Справа № 400/14611/23
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/14611/23

Перша інстанція: суддя Біоносенко В. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 20 квітня 2021 року № -1411, № -1411, № -1411, № -1411, № -1411, № -1411, № -1411, № -1411.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що у межах спірних правовідносин податковим органом протиправно нараховано позивачу зобов`язання зі сплати орендної плати за орендовані позивачем земельні ділянки, так як на відповідних земельних ділянках здійснює свою господарську діяльність зареєстроване позивачем ФГ «Брейн-Гул».

В свою чергу, податковим органом подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок про необхідність залишення без задоволення позовних вимог, так як позивач зобов`язаний сплачувати орендну плату за орендовані ним земельні ділянки державної власності.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 жовтня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області укладено з ОСОБА_1 договори оренди землі державної власності № 85/57-17-ДО, № 82/57-17-ДО, № 80/57-17-ДО, № 84/57-17-ДО, № 81/517-17-ДО, № 83/57-17-ДО, № 86/57-17-ДО, № 79/57-17-ДО, згідно яких позивач прийняв у строкове платне користування земельні ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності, які розташовані на території Маріївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області з кадастровими номерами: :01:000:0355, загальною площею 11,0860 га; :01:000:0357, загальною площею 11,8770 га; :01:000:0358, загальною площею 12,6944 га; :01:000:0359, загальною площею 29,8438 га; :01:000:0360, загальною площею 25,2216 га, :01:000:0363, загальною площею 4,4643 га, :01:000:0368 загальною площею 11,2097 га, :01:000:0424 загальною площею 38,8458 га.

Відповідно до умов договорів оренди, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 12 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

При цьому, 20 квітня 2021 року уповноваженою особою Головного управління ДПС у Миколаївській області прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Ф» про визначення ОСОБА_1 орендної плати за землю: № -1411 на суму 32988,37 гривень, № -1411 на суму 28194,66 гривень, № -1411 на суму 33710,11 гривень, № -1411 на суму 94549,92 гривень, № -1411 на суму 79906,05 гривень, № -1411 на суму 10879,70 гривень, № -1411 на суму 35514,12 гривень, № -1411 на суму 123069,61 гривень.

Не погоджуючись з прийнятими податковим органом податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про відмову в задоволенні позову, так як податковим органом доведено правомірність оскаржуваних рішень, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про фермерське господарство» визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України.

Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про фермерське господарство», надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про фермерське господарство», фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про оренду землі», орендна плата справляється у грошовій формі.

Згідно ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про оренду землі», розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.

В свою чергу, згідно п. 288.1 ст. 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Колегією суддів встановлено, що позивачем укладено з ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області у жовтні 2017 році договори оренди землі восьми земельних ділянок державної власності для ведення фермерського господарства, загальною площею 145,2426 гектари.

При цьому, у листопаді 2017 році позивачем зареєстровано ФГ «Брейн-Гул» із визначенням відповідних земельних ділянок у статуті ФГ «Брейн-Гул», як ділянок на яких буде здійснюватися діяльність останнього.

В свою чергу, оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями позивачу нараховано за 2021 рік орендну плату за землю щодо земельних ділянок, діяльність на яких здійснює зареєстроване позивачем ФГ «Брейн-Гул».

Між тим, перевіряючи законіть та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, відповідно до вимог та доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року, у справі № 922/989/18, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у ст. 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 ГК України. При цьому, можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення. Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки від використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, що надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства, земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 ГК України.

Подібні за змістом висновки викладені й у інших постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема у постановах від 13 березня 2018 року (справа № 348/92/16-ц), від 20 червня 2018 року (справа № 317/2520/15-ц), від 22 серпня 2018 року (справа № 606/2032/16-ц), від 01 квітня 2020 року (справа № 320/5724/17).

При цьому, у постанові від 30 червня 2020 року (справа № 927/79/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що нормами ЗУ «Про фермерське господарство» запроваджений механізм, за яким земельна ділянка спочатку надається в оренду громадянину з метою здійснення підприємницької діяльності (для ведення фермерського господарства), проте останній може використовувати її лише шляхом створення фермерського господарства як форми здійснення своєї підприємницької діяльності. Таке фермерське господарство створюється після отримання громадянином земельної ділянки в оренду. З моменту створення цього фермерського господарства та його державної реєстрації до нього переходять права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за договором оренди землі. В цьому випадку не відбувається відчуження орендарем права на оренду земельної ділянки, а здійснюється встановлений нормами перехід прав та обов`язків орендаря земельної ділянки від громадянина до створеного ним фермерського господарства. При цьому такий перехід відбувається в силу вищенаведених норм Закону України «Про фермерське господарство» та не потребує вчинення сторонами орендних правовідносин будь-яких додаткових дій, у тому числі укладення додаткових угод.

Тобто усталена практика Великої Палати Верховного Суду пов`язує момент набуття фермерським господарством прав та обов`язків орендаря земельної ділянки саме з моментом державної реєстрації фермерського господарства. Після такої реєстрації відбувається фактична заміна орендаря і саме з цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Тому, в силу наведених підходів, у разі створення фермерського господарства, саме останнє виступає суб`єктом взаємовідносин щодо оренди, а тому за логікою таких висновків саме воно має й нести обов`язки щодо сплати відповідної орендної плати.

З іншого боку, поглиблюється правова невизначеність, адже всі права та обов`язки щодо відповідної земельної ділянки правомочне реалізовувати фермерське господарство, однак орендну плату вносить засновник цього господарства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачу у межах спірних правовідносин протиправно нараховано спірні зобов`язання з орендної плати за землю у 2021 році оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 19 вересня 2024 року (справа № 320/6885/23).

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення у справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 20 квітня 2021 року № -1411, від 20 квітня 2021 року № -1411, від 20 квітня 2021 року № -1411, від 20 квітня 2021 року № -1411, від 20 квітня 2021 року № -1411, від 20 квітня 2021 року № -1411, від 20 квітня 2021 року № -1411, від 20 квітня 2021 року № -1411.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору, загальним розміром 9 653 (дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят три) грн 93 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян