Справа № 420/31661/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/31661/23

Перша інстанція: суддя Токмілова Л.М.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Турецької І. О.,

суддів - Бітова А. І., Шевчук О. А.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом в якому, з урахуванням уточнень (а.с.56-57), заявила такі вимоги:

- визнати протиправним рішення Військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом від 06.11.2023 №7586 про відмову у виплаті грошового забезпечення ОСОБА_1 як такій, що перебуває на утриманні військовослужбовця, водія заправника автомобільного відділення ВМТЗ Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у невиплаті грошового забезпечення ОСОБА_1 , як такій, що перебуває на утриманні військовослужбовця водія заправника автомобільного відділення ВМТЗ Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити належне ОСОБА_1 , як такій, що перебуває на утриманні військовослужбовця - водія заправника автомобільного відділення ВМТЗ Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , нарахування та виплату грошового забезпечення з моменту його офіційного зникнення та до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» від 30.11.2016 №884 (далі - Порядок №884), з урахуванням зміни вислуги років, норм грошового забезпечення та індексації.

Мотивуючи позов позивачка указувала, що, відповідно до пункту 7 Порядку №884, має право на виплату грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 , оскільки перебувала на його утриманні.

Позивачка також звертає увагу, що відповідач не заперечує її право на отримання грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 та згоден перерахувати частину грошового забезпечення, але лише за рішенням суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що у ОСОБА_2 наявна неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до пункту 7 Порядку №884, матір неповнолітньої дитини, як її законний представник, має право на отримання 100 % грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 .

При цьому, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивачки, що остання має право на отримання частини грошового забезпечення, як особа, яка перебувала на утриманні ОСОБА_2 , оскільки для підтвердження факту, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні сина надано лише копію договору з доглядальницею, копію акту сусідів позивачки, копії пояснень третіх осіб, які не є належним доказом того, що вона перебувала саме на утриманні сина і він є її годувальником.

Суд також відзначив, що факт перебування на утриманні в судовому порядку не встановлений.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його, вважаючи, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржниця указує, що вона, відповідно до пункту 7 Порядку №884, має право на виплату грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 , як особа, яка перебувала на утриманні військовослужбовця, а не як мати військовослужбовця.

Склалося так, що військовослужбовець ОСОБА_2 у якого вона перебувала на утриманні є її сином.

Також, на думку скаржниці, суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги докази того, що вона дійсно перебувала на утриманні ОСОБА_2 .

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляцію.

У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянута в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №491068, має 1 групу інвалідності та потребує стороннього догляду, отримує пенсію за віком.

Відповідно до свідоцтва про народження сина ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , виданого повторно 19.10.2019, ОСОБА_1 є його матір`ю, а ОСОБА_4 - батьком.

Батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 є батьком трьох дітей, що підтверджується наступними актовими записами:

- №74 про народження сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складений 03.02.2000 Бердянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиці (м. Одеса). Батьки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- №695 про народження сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , складений 22.12.2000 Бердянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Батьки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- №774 про народження дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений 15.09.2015 Бердянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Батьки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7

ОСОБА_2 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_8 сповіщенням №2/848 повідомив ОСОБА_1 про те, що її син, водій заправник автомобільного відділення ВМТЗ Військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.05.2022 виїхав з району дислокації Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 у напрямку м. Бахмут з групою військовослужбовців на автомобілі, у визначений час 25.05.2022 не повернувся в пункт дислокації.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, ОСОБА_2 зник на території бойових дій, набув статусу особи зниклої безвісти за особливих обставин 31.07.2023 року.

07.09.2023 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до командира Військової частини НОМЕР_1 , в якій просила нарахувати та виплатити все належне грошове забезпечення, включаючи додаткову винагороду, її зниклого безвісти сина ОСОБА_2 , з моменту офіційного зникнення.

06.11.2023 Військова частина НОМЕР_1 листом №7586 повідомила позивачку про те, що ОСОБА_1 , як мати зниклого безвісти військовослужбовця, має право на отримання грошового забезпечення, але є отримувачем третьої черги, оскільки в першу чергу право на отримання грошового забезпечення має дружина зниклого безвісти, в другу - діти, в третю - батьки. Враховуючи, що у солдата ОСОБА_2 є неповнолітня дитина, Військова частина НОМЕР_1 може перерахувати лише частину грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 тільки за рішенням суду.

26.02.2024 Овідіопольський районний суд Одеської області ухвалив рішення, яким встановив факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Торез Донецької області, - 24.05.2022 поблизу м. Привілля, Сєвєродонецького району, Луганської області під час проходження військової служби під час ведення бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил РФ на території Донецької області. Дане рішення набрало законної сили 01.04.2024.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.01.2025 №21 ОСОБА_2 з 01.04.2024 виключено зі списків особового складу Збройних Сил України та списків Військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку зі смертю (з загибеллю).

Суд апеляційної інстанції, за клопотанням ОСОБА_1 , зупиняв провадження у даній справі, у зв`язку із зверненням останньої до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні її сина ОСОБА_2 .

22.01.2025 Овідіопольський районний суд Одеської області ухвалив рішення, яким встановив факт перебування ОСОБА_1 на утриманні її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дане рішення набрало законної сили 24.02.2025.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового її задоволення, з огляду на таке.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 2 Закону № 2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 6 статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

07.06.2018 наказом Міністерства оборони України № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 Розділ ХХХ Порядку № 260).

Постановою Кабінету Міністрів України затверджений Порядок №884.

Відповідно до пункту 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

За змістом пункту 5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

У відповідності до пункту 7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Отже, з викладених норм можна дійти висновку, що виплата грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця здійснюється дружині, а у разі її відсутності повнолітнім дітям, які проживають разом з ним, або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

Як вірно установлено судом першої інстанції, у зниклого безвісти ОСОБА_2 є неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому матір, в інтересах неповнолітньої дитини, має право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

За таких обставин, суд першої інстанції виснував, що позивачка ОСОБА_1 не має права на отримання частки грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 , оскільки не довела належними доказами, що вона перебувала на утриманні військовослужбовця.

Поряд з цим, коли справа знаходиоася на розгляді в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернулась з позовом до Овідіопольського районного суду Одеської області про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні її сина ОСОБА_2 . Такий позов був задоволений та 22.01.2025 прийнято рішення про встановлення відповідного факту.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судове рішення про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні її сина ОСОБА_2 було прийнято після ухвалення судом першої інстанції рішення.

Колегія суддів вважає, що такий доказ повинен бути прийнятий на стадії апеляційного провадження, оскільки має визначальний вплив на результат розгляду даного спору.

Так, частина 4 статті 78 КАС України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, факт перебування ОСОБА_1 на утриманні зниклого безвісти ОСОБА_2 не потребує доказування.

З урахуванням таких обставин справи, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 має право на нарахування та виплату грошового забезпечення з моменту офіційного зникнення військовослужбовця ОСОБА_2 та до дня виключення його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 . Такий період у межах даної справи охоплюється з 24.05.2022 по 01.04.2024.

Колегія суддів також бажає зазначити, що Військова частина НОМЕР_1 у своєму рішенні, оформлене листом від 06.11.2023 №7586, про відмову у виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення указує на те, що позивачка є отримувачем третьої черги, як мати зниклого безвісти військовослужбовця.

Однак, колегія суддів вважає таке твердження помилковим, оскільки позивачка, звертаючись до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату грошового забезпечення, указувала на те, що має право на його отримання виключно як особа, яка перебувала на утриманні військовослужбовця.

Також колегія суддів вважає, що вимога позивачки про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення задоволенню не підлягає, оскільки Військова частина НОМЕР_1 прийняла рішення про відмову у виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення, а тому належним способом захисту прав позивачки буде визнання протиправним та скасування цього рішення.

У цьому аспекті необхідно зазначити, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише у випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

У постанові від 01.09.2022 у справі № 990/46/22 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Тобто, бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такою, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо певні дії повинні, але не вчиняються суб`єктом владних повноважень на реалізацію покладеної на нього компетенції.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, а тому наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року - скасувати.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом від 06.11.2023 №7586, про відмову у виплаті грошового забезпечення ОСОБА_1 , як такій, що перебуває на утриманні військовослужбовця, водія заправника автомобільного відділення ВМТЗ Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 , як такій, що перебуває на утриманні військовослужбовця - водія заправника автомобільного відділення ВМТЗ Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , нарахування та виплату 50% від загальної суми грошового забезпечення, яка належить до виплати, з моменту його офіційного зникнення (24.05.2022) та до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 (01.04.2024), відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» від 30.11.2016 №884.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя А. І. Бітов

суддя О. А. Шевчук

Повне судове рішення складено 25.04.2025.