Справа № 640/9184/22
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

24 квітня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/9184/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (далі відповідач), в якому просить:

-визнати протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройне Сил України щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби без урахування в складі грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, щомісячної додаткової грошової винагороди;

-зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України провести перерахунок (донарахування) та виплатити різницю розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням проведеної виплати.

В обґрунтування позову зазначено, що полковник запасу ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України, звільнений у запас з посади заступника начальника Головного оперативного управління Генерального штабу ЗСУ відповідно до ст. 26, підпункту «б» (за станом здоров`я) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключений зі списків особового складу Генерального штабу згідно наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача ЗС України від 04.05.2017 №83.

Під час проходження військової служби позивач щомісячно отримував в складі грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60% грошового забезпечення та індексацію грошового забезпечення, що підтверджується листом Фінансового управління Генерального штабу ЗС України від 16 лютого 2022 року №305/393.

Отримання позивачем щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % грошового забезпечення підтверджується із витягу з наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача ЗС України від 04.05.2017 №83 аб.№4 та архівною довідкою Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України від 02.06.2022 року №179/1/3154.

При звільненні з військової служби 04.05.2017 позивачем була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася в складі місячного грошового забезпечення в розмірі 60% згідно постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» №889 від 22 вересня 2010 року.

Тому, після звільнення позивача з військової служби в запас позивач звернувся до Фінансового управління ГШ ЗСУ з заявою від 31 січня 2022 року провести перерахунок (донарахування) та виплатити різницю розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, яку він отримував перед звільненням.

Фінансове управління ГШ ЗСУ у своєму листі-відповіді від 16.02.2022 №305/393 фактично відмовило позивачу у зазначеній виплаті. Фінансове управління ГШ ЗСУ не заперечує, що позивач щомісячно отримував в складі грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60 відсотків грошового забезпечення. Фінансове управління ГШ ЗСУ у листі зазначило, що винагорода не входить до місячного грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Також, 01.02.2022 позивач звернувся до Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України з заявою з проханням надати довідку розрахунок про виплачену в складі місячного грошового забезпечення в розмірі 60% щомісячної додаткової грошової винагороди помісячно з січня 2016 року по травень 2017 року.

Галузевий Державний архів Міністерства оборони України надав позивачу таку архівну довідку від 02.06.2022 №179/1/3154, якою підтверджено отримання щомісячно перед звільненням з військової служби в складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася позивачу в складі місячного грошового забезпечення в розмірі 60% щомісячно.

Позивач вважає, що Фінансове управління ГШ ЗСУ протиправно невиплатило різницю одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року прийнято справу №640/9184/22 до провадження, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали надіслати суду через підсистему "Електронний суд" відзив на позовну заяву (відзив) і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) позивачу копії відзиву та доданих до нього документів.

На виконання вищевказаної ухвали суду, відповідачем через підсистему "Електронний суд" надіслано відзив, в якому зазначив наступне.

Згідно Переліку документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних Сил України, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 17.04.2013 № 404, Картки особистих рахунків на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України та органів військового управління (установ), які зараховані на фінансове забезпечення до Фінансового управління (серед яких картка особового рахунку Позивача), по 31 грудня 2018 року встановленим порядком передано на зберігання до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.

Відповідач зазначив, що абзацами першим, другим пункту 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ законодавчо закріплено, шо грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 07.11.2007 № 1294, яка була чинною на момент звільнення позивача з військової служби (втратила чинність 01.03.2018) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

При цьому, пунктом 2 Постанови № 889 передбачено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди визначала Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України затверджена наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595.

Також відповідач зазначив, що згідно з положенням пункту 8 Інструкції 595 щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових видів грошового забезпечення.

Таким чином, положеннями Постанови № 889 в систему зв`язку з нормами статей 9, 15 Закону № 2011-ХІІ та положеннями Інструкції 595 дають підстави стверджувати, що щомісячна додаткова грошова винагорода не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з яких нараховується та виплачується одноразові види грошового забезпечення, до якої, в свою чергу, відноситься і одноразова грошова допомога при звільнені.

Відповідна щомісячна додаткова грошова винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року витребувано від Галузевого державного архіву Міністерства оборони України картки особового рахунку ОСОБА_1 за 2016 2017 роки.

На виконання вищевказаної ухвали суду, Галузевим державним архівом Міністерства оборони України через підсистему "Електронний суд" надіслано лист № 179/1/1926 від 20.02.2025 разом з фотокопіями карток особового рахунку на виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 по Фінансовому управлінню Генерального штабу Збройних Сил України за період з січня 2016 року по травень 2017 року.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 14 січня 2025 року №26/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Луганського окружного адміністративного суду з 02.05.2022, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, судом розглянуті матеріали електронної справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідчення серії НОМЕР_2 від 15.01.2020.

Наказом начальника Генерального штабу головнокомандувача Збройних сил України від 04.05.2017 №83 полковника ОСОБА_1 , заступника начальника Головного оперативного управління, звільненого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 25 березня 2017 року № 202 у запас за підпунктом "б" (за станом здоров`я), відповідно до частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті з правом носіння військової форми одягу, з 04 травня 2017 року виключити зі списків особового складу, всіх видів забезпечення. Припинено доступ до секретної інформації. Направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вислуга років у Збройних Силах: календарна 31 рік 09 місяців, пільгова - 32 роки 05 місяців. Виплатити премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 350 відсотків посадового окладу, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 20 відсотків до посадового окладу, щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60 відсотків місячного грошового забезпечення за період з 01 по 04 травня 2017 року. Щорічну основну відпустку за 2017 рік не використав. Грошову допомогу для оздоровлення за 2017 рік отримав. Відповідно до пункту 14 статті 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", виплатити грошову компенсацію за 45 днів невикористаної щорічної основної відпустки. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, отримав. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням за 31 календарний рік. Службове житло отримав за адресою: АДРЕСА_2 .

31.01.2022 позивач звернувся до начальника Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України з заявою, в якій просив, зокрема, провести перерахунок (донарахування) та виплатити різницю розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася щомісячно в складі місячного грошового забезпечення в розмірі 60% згідно постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» №889 від 22 вересня 2010 року.

На вищевказану заяву відповідачем надано відповідь від 16.02.2022 №303/393, в якій зазначено, що відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за № 638/15329 (діючого на той час), до місячного грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я включаються: оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород). Додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України (щомісячні та одноразові) визначені постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (діючої на той час). У Фінансовому управлінні відсутня будь-яка інформація щодо нарахування йому грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення до 01.01.2019, оскільки картки особових рахунків на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, передано на зберігання до Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України, відповідно до Переліку документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних Сил України, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 28.08.2019 № 474.

01.02.2022 позивач звернувся з заявою до Директора Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, в якій просив, зокрема, надати довідку розрахунок про виплачену йому в складі місячного грошового забезпечення в розмірі 60 % щомісячної додаткової грошової винагороди помісячно з січня 2016 року по травень 2017 року.

Галузевий державний архів Міністерства оборони України надав архівну довідку, в якій зазначено, що в перевіреній картці особистого рахунку на виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 по Фінансовому управлінню Генерального штабу Збройних Сил України (в тому числі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за період з січня 2017 року по травень 2017 року індексація не виявлена, за період з січня 2016 року по травень 2017 року інформація щодо грошової компенсації, додаткової відпустки, як учасник бойових дій, не виявлено. Надати інформацію щодо невикористання (неотримання) грошової компенсації за додаткову відпустку, як учасник бойових дій, а також, надати підтвердження про невикористану додаткову відпустку за період з 2015 року по 2017 року немає можливості, оскільки накази командира Головного оперативного управління Генерального штабу Збройних Сил України (по стройовій частині), за період з лютого 2005 року на зберігання до Міноборони не надходили.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Згідно з частиною першою четвертою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, що діяла на момент звільнення позивача), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова № 889) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду.

Як вже було зазначено, наказом начальника Генерального штабу головнокомандувача Збройних сил України від 04.05.2017 №83 полковника ОСОБА_1 , заступника начальника Головного оперативного управління, звільненого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 25 березня 2017 року № 202 у запас за підпунктом "б" (за станом здоров`я), відповідно до частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті з правом носіння військової форми одягу, з 04 травня 2017 року виключити зі списків особового складу, всіх видів забезпечення. Припинено доступ до секретної інформації. Направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вислуга років у Збройних Силах: календарна 31 рік 09 місяців, пільгова - 32 роки 05 місяців.

В наказі від 04.05.2017 №83 зазначено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням за 31 календарний рік.

З архівної довідки, яку надано Галузевим державним архівом Міністерства оборони України на виконання ухвали суду від 17.04.2025, вбачається, що позивачу виплачено одноразову грошову допомогу в разі звільнення з військової служби в сумі 190487,25 грн (12289,50 х 31 х 50%).

Також в наказі від 04.05.2017 №83 зазначено, виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60 відсотків місячного грошового забезпечення за період з 01 по 04 травня 2017 року.

Однак, додаткову грошову винагороду до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, позивачу не включено.

Так, відповідач зазначає, що відповідно до положень пункту 8 Інструкції 595, щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових видів грошового забезпечення.

Суд зазначає, що частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

З урахуванням означеного суд дійшов висновку, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягають саме положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Суд зауважує, що судова практика суду касаційної інстанції стосовно цього питання тривалий час була непослідовною.

Розбіжність підходів до вирішення спорів на кшталт того, який є в цій справі, полягала в тому, чи вважати щомісячну додаткову грошову винагороду, яку отримував військовослужбовець відповідно до Постанови № 889, складовою грошового забезпечення, яке є базою для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні (виплату якої передбачено частиною другою статті 15 Закону № 2011-ХІІ).

Суд враховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06.02.2019 у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків:

«…Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.».

Кабінетом Міністрів України як вищим органом у системі органів виконавчої влади прийнято постанову від 22.09.2010 №889, якою було установлено щомісячну додаткову грошову винагороду.

Як слідує зі змісту подальших змін до цієї постанови, перелік військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до пункту 1 цієї постанови встановлювалася винагорода, розширено.

Зі змісту Постанови № 889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та мала постійний характер.

Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 по справі № 522/2738/17.

Також, суд звертає увагу, що питання віднесення щомісячної додаткової грошової винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 825/997/17.

Приймаючи постанову від 10.11.2021 у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: «…Встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.

Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону № 2011-ХІІ та постанови № 889, а не інструкцій № 595 та 550.

Нормами Закону № 2011-ХІІ також встановлено право військовослужбовців на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

З наведених вище мотивів до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Інструкції № 260 в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відтак щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом України в постановах від 04.11.2014 у справі № 21-473а14, від 03.03.2015 у справі № 21-32а15 та від 19.05.2015 у справі № 21-466а15».

Правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 10.11.2021 у справі №825/997/17, згодом врахував Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах від 19.01.2022 у справі № 520/15971/2020, від 07.02.2022 у справі №240/3926/20, від 25.01.2023 у справі № 160/8707/21.

Враховуючи викладене, оскільки протягом останніх 24 місяців перед звільненням з військової служби на підставі Постанови № 889 додаткова грошова винагорода нараховувалась та виплачувалась позивачу, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Отже, зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода є складовою місячного грошового забезпечення позивача та повинна включатися до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, тобто мають постійний (систематичний) характер.

Посилання відповідача на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду, не приймаються до уваги судом, оскільки відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17), а тому у межах спірних відносин є застосовною саме позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 10.11.2021 у справі №825/997/17, яка згодом підтримана Верховним Судом у постановах від 19.01.2022 у справі № 520/15971/2020, від 07.02.2022 у справі №240/3926/20, від 25.01.2023 у справі № 160/8707/21.

Крім того, захист порушених прав позивача також потребує зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі його грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням проведеної виплати, що не є втручанням у дискрецію суб`єкта владних повноважень через відсутність у відповідача права адміністративного розсуду.

Так, відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи, що означена одноразова грошова допомога, на виплату якої позивач має право у повному обсязі, була нарахована та виплачена без включення до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразової грошової допомоги, щомісячної додаткової грошової винагороди, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача як суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення щодо здійснення такого перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги.

За цих обставин, діючи відповідно до частини другої статті 9 КАС з метою повного та ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог шляхом визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», яку він отримував під час проходження військової служби та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» , яку він отримував під час проходження військової служби, з урахуванням виплачених сум.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів, оцінивши докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги слід задовольнити зі словесним корегуванням способу захисту порушених прав.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач як учасник бойових дій згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений. Про відшкодування інших судових витрат ним не заявлено.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (, місцезнаходження: пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», яку він отримував під час проходження військової служби.

Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» , яку він отримував під час проходження військової служби, з урахуванням виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.М. Басова