Справа № 380/5135/25
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 рокусправа № 380/5135/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , у якій просить суд:

- визнати протиправним рішення командира військової частини НОМЕР_2 оформлене листом від 24.02.2025 за вих. №1194/1/856ПО про відмову у звільненні солдата ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 (далі- позивач) з 15.08.2024 призваний на військову службу у Збройні Сили України за мобілізацією та проходить військову службу на посаді хіміка відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту, взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_2 . Позивач 14.01.2025 подав рапорт про звільнення із військової служби за сімейними обставинами відповідно до підп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. У зв`язку із відсутністю відповіді на рапорт представник позивача на адресу військової частини НОМЕР_2 подав адвокатський запит у якому просив надати інформацію щодо розгляду вказаного рапорту. У відповідь на адвокатський запит військова частина повідомила про те, що солдату ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні рапорту. Позивач вважає, що дії військової частини НОМЕР_2 щодо відмови у звільненні є протиправними, відтак звернувся із цим позовом до суду.

Ухвалою судді від 18.03.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Військова частина НОМЕР_2 (далі-відповідач) подала до суду відзив на позовну заяву, в якому з наведеними позивачем у позовній заяві обставинами та вимогами не погоджується повністю. Зазначає про те, що дійсно позивач звернувся з рапортом на звільнення з військової служби через сімейні обставини, передбачені п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу. Розглянувши цей рапорт, командування військової частини НОМЕР_2 дійшло висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби. Зокрема, необхідність постійного стороннього догляду за хворою ОСОБА_2 не була належним чином підтверджена. Наданий позивачем висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я не може вважатися достатнім доказом, оскільки підтвердження факту необхідності постійного догляду за хворою особою належить до компетенції іншої уповноваженої установи. Більше того, у висновку лікарсько-консультативної комісії від 14.01.2025 №10/8, який був доданий до рапорту на звільнення, не вказано строку попри те, що позивач ініціює остаточне звільнення з військової служби. Також відсутня інформація щодо форми, за якою видано зазначену довідку. Також із додатків долучених до рапорту випливає те, що ОСОБА_2 - має сина, який проживає в Італійській Республіці. Відтак, саме він зобов`язаний утримувати та піклуватися про свою непрацездатну матір. Окрім зазначеного, представник відповідача звертає увагу на те, що з 24.01.2025 позивач без поважних причин не з`являється на службу. Його місцезнаходження командуванню частини невідоме, зв`язок із ним відсутній. У зв`язку з цим військова частина провела службове розслідування, матеріали якого 17.02.2025 були передані до територіального підрозділу Державного бюро розслідувань для надання правової кваліфікації ситуації.

14.04.2025 представник позивача подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів. У клопотанні зазначено, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.03.2025 №0000539 командуванню військової частини НОМЕР_2 стало відомо про реєстрацію кримінального провадження щодо ОСОБА_1 . У зв`язку з цим, наказом №99 від 07.04.2025 виданим на підставі п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдату ОСОБА_1 призупинено військову службу та виключено його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

18.04.2025 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

14.01.2025 позивач звернувся з рапортом на звільнення з військової служби через сімейні обставини, на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», посилаючись на необхідність здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю ІІ групи та особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, а саме - за бабусею у зв`язку з відсутністю у неї інших членів сім`ї першого та другого ступеня спорідненості, які можуть здійснювати такий догляд.

Представник позивача 30.01.2025 на адресу військової частини НОМЕР_2 скерував адвокатський запит. Просив надати інформацію щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 щодо звільнення із військової служби.

У відповідь на адвокатський запит військова частина НОМЕР_2 повідомила про те, що 27.01.2025 матеріали до звільнення були розглянуті, та було прийнято рішення про те, що вони не можуть бути реалізовані. Вказано що у наданому висновку МСЕК не вказано про необхідність постійного догляду за особою та у матеріалах відсутнє підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які можуть здійснювати догляд або підтвердження того, що такі особи самі потребують постійного догляду.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 проведено службове розслідування, з метою встановлення причин та умов, що сприяли неприбуттю на військову службу 24.01.2025 солдата ОСОБА_1 без поважних причин та відсутності на військовій службі терміном понад три доби з 24.01.2025, а також встановлення ступеня вини солдата ОСОБА_1 , чиї дії стали причиною вчинення правопорушення. Встановлено, що під час проведення службового розслідування хімік відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_1 , вчинив порушення проти встановленого порядку проходження військової служби. Також солдат ОСОБА_1 порушив вимоги Розділу І ст. 1, 2, абзацу 2 ст. З, абзацу 1 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, частини 1 Розділу І абзацу 1 ст. 11, ст. 127, абзацу 7, 15, 17 ст. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. В діях солдата ОСОБА_3 вбачаються ознаки порушення статі 407, частина 5 Кримінального кодексу України: "Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Згідно з Витягом із наказу командира військової частин НОМЕР_2 відповідно до п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдату ОСОБА_1 з 25.03.2025 призупинено військову службу та виключено його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби протиправними позивач звернувся із цим позовом до суду.

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права.

Згідно з ч.1 ст.17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ч.2 ст.17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ст. 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.

Воєнний стан в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (надалі - Закон України №2232-XII).

Відповідно до ч. 2, 3 статті 2 Закону України №2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України № 2232-XII. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з ч.3 ст. 24 Закону України №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Частиною 5 ст.1 Закону №2232-XII зазначено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону №2232-XII.

За змістом пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I чи II групи, за умови що така особа є членом сім`ї військовослужбовця першого ступеня споріднення та відсутності інших членів сім`ї, які здійснюють постійний догляд.

Частиною 7 ст.26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до Закону України № 2232-XII Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008).

Пунктом 7 Положення №1153/2008 встановлено, що військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Відповідно до п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, звільнення з військової служби) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з п. 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (пункт 241 Положення).

Наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170 затверджена Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Інструкція №170).

Відповідно до абз.13 пункту 14.10 Інструкції №170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Отже, звільнення з військової відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорту до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності таких обставин.

Додатком 19 до Інструкції визначено перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема п.п 28 п.5 Додатку 19 до Інструкції встановлено, що при поданні до звільнення з військової служби у разі необхідності здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І або ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я додаються такі документи:

- один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): інвалідність такої особи, її потребу в постійному догляді, перебування під арештом (крім домашнього арешту), відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

- один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, визначеною МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

- висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.

Суд встановив, що позивач 14.01.2025 звернувся з рапортом на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації у період дії воєнного стану, на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», через сімейні обставини у зв`язку з необхідність здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю ІІ групи та особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, а саме - за бабусею у зв`язку з відсутністю у неї інших членів сім`ї першого та другого ступеня спорідненості, які можуть здійснювати такий догляд.

До вказаного рапорту позивач долучив наступні документи, які підтверджують право на звільнення з військової служби:

-Довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААГ №698236 від 24.10.2024, яка встановлює факт що у ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності безтерміново.;

- Медичний висновок ЛКК від 14.01.2025 №10/8, яким рекомендується за станом здоров`я ОСОБА_2 потребу постійного стороннього догляду;

- нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_2 від 13.01.2025 , якою ОСОБА_2 дала свою згоду на оформлення постійного догляду за нею ОСОБА_1 ;

- свідоцтво про смерть від 21.02.2011 Серії НОМЕР_4 ОСОБА_4 (чоловіка ОСОБА_2 )

- копія з перекладом Посвідки на проживання ОСОБА_1 (син ОСОБА_2 ).

Відтак, суд робить висновок, що позивач надав документи які підтверджують його право бути звільненим на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII через сімейні обставини у зв`язку з необхідність здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю ІІ групи та особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, а саме - за бабусею у зв`язку з відсутністю у неї інших членів сім`ї першого та другого ступеня спорідненості, які можуть здійснювати такий догляд.

В той же час суд зазначає, що відповідно до п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до абзацу 10 пункту 2) частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Суд встановив, що ОСОБА_2 - має сина, який проживає в Італійській Республіці, отже ОСОБА_2 має іншу працездатну особу, яка зобов`язана відповідно до закону їх утримувати.

Згідно з абз. 13 п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції №170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Відповідно до матеріалів справи, листом від 24.02.2025 №1194/1/856 ПО позивачу повідомлено про те, що йому відмовлено у задоволенні рапорту. Підставою відмови вказує що в матеріалах відсутнє підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого споріднення такої особи, які можуть здійснювати догляд або підтвердження того, що такі особи самі потребують постійного догляду а також в наданому висновку МСЕК не вказано про необхідність постійного догляду за особою. У листі від 24.02.2025 №1194/1/856 ПО також зазначено про те що позивач самовільно залишив військову частину 23.01.2025, у зв`язку з тим надати відповідь військовослужбовцю щодо розгляду рапорту немає можливості.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.24 Закону №2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Згідно з п.п. 122, 144-1 Положення №1153/2008 усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до п.144-2 Положення №1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

Пунктом 144-5 Положення №1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпункту "е" пункту 1, підпункту "е" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "д" пункту 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Звільнення військовослужбовців, військову службу яким призупинено, з військової служби здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу, крім військовослужбовців, які згідно із пунктом 225 цього Положення звільняються з військової служби Президентом України.

Пунктом 144-6 Положення №1153/2008 передбачено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.

Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Таким чином, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

Виходячи з матеріалів справи суд встановив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 було ініційовано та проведено службове розслідування з метою з`ясування обставин, що сприяли самовільному не прибуттю на військову службу солдата ОСОБА_1 з 24.01.2025 без поважних причин, а також його відсутності у військовій частині понад три доби. Одночасно визначався ступінь вини зазначеного військовослужбовця у вчиненні відповідного правопорушення.

За результатами службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_1 , який проходив військову службу на посаді хіміка відділення радіаційного, хімічного та біологічного захисту взводу відповідного профілю, самовільно залишив місце проходження військової служби, чим порушив встановлений порядок її проходження.

Таким чином, дії солдата ОСОБА_1 містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України, а саме: «Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану, тривалістю понад три доби - караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.»

На підставі зазначених обставин та з урахуванням наявності відповідного витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.03.2025, та відповідно до пункту 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проходження військової служби солдатом ОСОБА_1 було призупинено, а самого військовослужбовця виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Крім того, відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.5 ст. 407 Кримінального кодексу України, номер провадження: 0000539, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 07.04.2025 №99 підставі п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»" солдату ОСОБА_1 призупинено військову службу та виключено його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач є особою, яка самовільно залишила військову частину та на дату подання позовної заяви його військова служба у Збройних Силах України призупинена, він не входить до складу Збройних Сил України та стосовно нього не прийнятий виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або не закрито кримінальне провадження, наказ про продовження ним військової служби командиром військової частини не приймався. У зв`язку з цим у відповідача відсутні правові підстави для повторного розгляду по суті порушеного у рапорті від 14.01.2025 питання щодо звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняття відповідного рішення за результатами такого розгляду.

Суд робить висновок про те що відповідач не може повторно розглянути та прийняти рішення за рапортом позивача про звільнення з військової служби до повернення останнього до військової частини, яку він самовільно залишив (відповідно до пп.14 п.116 Положення №1153/2008), набрання законної сили обвинувального вироку (відповідно абз.1 п.144-5 Положення №1153/2008), або після продовження його військової служби (відповідно до абз.1 п.144-6 Положення №1153/2008).

Матеріали справи не містять відповідних доказів та належного нормативного обґрунтування, що підтверджували б повноваження відповідача розглянути і прийняти рішення по суті рапорту позивача, військова служба якого призупинена.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБрильовський Роман Михайлович