Справа № 240/9291/25
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/9291/25

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) у якому просить визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Химач О.С. від 25.03.2025 ВП № 77610719 в частині стягнення з ТУ ДСА України в Житомирській області виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму 32135,87 грн.

В обґрунтування позову вказує, що територіальне управління добровільно виконало дане рішення в частині нарахування суддівської винагороди за березень 2023 року. Зазначає, що 03 лютого 2025 р. ТУ ДСА України в Житомирській області звернулося до Державної судової адміністрації України листом від 03.02.2025 р. №228/25-Вих щодо виділення додаткових коштів по програмі 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» у сумі 37490,11 грн для здійснення виплати по даному рішенню. Однак, ДСА України додаткові бюджетні асигнування територіальному управлінню виділені не були. Позивач в позові зазначає, що з листа ДСА України від 06.03.2025 №11-4558/25 вбачається, що ДСА України звертається до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за Програмою, але пропозиції підтримані не були. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач також зазначає, що згідно з п.3 ч.5 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». При цьому, у головного розпорядника бюджетних коштів ДСА України наявна окрема бюджетна програма для забезпечення виконання рішень суду (КПКВК 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів), що підтверджується паспортом бюджетної програми на 2024 рік, затвердженого наказом ДСА України від 12.02.2024 року №61. На переконання позивача, в даному випадку виконання рішення щодо зобов`язання вчинити певні дії щодо майна (коштів), боржником у якому є державний орган, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету та за окремою бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду в порядку, встановленому Законом №4901-VI. Позивач, звертаючись до суду з позовом, вважає, що виконавчий збір на підставі п.3 ч.5 ст.27 Закону №1404- VІІІ у такому виконавчому провадженні з боржника не стягується, а тому оскаржувані постанови є протиправними та підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 07.04.2025 прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила спрощене позовне провадження, призначила судове засідання на 25.04.2025, встановила відповідачу строк для подання відзиву на позов у термін до 23 квітня 2025 року, зобов`язала відповідача надати до суду у термін до 23 квітня 2025 року, належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №77610719.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 18.04.2025. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що державний виконавець в ході аналізу наданої відповіді Територіального управління Державної судової адміністрації України у Житомирській області від 03.04.2025 року №745/25-вих, постанови Верховного Суду України від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17 та обставин справи, встановлених даним судовим рішенням, прийшов до висновків, що рішення суду не може вважатися виконаним у повному обсязі, адже рішенням Житомирського окружного адміністративного суду боржника зобов`язано вчинити дві дії, а саме: провести нарахування та виплату судді ОСОБА_1 суддівську винагороду за березень 2023 року, обчисливши її розмір виходячи із встановленого на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684,00 грн, з врахуванням виплачених сум та з проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів. В свою чергу у відповіді на постанову про відкриття виконавчого провадження Позивачем зазначено, що рішення суду виконано добровільно до відкриття виконавчого провадження лише в частині нарахування, але не виконано у частині виплати. Відповідач у відзиві також зауважує, що аналізуючи наведені положення Закону України «Про виконавче провадження" можна дійти висновку, що на стадії відкриття виконавчого провадження державний може з`ясовувати питання про те, чи виконано рішення суду. На цьому етапі він пересвідчитися, зокрема, чи відповідає виконавчий документ і заява про його виконання вимогам Закону України «Про виконавче провадження», чи надано усі документи, відтак якщо немає підстав для повернення виконавчого документа або відмови у відкритті виконавчого документа, відкриває виконавче провадження. А перевірка виконання рішення суду здійснюється вже після відкриття виконавчого провадження. Дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні №77610719 від 25.03.2025 відповідач вважає законними та такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Просить відмовити у задоволенні позову.

До відзиву додано копії матеріалів виконавчого провадження №77610719.

У судове засідання, призначене на 25.04.2025 представники сторін не прибули.

Представник позивача 21.04.2025 подала до суду клопотання, у якому просить розгляд справи здійснювати без учасні представника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області

Представник відповідача у пункті 2 прохальної частини відзиву проситьпозовну заяву розглядати без участі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд постановив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) із заявою від 20.03.2025 у якій просила "розпочати процедуру примусового виконання відповідно до виконавчого документа 240/8588/23 від 13 березня 2025 " (а.с. 29). До заяви додала виконавчий лист, виданий 13.03.2025 Житомирським окружним адміністративним судом у справі №240/8588/23 про зобов`язання Державної судової адміністрації України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за березень 2023 року, нарахованої виходячи із встановленого на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684,00 грн. (а.с. 30).

Заяву зареєстровано у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) 25.03.2025 за вх. №3343/5.1-5.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 25 березня 2025 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) винесено постанову "про відкриття виконавчого провадження" №77610719 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 13.03.2025 Житомирським окружним адміністративним судом у справі №240/8588/23.

Окрім того, старшим державним виконавцем в межах виконавчого провадження №77610719 було прийнято також постанову від 25.03.2025 "про стягнення виконавчого збору" в розмірі 32000,00 грн (а.с. 34) та постанову від 25.03.2025 "про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження" в розмірі 135,87 грн (а.с. 36).

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню в судовому порядку постанови від 25.03.2025 "про стягнення виконавчого збору" та "про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно з ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.2 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ).

Також примусовому виконанню підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору (п.5 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ).

За приписами частини 5 статті 26 Закону №1404-VІІІ, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст.27 цього Закону (

Частинами 1-3 статті 27 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Отже, виконавчий збір стягується за примусове виконання рішення суду, початком якого є відкриття виконавчого провадження у справі.

Однак, згідно вимог пункту 3 частини 5 статті 27 Закону №1404-VII,I виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Наказом Державної судової адміністрації України №61 від 12.02.2024 затверджено паспорт бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду (КПКВК 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів) на 2024 рік (а.с. 9, 10).

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом №1404-VIII, та особливості їх виконання встановлює Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI (далі - Закон №4901-VI).

За приписами ч.1 ст. 2 Закону №4901-VI, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі юридична особа).

Відповідачем не заперечується, що позивач за організаційно-правовою формою є державним органом влади, фінансування якого здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з ч.1 ст.148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №4901-VI виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом №1404-VIII, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

При цьому, у головного розпорядника бюджетних коштів ДСА України наявна окрема бюджетна програма для забезпечення виконання рішень суду (КПКВК 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів), що підтверджується паспортом бюджетної програми на 2024 рік, затвердженого наказом ДСА України від 12.02.2024 №61.

Отже, виконання рішення щодо зобов`язання вчинити певні дії щодо майна (коштів), боржником у якому є державний орган, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету та за окремою бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду в порядку, встановленому Законом №4901-VI.

З урахуванням встановлених судом обставин, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку, що оскільки боржником у виконавчому провадженні є державний орган, що має окрему бюджетну програму для забезпечення виконання рішення суду в порядку, встановленому Законом №4901-VI, виконавчий збір на підставі п.3 ч.5 ст.27 Закону №1404-VІІІ у такому виконавчому провадженні з боржника не стягується.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що постанова старшого державного виконавця від 25.03.2025 ВП №77610719 про стягнення виконавчого збору в розмірі 32000,00 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо постанови від 25.03.2025 ВП №77610719 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

У постанові вказано: розмір мінімальних витрат виконавчого провадження:

- винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження - 2,7 грн;

- винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) 31,22 грн;

- винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 30,83 грн;

- винесення постанови про стягнення виконавчого збору 2,12 грн;

Загальна сума мінімальних витрат 135,87 грн.

Суд зауважує, що постанова про відкриття виконавчого провадження є чинною та позивачем не оскаржується.

Окрім того, чинним законодавством України не встановлено, що мінімальні витрати виконавчого провадження не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Отже, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження підлягає скасуванню в частині винесення постанови про стягнення виконавчого збору 2,12 грн, оскільки, за результатом розгляду даної адміністративної справи суд дійшов висновку, що є протиправною та підлягає скасуванню постанова про стягнення виконавчого збору.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що постанова від 25.03.2025 ВП №77610719 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження підлягає скасуванню в частині винесення постанови про стягнення виконавчого збору 2,12 грн.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Спір є майновим, розмір таких вимог 32135,87 грн.

Судом задоволено майнові вимоги позивача в розмірі 32002,12 грн.

Отже, стягненню з відповідача підлягає сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2412,22 грн: (32002,12/32135,84 х 100)= 99,58%; 2422,40 х 9958% = 2412,22 грн

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Частково задовольнити позов Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області (вул. Мала Бердичівська, 23, м. Житомир, 10014, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) (майдан Соборний, 1, м. Житомир, 10014, ) про визнання протиправною та скасування постанови.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Химич Ольги Сергіївни від 25 березня 2025 року ВП № 77610719 про стягнення виконавчого збору в розмірі 32000,00 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Химич Ольги Сергіївни від 25 березня 2025 року ВП № 77610719 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в частині винесення постанови про стягнення виконавчого збору 2,12 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області документально підтверджені судові витрати у сумі 2412 ( дві тисячі чотириста дванадцять ) гривень 22 копійки.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Лавренчук

25.04.25