Справа № 420/5202/25
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5202/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

розглянув у письмовому провадженні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення від 25.11.2024 № 19 та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за результатом розгляду якого позивач просить суд:

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 25.11.2024 № 19 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до положень статті 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком із зарахуванням до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення: період навчання з 01.09.1885 по 18.07.1988 та період військової строкової служби з 12.12.1988 по 30.10.1990 відповідно до положень статті 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 19.11.2024.

В обґрунтування адміністративного позивач зазначає, що ОСОБА_1 має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , категорія 3. Згідно зі статтею 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на території радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. З урахуванням цього 19.11.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ. Враховуючи принцип екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянуло вказану заяву та прийняло рішення від 25.11.2024 № 19 про відмову в призначені пенсії. Підставою для відмови у призначенні пенсії відповідно статті 55 Закону № 796-XII стало те, що у Позивача відсутній необхідний період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення (3 роки) для призначення пенсії у віці 54 роки. Позивач із вказаним рішенням не погоджується, вважає його протиправним, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 21.02.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

27.02.2025 року від представника відповідача, ГУ ПФУ в Одеській області, надійшов відзив на позов, згідно з яким, позивач відповідними документами не підтвердив факт проживання у зоні гарантованого відселення не менше 03 роки станом на 01.01.1993. Така умова є обов`язковою. Лише факт видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи не дає підстави дійти висновку, що позивач три роки проживав на території відповідної зони.

07.03.2025 року від представника відповідача, ГУ ПФУ в Рівненській області, надійшов відзив на позов, згідно з яким, відповідач звертає увагу суду на позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23, згідно з якою дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління ПФУ в Одеській області. А відтак, у задоволенні вимог (зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області призначити пенсію) - позивачу слід відмовити. Також, представник відповідача зазначає, що оскільки позивачем не підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 роки, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відсутнє.

09.10.2024 року від ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позов, згідно з яким, на виконання рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р (ІІ)/2021 Верховною Радою України прийнятий Закон № 1584-ХІ, який вносить зміни до Закону №796-ХІІ, що визначає новий розмір пенсії по інвалідності осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. За вказаних обставин, відсутні підстави для застосування норми ч. 4 ст. 54 Закону № 796-ХІІ, яка б передбачала виплату позивачу пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Посилання Позивача на рішення Конституційного Суду України від 03.04.2024 є безпідставним, оскільки зазначене рішення наразі не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

ОСОБА_1 згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 31.01.1994 року є громадянином, який потерпів від Чорнобилььскої катастрофи 3 категорії.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19.11.2024 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до пункту 4.2 Порядку розгляд документів, наданих позивачем провадився за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Згідно з рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 25.11.2024 року № 19, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на підставі п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської Катастрофи».

У рішенні вказано, що документами підтверджено період проживання та роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року 01 рік 08 місяців.

До періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано періоди:

- військової строкової служби з 12.12.1988 по 30.10.1990, оскільки відсутня інформація про місце дислокації військової частини;

- навчання з 01.09.1985 по 18.07.1988, оскільки згідно акту зустрічної перевірки від 21.08.2024 №1700-1102-1/4835 довідки про факт реєстрації у зоні добровільного відселення від 17.06.2024 №856, відсутня інформація про реєстрацію/проживання у період навчання з 26. 04.1986 по 18.07.1988.

Позивач з вказаним рішенням не погоджується, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської Катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ) передбачений захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 5 частини 2 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Суд наголошує, що законодавець пов`язує виникнення права на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку із постійним (а не з періодичним) проживанням в такій місцевості з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини.

Суд встановив, що згідно з даними військового квитка НОМЕР_2 , позивач проходив військову службу у період з 12.12.1988 по 30.10.1990 роки в лавах радянської армії. При цьому, доказів на підтвердження того, що місцем дислокації військової частини де позивач проходив військову службу була зона гарантованого добровільного відселення, у зв`язку із чим відповідачем правомірно не зараховано вказаний період до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Згідно з довідкою № 856 від 17.06.2024 року Зарічненської селищної ради, Рівненської області позивач з 05.09.1988 по 12.12.1988, з 15.11.1990 по даний час був зареєстрований в с. Бродниця, Зарічненського району, Рівненської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Разом з тим, суд також встановив, що згідно з записами трудової книжки НОМЕР_3 позивач у періоди з 12.07.1988 по 12.01.1989 працював в Івано-Франківській області; - з 28.04.1991 по 14.10.1991 працював у Луганській області; - з 23.05.1999 по 01.12.1999 працював у Київській області; - з 14.05.2001 по 27.08.2001 працював у Житомирській області; - з 24.02.2003 по 17.06.2024 працював у м. Києві, що свідчить про те, що позивач фактично не проживав увесь період за зареєстрованим місцем проживання.

Щодо періоду навчання з 01.09.1985 по 18.07.1988, суд зазначає наступне.

Згідно з довідкою від 20.06.2024 року № 253/01-222/24, що видана Державним професійно-технічним навчальним закладом «Дубровицький професійний ліцей», позивач у період з 01.09.1985 року по 18.07.1988 року навчався у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Дубровицький професійний ліцей».

Згідно з довідкою виконавчого комітету Дубровицької міської ради від 06.08.2024 року № 126, м. Дубровиця Сарненського району Рівненської області є територією, що була забруднена внаслідок аварії на Чорнобільській АЕС (категорія 3).

Разом з тим, згідно з актом зустрічної перевірки від 21.08.2024 №1700-1102-1/4835 довідки про факт реєстрації у зоні добровільного відселення від 17.06.2024 №856, відсутня інформація про зареєстроване місце проживання позивача у період навчання з 26.04.1986 року по 18.07.1988 року, а сам по собі факт навчання у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Дубровицький професійний ліцей» не є достатнім доказом на підтвердження факту постійного фізичного перебування позивача на території міста Дубровиця Сарненського району Рівненської області у період з з 26.04.1986 року по 18.07.1988 року.

Суд наголошує, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) дає йому право на користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі й на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, однак з обов`язковим дотриманням умов, що передбачені Пунктом 5 частини 2 статті 55 Закону №796-ХІІ.

На виконання положень Закону № 1058-ІV постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності).

Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17.

Крім того, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

На підставі викладеного, враховуючи наведені висновки та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку, суд зауважує, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII.

Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

Верховний Суд у постанові від 11.11.2024 у справі №460/19947/23 зазначив, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).

Верховний Суд у постанові від 17 червня 2020 року справі №572/456/17, виходячи з того, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіоактивного забруднення, наголосив, що під час розгляду справи щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ потрібно перевірити, чи постійно проживав або постійно працював позивач у зоні гарантованого добровільного відселення.

Суд зазначає, що позивач ані до ГУ ПФУ у Рівненській області, ані суду відповідні докази не надав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд робить висновок, що адміністративний позов ОСОБА_1 не належить до задоволення.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 205, 243, 245, 246, 257- 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення від 25.11.2024 № 19 та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, 7, м. Рівне, 33028, ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 23.04.2025 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.