Закону №1058-ІV).

Таким чином, на момент досягнення необхідного віку, а саме станом на 2024 рік (саме в 2024 році позивач досягне віку 57 років), страховий стаж позивача повинен становити не менше 31 років, а з урахуванням зменшення на 3 роки - не менше 28 років.

Як слідує з рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку від 25.09.2024 №98 страховий стаж позивача становить 24 роки 1 місяць 3 дні (за необхідних 28 років), що не дає позивачу право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за нормами статті 55 №796-XII, оскільки в позивача відсутній необхідний страховий стаж з урахуванням зменшення на 3 роки та на момент звернення позивача з заявою від 11.11.2022 відсутній необхідний пенсійний вік з урахування зменшення на 3 роки.

При цьому, суд зауважує, що відповідачем виконано рішення суду від 20.03.2024 у справі №460/7394/23 та зараховано до страхового стажу позивача спірні періоди, водночас навіть з урахуванням спірних періодів визнаних як таких, що підлягають зарахуванню згідно вказаного рішення суду, у позивача відсутній необхідний страховий стаж з урахуванням зменшення.

Водночас, суд зауважує, що позивач не оскаржує дій відповідача щодо не зарахування останнім інших періодів страхового стажу позивача, отже у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а тому такі обставини відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню.

Враховуючи, що позивач не заперечує наявності у нього страхового стажу зарахованого відповідачем, то питання достовірності зарахування органом Пенсійного фонду страхового стажу не є спірним в межах цієї судової справи.

Таким чином в ході судового розгляду цієї справи суд встановив, що позивач не досягнув віку, визначеного статтею 26 Закону №1058-IV з врахуванням зменшення та не має достатньої кількості страхового стажу для призначення пенсії відповідно до Закону №796-ХІІ.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні правові та фактичні підстави для призначення позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, оскільки позивач не досягнув пенсійного віку з урахуванням зменшення для призначення такої пенсії та не підтвердив наявність необхідного страхового стажу.

В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд зазначає, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які у даному випадку відсутні.

Відповідно до частин 1- 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведені положення нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, за встановлених у справі обставин суд дійшов висновку про те, що оскаржуване у цій справі рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 25.09.2024 № 98 про відмову у призначенні пенсії є правомірним та таким, що прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, з огляду на що, вказане рішення відповідає критеріям правомірності і підстави для його скасування у суду відсутні, а відтак у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

6. Розподіл судових витрат.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати позивачу за рахунок відповідачів відповідно до приписів статті 139 КАС України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ).

Суддя Олександр МАКСИМЧУК