Справа № 990/160/23
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

21 квітня 2025 року

м. Київ

справа №990/160/23

адміністративне провадження № П/990/160/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Гончарової І.А.,

суддів: Бившевої Л.І., Васильєвої І.А., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання - Калініна О.С.,

представника позивача - Гудій В.В.,

представника відповідача - Басая В.О.,

представника Служби безпеки України - Яновського А.В.,

представника Ради національної безпеки і оборони України - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Євротрубпласт Холдінг Лтд (Eurotrubplast Holding Ltd.) до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Рада національної безпеки і оборони України, Служба безпеки України про визнання протиправним та скасування Указу від 12 травня 2023 року № 279/2023 в частині,

У С Т А Н О В И В:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

03 серпня 2023 року Євротрубпласт Холдінг Лтд (Eurotrubplast Holding Ltd.) (далі - Євротрубпласт Холдінг Лтд, компанія, позивач) звернулося до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою до Президента України Зеленського Володимира Олександровича (далі - Президент України, відповідач), в якій просить визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо компанії (пункт 129 Додатка 2 до рішення).

II. РУХ СПРАВИ

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 серпня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Гончарова І.А.- головуючий суддя, судді: Бившева Л.І., Васильєва І.А., Ханова Р.Ф., Юрченко В.П.

Ухвалою від 08 серпня 2023 року Верховний Суд позовну заяву залишив без руху з огляду на неправильне зазначення в позовній заяві повного найменування юридичної особи, що звертається з позовом до Верховного Суду.

У зв`язку з усуненням компанією недоліку позовної заяви ухвалою від 23 серпня 2023 року Верховний Суд відкрив провадження в адміністративній справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін на 02 жовтня 2023 року о 12.30 год.

11 вересня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову.

Також 11 вересня 2023 року від Служби безпеки України надійшла заява про встановлення строку для подання доказів та пояснень на позов, яку Суд ухвалою від 25 вересня 2023 року задовольнив та встановив їй п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання доказів і пояснень щодо позову і відзиву, який надіслав відповідач.

Розгляд справи 02 жовтня 2023 року не відбувся у зв`язку з відсутністю складу колегії суддів. Справу призначено на 13 листопада 2023 року о 12.30 год.

03 жовтня 2023 року Службою безпеки України надіслано до Суду матеріали (документи з грифом обмеження доступу «для службового користування»), які використовувалися при підготовці пропозицій про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до Євротрубпласт Холдінг Лтд.

06 жовтня 2023 року від Служби безпеки України надійшла заява про продовження процесуального строку для подання до Суду доказів і пояснень, яку Верховний Суд ухвалою від 12 жовтня 2023 року задовольнив та продовжити Службі безпеки України встановлений строк для надання пояснень і доказів у справі до 20 жовтня 2023 року.

23 жовтня 2023 року від Служби безпеки України надійшла аналогічна за змістом заява, яку Верховний Суд ухвалою від 30 жовтня 2023 року задовольнив та продовжив установлений строк до 10 листопада 2023 року.

13 листопада 2023 року Службою безпеки України подано до Суду пояснення, в яких третя особа зазначила, що оскаржуваний Указ від 12 травня 2023 року № 279/2023 видано Президентом України на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

В судовому засіданні 13 листопада 2023 року задоволено клопотання позивача про ознайомлення з матеріалами справи та відкладено судове засідання до 15 січня 2024 року о 12.00 год.

Розгляд справи 15 січня 2024 року не відбувся у зв`язку з відсутністю складу колегії суддів. Справу призначено на 11 березня 2024 року о 12.00 год.

Розгляд справи 11 березня 2024 року не відбувся у зв`язку з відсутністю складу колегії суддів. Справу призначено на 13 травня 2024 року о 12.00 год.

Розгляд справи 13 травня 2024 року не відбувся у зв`язку з відсутністю складу колегії суддів. Справу призначено на 01 липня 2024 року о 12.00 год.

В судовому засіданні 01 липня 2024 року задоволено клопотання позивача про витребування у Служби безпеки України належним чином засвідченої копії рішення Міжвідомчої робочої групи з питань реалізації державної санкційної політики від 10 квітня 2023 року, оформлене протоколом № 32, в частині, яка стосується пропозицій про застосування до Євротрубпласт Холдінг Лтд спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій). У справі оголошено перерву до 02 вересня 2024 року о 12.00 год.

Розгляд справи 02 вересня 2024 року не відбувся у зв`язку з відсутністю складу колегії суддів. Справу призначено на 14 жовтня 2024 року о 12.30 год.

Розгляд справи 14 жовтня 2024 року не відбувся у зв`язку з відсутністю складу колегії суддів. Справу призначено на 02 грудня 2024 року о 12.30 год.

Розгляд справи 02 грудня 2024 року не відбувся у зв`язку з відсутністю складу колегії суддів. Справу призначено на 03 лютого 2025 року о 12.00 год.

В судовому засіданні 03 лютого 2025 року учасники справи надали пояснення, до матеріалів справи долучено докази, подані позивачем, а також Службою безпеки України, після чого у справі оголошено перерву до 21 квітня 2025 року о 12.00 год.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

16 травня 2023 року в газеті «Урядовий кур`єр» опубліковано Указ Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», згідно з пунктом 129 Додатка 2 «Юридичні особи, до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції)» якого Євротрубпласт Холдинг Лтд (Eurotrubplast Holding Ltd) (відомості згідно з даними Департаменту реєстрації компаній та інтелектуальної власності Республіки Кіпр: реєстраційний номер ? HE209535. Місцезнаходження юридичної особи: Республіка Кіпр, м. Нікосія (Agios Nikolaos, 41-49, Nimeli Court, block C, 3rd Floor, Egkomi, 2408, Nicosia, Cyprus), включено до переліку юридичних осіб, до яких застосовуються строком на п`ять років такі обмежувальні санкції:

1) блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними;

2) обмеження торговельних операцій (повне припинення);

3) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України (повне припинення);

4) запобігання виведенню капіталів за межі України;

5) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань;

6) анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами;

7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах;

8) заборона здійснення публічних та оборонних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб-резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також публічних та оборонних закупівель у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно з Законом;

9) заборона або обмеження заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів та повітряних суден до повітряного простору України або здійснення посадки на території України (повна заборона);

10) повна або часткова заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів, емітентами яких є особи, до яких застосовано санкції згідно з Законом (повна заборона);

11) заборона збільшення розміру статутного капіталу господарських товариств, підприємств, у яких резидент іноземної держави, іноземна держава, юридична особа, учасником якої є нерезидент або іноземна держава, володіє 10 і більше відсотками статутного капіталу або має вплив на управління юридичною особою чи її діяльність;

12) запровадження додаткових заходів у сфері екологічного, санітарного, фітосанітарного та ветеринарного контролю;

13) припинення дії торговельних угод, спільних проектів та промислових програм у певних сферах, зокрема у сфері безпеки та оборони;

14) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності.

ІV. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Мотивуючи заявлений адміністративний позов, компанія зазначає, що будь-які правові і фактичні підстави для застосування до неї санкцій рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року, введеним у дію Указом від 12 травня 2023 року № 279/2023, відсутні.

Позивач є акціонерним товариством, створеним за законодавством Республіки Кіпр. Компанія жодним чином не підтримує і не виправдовує дій Російської Федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, що, зокрема, підтверджується заявою компанії від 18 січня 2023 року. Акціонерами компанії є громадяни України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Кінцевим бенефіціарним власником Євротрубпласт Холдінг Лтд є ОСОБА_2 , який є також директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «ЄВРОТРУБПЛАСТ». Він постійно проживав на території України, має активну громадянську позицію, категорично засуджує збройну агресію Російської Федерації на території України та надає конкретну допомогу Збройним Силам України. Інший акціонер компанії ОСОБА_7, який є одночасно її керівником, також не підтримує та не виправдовує дії Російської Федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України та жодним чином (фінансово, політично чи іншим шляхом) не сприяв і не допомагав у плануванні та вчиненні військових дій Російською Федерацією на території України.

Застосування санкцій Радою національної безпеки і оборони України до Євротрубпласт Холдінг Лтд за відсутності обґрунтованих уповноваженим суб`єктом звернення підстав та доводів ефективності застосування санкцій до позивача свідчить, що, приймаючи рішення, Рада національної безпеки і оборони України не встановлювала: чи наявні обґрунтовані та підтверджені підстави для застосування санкцій до компанії за переліком статті 3 Закону України від 14 серпня 2014 року № 1644-VII «Про санкції» (далі - Закон № 1644-VII); чи відповідають застосовані до позивача санкції меті застосування санкцій відповідно до статті 1 Закону № 1644-VII; чи ґрунтується застосування санкцій до Євротрубпласт Холдінг Лтд на принципах законності, прозорості, об`єктивності та ефективності.

Натомість, Президент України, ввівши в дію Указом № 279/2023 рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року, не здійснив аналітичну діяльність щодо доцільності, законності й обґрунтованості рішення Ради національної безпеки і оборони України, самостійно не оцінив наявність та достатність підстав для застосування санкцій до позивача.

Відповідач, обґрунтовуючи відзив на позовну заяву, зазначає, що Президент України, видаючи Указ від 12 травня 2023 року № 279/2023 в оскаржуваній частині, реалізував свої конституційні повноваження в порядку та на підставі законодавства України, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тобто пропорційно.

При цьому відповідач наголошує, що санкції не є видом відповідальності за вчинені порушення, а є спеціальними економічними та іншими обмежувальними заходами, які застосовуються з метою невідкладного та ефективного реагування не лише на наявні, але й на потенційні загрози національним інтересам і національній безпеці України.

Служба безпеки України в наданих до Суду поясненнях вказує, що в розглядуваній ситуації оцінка факторів і ризиків, які становлять загрозу державності, фокусувалася не на доведенні достеменно будь-чиєї вини, а на існуванні самої можливості (імовірності) причетності певної особи (чи осіб, інших суб`єктів) до дій, які в розумінні, зокрема, пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1644-VII є підставою для застосування санкцій. При цьому на обґрунтування своєї позиції Службою безпеки України долучено до матеріалів справи документи з грифом обмеження доступу «для службового користування».

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами частини першої статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до статті 102 Конституції України Президент України є главою держави і виступає від її імені. Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.

Повноваження Президента України визначені в статті 106 Конституції України, згідно з пунктом 31 якої він здійснює інші повноваження, визначені Основним Законом України.

Пунктом 28 частини першої статті 106 Конституції України визначено, що Президент України створює у межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України, для здійснення своїх повноважень консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи і служби.

Конституційно-правовий статус інституту Президента України базується на правилах та нормах, які регулюють положення Глави держави в механізмах державного управління. Порядок діяльності Президента України, його повноваження, взаємодія з іншими органами державної влади та місцевого самоврядування нормативно встановлені.

Відповідно до частини третьої статті 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання як Конституції, так і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Зі свого боку, компетенція та функції Ради національної безпеки і оборони України визначаються Конституцією України та законом.

За правилами статті 107 Конституції України Рада національної безпеки і оборони України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України. Рада національної безпеки і оборони України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони. Головою Ради національної безпеки і оборони України є Президент України. Рішення Ради національної безпеки і оборони України вводяться в дію указами Президента України.

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 10 Закону України від 05 березня 1998 року № 183/98-ВР «Про Раду національної безпеки і оборони України» рішення Ради національної безпеки і оборони України приймаються не менш як двома третинами голосів її членів. Прийняті рішення вводяться в дію указами Президента України. Рішення Ради національної безпеки і оборони України, введені в дію указами Президента України, є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону № 1644-VII з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи.

Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1644-VII правову основу застосування санкцій становлять Конституція України, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закони України, нормативні акти Президента України, Кабінету Міністрів України, рішення Ради національної безпеки і оборони України, відповідні принципи та норми міжнародного права.

За правилами частин першої, другої статті 3 Закону № 1644-VII підставами для застосування санкцій є:

1) дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб`єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод;

2) резолюції Генеральної Асамблеї та Ради Безпеки Організації Об`єднаних Націй;

3) рішення та регламенти Ради Європейського Союзу;

4) факти порушень Загальної декларації прав людини, Статуту Організації Об`єднаних Націй.

Застосування санкцій ґрунтується на принципах законності, прозорості, об`єктивності, відповідності меті та ефективності.

Підставою для застосування санкцій також є вчинення іноземною державою, іноземною юридичною особою, юридичною особою, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземцем, особою без громадянства, а також суб`єктами, які здійснюють терористичну діяльність, дій, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, стосовно іншої іноземної держави, громадян чи юридичних осіб останньої (частина третя статті 3 Закону № 1644-VII).

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 16, 17, 18, 19 частини першої статті 4 Закону № 1644-VII видами санкцій згідно із цим Законом є, зокрема:

- блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними;

- обмеження торговельних операцій;

- обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України;

- запобігання виведенню капіталів за межі України;

- зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань;

- припинення дії або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, припинення дії чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами;

- заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах;

- заборона здійснення публічних та оборонних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб-резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також публічних та оборонних закупівель у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно з цим Законом;

- заборона або обмеження заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів та повітряних суден до повітряного простору України або здійснення посадки на території України (повна заборона);

- повна або часткова заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів, емітентами яких є особи, до яких застосовано санкції згідно з цим Законом;

- заборона збільшення розміру статутного капіталу господарських товариств, підприємств, у яких резидент іноземної держави, іноземна держава, юридична особа, учасником якої є нерезидент або іноземна держава, володіє 10 і більше відсотками статутного капіталу або має вплив на управління юридичною особою чи її діяльність;

- запровадження додаткових заходів у сфері екологічного, санітарного, фітосанітарного та ветеринарного контролю;

- припинення дії торговельних угод, спільних проектів та промислових програм у певних сферах, зокрема у сфері безпеки та оборони;

- заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1644-VII пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виносяться на розгляд Ради національної безпеки та оборони України Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, Службою безпеки України.

Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1-21, 23-25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання (частина третя статті 5 Закону № 1644-VII).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 9901/348/21 сформулювала такі висновки.

Закон № 1644-VII є регулятивним нормативним актом, який встановлює (запроваджує) ряд обмежень на демократичну участь у випадку загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, а також задля протидії терористичній діяльності.

Цей Закон, як можна побачити зі змісту наведених вище його приписів, дозволяє обмежувати певні права та свободи (право власності, право на підприємницьку діяльність тощо), не змінюючи при цьому провідних (ключових) цінностей, що становлять основу Конституції України.

За цим актом держава має легітимну можливість відступати від певних гарантованих конституційних прав, але водночас для того, щоб запобігти загрозам державного свавілля чи авторитаризму, повинна застосовувати обмежувальні заходи (санкції) винятково, тимчасово, використовувати їх як крайній і як необхідний (невипадковий) захід. Повинна застосовувати їх співмірно з тими загрозами національним інтересам, національній безпеці чи для протидії терористичній діяльності, яким держава намагається запобігти з їхньою поміччю.

Оскільки обмежувальні заходи є чутливими для осіб, до яких вони можуть бути застосовані, та мають відповідати певним стандартам обмеження основних прав, одним з яких є забезпечення балансу між потребами національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності держави, з одного боку, та демократії і прав людини, з другого, у цьому Законі визначені види обмежувальних заходів (санкцій), підстави їхнього застосування, окреслено коло осіб, до яких вони застосовуються, а також за яких умов. Встановлені органи державної влади, які вносять пропозиції про застосування санкцій, інституція, яка приймає рішення про їхнє застосування, та порядок, за яким втілюються ці заходи.

Позаяк главою держави і гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, прав і свобод людини і громадянина є Президент України, беручи до уваги, що використання санкцій в особливий спосіб перебуває на межі втручання в права особи, гарантовані Конституцією України, Закон № 1644-VII передбачає, що рішення щодо застосування певного виду санкцій приймається Радою національної безпеки і оборони України та вводиться в дію указом Президента України, на якого власне й покладається відповідальність гарантувати як національні інтереси, національну безпеку, суверенітет і територіальну цілісність України, так і принципи правової держави, права і свободи людини і громадянина.

У цьому сенсі Закон № 1644-VII досить чітко і передбачувано визначав підстави, умови, мету застосування санкцій.

Відтак, Президент України, видавши оскаржуваний Указ, реалізував владні управлінські функції в межах власних конституційних повноважень.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача про відсутність законних підстав для застосування санкцій, оскільки пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1644-VII чітко зазначено, що підставою для застосування санкцій є дії суб`єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод.

Тобто, в такому випадку достатньо встановлення компетентними і повноважними органами держави не лише реальної загрози в діях певного суб`єкта, а й прихованої, яка за певних умов може стати реальною.

Рада національної безпеки і оборони України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України, визначає достатність підстав для застосування санкцій та необхідність їх застосування, з метою невідкладного та ефективного реагування на наявні і потенційні загрози національним інтересам та безпеці України, несе відповідальність за їхню об`єктивність, відповідність меті та ефективності, а також дотримання іншим принципам застосування санкцій відповідно до частини другої статті 3 Закону № 1644-VII.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 січня 2021 року у справі № 9901/405/19 дійшла висновку, що наявність реальної чи потенційної загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, про які йдеться у статті 3 Закону № 1644-VII, безумовно є оціночним поняттям, а достатність підстав вважати існування такої реальної чи потенційної загрози передбачає певну межу дискреції.

Уводячи в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України про такі санкції, Президент як гарант Конституції України, якому народом України надано представницький мандат та якому Конституцією України надано повноваження вводити в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України, має самостійно оцінити наявність та достатність підстав для введення такої санкції.

Судовий контроль за таким рішенням є обмеженим, оскільки суд, з одного боку, не може за Президента повторно оцінити наявність та достатність підстав для введення таких санкцій в межах його дискреції (що означало б порушення принципу розподілу влади), але, з іншого боку, суд може перевірити дотримання меж такої дискреції та процедури введення санкцій.

Дотримуючись положень конституційного принципу «розподілу влади», який не передбачає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, Суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає в гарантуванні дотримання прав та інтересів фізичних та юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Разом з тим, оскаржуваний Указ є способом реалізації Президентом України конституційних повноважень у сфері національної безпеки, які відповідно до Закону № 1644-VII скеровані на реалізацію суверенного права України на захист її національних інтересів і національної безпеки, недопущення, в тому числі, експропріації власності держави, завдання майнових втрат та створення перешкод для сталого економічного розвитку.

Вирішуючи питання пропорційності застосованих заходів, слід зазначити, що прийняте стосовно позивача рішення безумовно є втручанням держави в його право мирного володіння майном, однак, у такому випадку необхідно проаналізувати співвідношення державного суверенітету і права власності, тобто співвідношення публічних інтересів держави України і приватних інтересів конкретного власника та встановити пропорційність втручання в такому випадку в право власності. Це може і має бути предметом судового контролю.

Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

До спірних правовідносин є застосовною стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Положеннями частини сьомої статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди, зокрема, правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Втручання держави в право позивача на мирне володіння своїм майном ґрунтується на вимогах, зокрема, Закону № 1644-VIІ.

Оспорюваний Указ Президента України містить спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), метою застосування яких є невідкладне та ефективне реагування на наявні потенційні загрози національним інтересам і національній безпеці України. Такі санкції за своєю правовою природою є адміністративними (економічними) запобіжними заходами, які мають превентивний характер.

Виключено частину судового рішення, яка містить службову інформацію.

Виключено частину судового рішення, яка містить службову інформацію.

Наведене також підтверджується рішенням Вищого антикорупційного суду від 20 вересня 2024 року у справі № 991/4264/24, залишеним без змін постановою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 22 листопада 2024 року, яким встановлено, що в 1991 році ОСОБА_3 (громадянин Російської Федерації та Ізраїлю) разом з партнерами заснував Науково-виробниче підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_3». В 2006 році відбулася консолідація підприємств під брендом «ІНФОРМАЦІЯ_3», яка представлена юридичною особою - Товариством з обмеженою відповідальністю «Група ІНФОРМАЦІЯ_3». Група є лідером на російському ринку у сфері розробки, виробництва високотехнологічних полімерних труб, продаж яких здійснюється через мережу дистриб`юторів, які входять до складу групи, та композитних полімерних матеріалів, які мають широке коло застосовування.

В 2015 році Міністерство промисловості та торгівлі Російської Федерації включило дочірнє підприємство групи Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_3» до переліку підприємств, які здійснюють суттєвий вплив на галузі економіки та торгівлі.

Керівництво діяльністю групи здійснюється його засновником ОСОБА_3 (генеральний директор) спільно з партнерами ОСОБА_4 (генеральний директор управляючої компанії) та ОСОБА_5 (керуючий партнер). Син ОСОБА_3 є президентом групи та відповідає за ведення ділових взаємовідносин з представниками вищого політичного керівництва Російської Федерації.

Товариству з обмеженою відповідальністю «Група ІНФОРМАЦІЯ_3» належать 85 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Полімертепло» (найбільший в Російській Федерації та східній Європі виробник полімерних труб) та 100 % Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_3» (розробник та виробник композитних полімерів).

Відповідно до інформації на офіційних інтернет сторінках підприємств 100 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_3» належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Група «ІНФОРМАЦІЯ_3», топ-менеджерами та засновниками якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

В межах здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000480 від 20 квітня 2022 року протоколом огляду від 05 травня 2023 року працівником Служби безпеки України інтернет ресурсів, зокрема інтернет порталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_3», встановлено, що це підприємство під час військового форуму «ІНФОРМАЦІЯ_1» представило композиційні матеріали для потреб російської армії в межах стратегії імпортозаміщення західних зразків високотехнологічної продукції у військовій сфері.

Наведене свідчить про сприяння підприємства у використанні своєї науково-технічної бази військово-політичним керівництвом Російської Федерації.

Одним із різновидів композитних матеріалів, які виробляє Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_3», є «Армамід», з якого виробляють деталі та вироби конструкційного, електротехнічного та антифрикційного призначення, що працюють в умовах підвищених навантажень та температур.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_3» спільно з Центральним науково-дослідницьким інститутом точного машинобудування Ростеху в 2019 році розробили технологію виготовлення високоміцного полімерного матеріалу «ІНФОРМАЦІЯ_2», який використовується як сировина для виготовлення пластмасових комплектуючих стрілецької зброї. Розроблений матеріал використовується російськими підприємствами при виготовленні стрілецької зброї, зокрема, 18-зарядного пістолету 6П72 «Удав», а також стрілецької зброї типу АК, АК-74, АКС-74, Вітязь-СН.

Окрім того, на офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_3» міститься перелік полімерних композитних матеріалів, які виготовляються підприємством, серед яких доволі широкий спектр видів «Армаміду», що можливо використовувати, у тому числі у виробництві військової техніки.

Постачання армамідів та інших полімерів до підприємств військово-промислового комплексу Російської Федерації підтверджується і Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України. З наданих ним матеріалів вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «ІНФОРМАЦІЯ_3» постачало полімерну продукцію для підприємств російського військово-промислового комплексу.

До 14 лютого 2022 року акції позивача належали ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 14 лютого 2022 року відбулася формальна передача 95 % акцій компанії ОСОБА_6 та 5 % - ОСОБА_7 , обидва з яких є громадянами України. Попри те, що юридично власники змінилися, суд дійшов висновку про номінальний характер цієї угоди, оскільки в нових власників не було достатніх фінансових ресурсів для придбання такого масштабу активів, угода фінансувалася шляхом кредиту з тривалою відстрочкою платежу, який надавався самими попередніми власниками, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не здійснювали жодних спроб розрахуватися за придбані акції, що є типовою схемою для забезпечення номінального контролю.

За правилами частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Передбачене вказаною нормою процесуального права звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративний суд не повинен сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Проте, для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною четвертої статті 78 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази.

Однак, позивачем на підтвердження своєї позиції таких доказів Суду не представлено.

З урахуванням наведеного є цілком об`єктивними доводи відповідача та Служби безпеки України про те, що діяльність компанії створює реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяє терористичній діяльності та/або порушує права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави, призводить до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод.

Процедура введення відповідачем розглядуваних санкцій Євротрубпласт Холдінг Лтд не оспорюється, а ознак порушення меж дискреції Президента України при вирішенні питання достатності підстав і доказів для введення таких санкцій Судом не встановлено.

Таким чином, за встановлених у цій справі обставин і правового регулювання спірних відносин Суд дійшов висновку, що відповідач прийняв Указ від 12 травня 2023 року № 279/2023 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» у частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо компанії (пункт 129 Додатка 2 до рішення) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Президент України реалізував свої конституційні повноваження в порядку та на підставі законодавства України, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тобто пропорційно, а отже, підстави для задоволення позову відсутні.

VI. СУДОВІ ВИТРАТИ

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Абзаци 61 та 62 мотивувальної частини цього судового рішення містять службову інформацію.

Керуючись статтями 2, 22, 241 - 246, 250, 255, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Євротрубпласт Холдінг Лтд (Eurotrubplast Holding Ltd.) до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Рада національної безпеки і оборони України, Служба безпеки України про визнання протиправним та скасування Указу від 12 травня 2023 року № 279/2023 в частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене та підписане 24 квітня 2025 року.

Головуючий суддя І. А. Гончарова

Судді Л. І. Бившева

І. А. Васильєва

Р. Ф. Ханова

В. П. Юрченко