Справа № 420/15506/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов?язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати i виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію гpoшoвoгo забезпечення ОСОБА_2 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку iндeкcaцiї грошового забезпечення - січень 2008 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за періоди з 01.03.2018 року по 24.05.2018 року та з 13.12.2019 року по 16.06.2022 року включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

- зобов`язати військову частині НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення ОСОБА_2 у сумі 3 862,95 грн. щомісячно за періоди з 01.03.2018 року по 24.05.2018 року, та з 13.12.2019 року по 16.06.2022 року включно, відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 25.05.2018 року по 12.12.2019 року включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

- зобов`язати військову частині НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення ОСОБА_2 у сумі 3 862,95 грн. щомісячно за період з 25.05.2018 року по 12.12.2019 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_2 грошової допомоги на оздоровлення із врахуванням індексації грошового забезпечення за 2016 рік, 2017 рік, 2020 рік, 2021 рік та 2022 рік;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення ОСОБА_2 із врахуванням індексації грошового забезпечення за 2016 рік, 2017 рік, 2020 рік, 2021 рік та 2022 рік, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_2 грошової допомоги на оздоровлення із врахуванням індексації грошового забезпечення за 2018 - 2019 роки;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення ОСОБА_2 із врахуванням індексації грошового забезпечення за 2018 - 2019 роки, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невключення додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого ОСОБА_2 нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік, передбачена пунктом 1 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік ОСОБА_2 , передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з врахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув під час бойових дій, пов`язаних із захистом Батьківщини. Разом з тим ОСОБА_2 з 23.06.2007 року по 12.12.2019 року проходив військову службу. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №161 від 21.06.2022 року ОСОБА_2 було виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 (грошове забезпечення виплачено по 30.06.2022 року). Проте, у день виключення його зі списків особового складу, позивачу не було виплачено усі належні види грошового забезпечення її померлого чоловіка у повному обсязі, як передбачено п.1 розділу ХХХ Наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2028 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Не погоджуючись із вищевказаною бездіяльністю відповідачів, позивач звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 05.06.2024 року по справі №420/15506/24 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачам було запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

24.06.2024 року до суду від представника Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив по справі (а.с. 55-79), в яких вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що право на отримання грошового забезпечення ОСОБА_2 нерозривно пов`язано з особою та не входить до складу спадщини. Отже, ці відносини є особистими і відносно них правонаступництво недопустиме.

28.06.2024 року до суду від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив по справі (а.с. 86-91), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з вказаним адміністративним позовом.

Ухвалами суду від 18.07.2024 року, 25.09.2024 року провадження по справі №420/15506/24 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та в подальшому було поновлено ухвалами суду від 25.09.2024 року, 06.02.2025 року.

Ухвалою суду від 06.02.2025 року було вирішено подальший розгляд справи №420/15506/24 проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання по справі.

01.04.2025 року було проведено підготовче судове засідання по справі, в якому представник Військової частини НОМЕР_1 надавав пояснення по суті спірних правовідносин, а також долучив додаткові письмові докази по справі (а.с. 171-185, 188-194). Інші учасники справи до підготовчого судового засідання не з`явились, були повідомлені про дату та час підготовчого судового засідання належним чином та своєчасно. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі (а.с.186-187).

Також 01.04.2025 року підготовче провадження у справі №420/15506/24 було закрито та призначено розгляд справи по суті на 14.04.2025 року.

14.04.2025 року було проведено судове засідання, в якому представники відповідачів заперечували проти позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі та виступили із вступним словом. Позивач до судового засідання повторно не з`явилась, була повідомлена про дату та час судового засідання належним чином та своєчасно.

Враховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, а також те, що сторонами в заявах по суті справи, а представниками Військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в судових засіданнях було викладено власну правову позицію по суті заявлених позовних вимог та фактичних обставин справи, надані необхідні письмові докази; подальший розгляд справи не потребував необхідності заслуховування усних пояснень сторін по справі; відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, клопотання позивача про розгляд справи за її відсутності, суд ухвалив подальший розгляд справи проводити в порядку письмового провадження, проти чого представники відповідачів не заперечували.

Суд у справі встановив наступне.

ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.48)

ОСОБА_2 проходив військову службу, зокрема з 01.12.2015 року по 24.05.2018 року, 13.12.2019 року по 16.06.2022 року у Військовій частині НОМЕР_1 , та з 25.05.2018 року по 12.12.2019 року - у Військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується витягом із послужного списку (а.с.46).

ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.43) та витягом з протоколу засідання військово-лікарською комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 05.08.2022 року №847 (а.с.45).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №161 від 21.06.2022 року ОСОБА_2 було виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, як зазначає позивач в адміністративному позові, у день виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу, їй не було виплачено усі належні види грошового забезпечення її померлого чоловіка у повному обсязі, як передбачено п.1 розділу ХХХ Наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2028 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», а саме індексацію грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, індексацію-різницю грошового забезпечення ОСОБА_2 за періоди з 01.03.2018 року по 16.06.2022 року, грошову допомогу на оздоровлення із врахуванням індексації грошового забезпечення за 2016-2022 роки, грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік із включенням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168.

Не погоджуючись із вказаною бездіяльністю відповідачів щодо невиплати грошового забезпечення померлого чоловіка за час проходженням ним служби, позивач, як його дружина, звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Дослідивши адміністративний позов, відзиви та надані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, заслухавши пояснення представників відповідачів у судових засіданнях, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Суспільні відносини щодо грошового забезпечення військовослужбовця додатково деталізовані приписами ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч.ч.2-4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до п.1 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року (далі - Порядок №260) (у редакції, яка діяла на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом) у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Згідно п.2 розділу ХХХ Порядку №260 грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Відповідно до ч. 1 ст. 1227 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

За ст.1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст.ст.1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно із ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Аналізуючи вищезазначене, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які були нараховані, належали до виплати особі за життя і залишилися неотриманими у зв`язку з його смертю.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у постанові від 04.03.2025 року по справі №420/15508/24 дійшов висновку, що право на грошове забезпечення військовослужбовця нерозривно пов`язане з особою, якому воно призначено, у зв`язку з чим тільки особа, яка безпосередньо отримувала грошове забезпечення, вважаючи, що воно нараховується та виплачується в неналежному розмірі, може звернутися до суду за захистом своїх прав.

На підставі викладеного колегія суддів у вищезгаданій постанові дійшла висновку, що лише нарахована сума грошового забезпечення входить до складу спадщини, підлягає виплаті спадкоємцям, і за цих умов наведені правовідносини допускають правонаступництво.

Як було встановлено судом, чоловік позивача - ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час проходження військової служби. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №161 від 21.06.2022 року його було виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку із смертю. Разом з тим, звертаючись до суду з вказаним адміністративним позовом позивач зазначила, що її загиблому чоловіку не було нараховано та виплачено наступні види грошового забезпечення: індексацію грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, індексацію-різницю грошового забезпечення ОСОБА_2 за періоди з 01.03.2018 року по 16.06.2022 року, грошову допомогу на оздоровлення із врахуванням індексації грошового забезпечення за 2016-2022 роки, грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік із включенням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168.

Водночас, враховуючи вищевказані правові висновки, спірне грошове забезпечення, на яке посилається позивач в адміністративному позові, не є таким, що було нараховано ОСОБА_2 за час проходженням ним військової служби до дня смерті. Матеріали справи також не містять доказів того, що ОСОБА_2 до моменту смерті оскаржував в судовому порядку дії відповідачів щодо неповного нарахування та виплати йому грошового забезпечення, та такі суми були нараховані на виконання рішень суду, водночас не були йому виплачені у зв`язку зі смертю.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналізуючи вищевказані нормативно-правові приписи та враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 а також про відсутність підстав для його задоволення.

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Така правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2025 року по справі №420/8830/20.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 90, 241-246, 251, 255, 257-258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов?язання вчинити певні дії - відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький

.