Справа № 320/22532/23
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року Київ № 320/22532/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив:

До Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в які позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження 71902600 від 26.05.2023, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним Сергієм Володимировичем при примусовому виконання постанови № 62922918 від 23.05.2023, виданої Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» витрат виконавчого провадження 295,86 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач наголошує на порушенні вимог закону в частині змісту оскаржуваного рішення, вказує на відсутність правових підстав для його прийняття.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у наданому суду відзиві.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2020 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним С.В. відкрито виконавче провадження №62922918 при примусовому виконанні виконавчого листа №757/61563/19-ц, виданим Печерським районним судом міста Києва про стягнення з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2 415 485,62 доларів США, з яких: 1 940 640, 00 доларів США - номінальна сума вкладів; 56 671, 32 доларів США - проценти за три місяці строку дії депозитних договорів; 242 857, 34 доларів США проценти за ставкою «на вимогу» (0,01%) за період після закінчення строків депозитних договорів до 03.05.2017, 498, 92 доларів США проценти за ставкою «на вимогу» (0,01%) за період з 04.05.2017 по 01.11.2019, 174 817, 10 доларів США - 3% річних за ч.2 ст. 625 ЦК України за 1096 днів, а також пеню у розмірі 68 025 525, 00 грн.

01.09.2020 винесені постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

У постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 01.09.2020 №62922918 зроблений такий розрахунок витрат виконавчого провадження:

Робота в АСВП (реєстрація 1 ВП) - 69,00 грн.

Обкладинка виконавчого провадження ф-А3 - 2,46 грн.

Папір офісний А4 500 арк. - 59,40 0,12 грн. - 48 5,76 грн.

Конверт середній С5 - 0,30 грн. 11 - 3,30 грн.

Витрати тонера на друк 1 аркуша А4 1шт. = 1818,00 / 2100 копій 0,87 грн. - 48 41,76 грн.

Скоби для степлера № 10-1000х25 (вартість за 25 шт.) 1000шт. = 2,16 0,06 грн. 18 - 1,08 грн.

Витрати на відправку кореспонденції

Рекомендований лист (маркувальна машина + 20% ПДВ) масою до 20 г. включно 21,50 грн. 3 - 64,50 грн.

Простий лист (маркувальна машина + 20% ПДВ) масою понад 20 г. до 50г. 13,50 грн. 8 - 108,00 грн.

Всього: 295,86 грн.

24.05.2023 на підставі постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.02.2023 у справі № 757/61563/19-ц (провадження № 61-9819св20), якою касаційні скарги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та представника ОСОБА_1 адвоката Лупейка Олександра Васильовича задоволено частково; рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів за договорами банківських вкладів, трьох процентів річних скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, виконавче провадження №62922918 на підставі вимог п. 5 частини 1 статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено, про що винесено відповідну постанову.

26.05.2023 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним С.В. відкрито виконавче провадження №71902600 при примусовому виконанні постанови №62922918 від 01.09.2020, виданою відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» 295,86 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.

Відповідно до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Так, в абзаці 3 частини 3 статті 42 закону України «Про виконавче провадження» є пряме посилання на наказ Міністерства юстиції України «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» від 29.09.2016 № 2830/5.

Згідно розділу І такого наказу Міністерства юстиції України № 2830/5 до витрат виконавчого провадження відносяться:

1. Виготовлення документів виконавчого провадження:

папір;

копіювання, друк документів;

канцтовари.

2. Пересилання документів виконавчого провадження:

конверти;

знаки поштової оплати (марки);

послуги маркувальної машини;

послуги поштового зв`язку.

3. Послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій:

експертів;

зберігачів;

перекладачів;

суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;

суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій.

4. Послуги поштового переказу стягувану стягнених аліментних сум.

5. Проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини.

6. Послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці.

7. Банківські послуги при операціях з іноземною валютою.

8. Сплата судового збору.

9. Оплата вчинюваних нотаріальних дій.

10. Плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-УІП «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

11. Інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих Дій.

Відповідно до частини 4 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувану чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Тобто, враховуючи наведене правове регулювання та обставини закінчення виконавчого провадження № 62922918, суд вважає обґрунтованим оскаржуване рішення про відкриття виконавчого провадження № 71902600 з примусового виконання постанови № 62922918 від 23.05.2023, виданої Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» витрат виконавчого провадження 295, 86 грн.

При цьому суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі №703/1111/17 зазначив:

«…витрати виконавчого провадження це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів, тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника безвідносно до того, чи виконано рішення боржником у добровільному порядку.

Отже, колегія суддів вважає безпідставними висновки судів попередніх інстанцій про протиправність спірної постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження через виконання судового рішення у добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження.

Суд зазначає, що виконання боржником судового рішення у добровільному порядку не звільняє його від обов`язку відшкодовувати витрати, що були понесені під час виконавчого провадження з виконання виконавчого документу.

Аналогічні правові висновки щодо спірних правовідносин наведено у постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №5751/4365/17, від 19 червня 2019 року у справі №5750/7053/17, від 05 квітня 2018 року у справі №5750/4352/17.».

Суд звертає увагу на те, що в обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на пункт 7 частини 5 статті 27 та частину 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», які урегульовують питання стягнення виконавчого збору, при тому, що предметом у даній справі є питання стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. Таким чином, відповідні доводи позивача суд оцінює критично.

Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) було доведено правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскаржуване рішення відповідає наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13; ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.