Справа № 160/31519/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого суддіНіколайчук С.В.
за участі секретаря судового засіданняЕмріх Ю.П.
представника позивача представників відповідача Воронський Сергій Олексійович Якименко В.В., Косенко В.П.
27 листопада 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД ПРОМИСЛОВИХ ВИРОБІВ "ДНІПРОВСЬКИЙ" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської митниці, в якій просить:
1. визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач провів перевірку з питань дотримання вимог законодавства України з питань митної справи за період з 01.01.2023 року по 30.06.2024 року ,яким встановлено заниження податкового зобов`язання зі сплати антидемпінгового мита за митною декларацією від 06.12.ю2023 року № UA 110130/2023/025201 на загальну суму 557 475,18 грн, за результатами якого відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення.
З оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями позивач не погоджується , оскільки товар після виконання всіх митних формальностей, сплати всіх передбачених податків та зборів, випущений у вільний обіг по території України. Жодних порушень з боку ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» не допущено. В ході проведення перевірки
перевіряючим надані всі документи, передбачені діючим законодавством України, які підтверджують правомірність дій ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ».
Вважаючи податкові повідомлення рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою від 02 грудня 2024 року суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1,2 ст.257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з частинами 3, 4 ст.262 КАС України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.
18 грудня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Дніпровська митниця просила відмовити в задоволенні позовної заяви, зазначаючи, що за результатами акта перевірки встановлено наступні порушення: 1. частини першої статті 69, частини дев`ятої статті 280 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495- VI (зі змінами та доповненнями), Закону України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 року N 584-VII (зі змінами та доповненнями), Закону України від 04.06.2020 № 674-IX «Про Митний тариф України» Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, в результаті чого занижене податкове зобов`язання зі сплати антидемпінгового мита за митною декларацією від 06.12.2023 № UA110130/2023/025201 на загальну суму 557 475,18 грн.; 2. пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755VI (зі змінами та доповненнями) в результаті чого занижене податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митною декларацією від 06.12.2023 № UA110130/2023/025201 на загальну суму - 111 495,04 грн.
У своїх запереченнях ТОВ «Завод промислових виробів «ДНІПРОВСЬКИЙ» з фактами та даними, викладеними в акті перевірки, не згодне, посилаючись на неправомірне застосування антидемпінгового мита у розмірі 48,14% згідно із повідомлення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі від 02.08.2023 № АД-546/2023/441-01 «Про застосування остаточних антидемпінгових заходів щодо імпорту в Україну прокату з вуглецевої сталі з покриттям походженням з Китайської Народної Республіки».
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Товар після виконання всіх митних формальностей, сплати всіх передбачених податків та зборів, випущений у вільний обіг по території України. В ході проведення перевірки перевіряючим надані всі документи, передбачені діючим законодавством України, які підтверджують правомірність дій ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ». Жодних порушень з боку ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» митний орган не встановив.
Документальною плановою виїзною перевіркою встановлено порушення ТОВ «Завод промислових виробів «ДНІПРОВСЬКИЙ»:
1. частини першої статті 69, частини дев`ятої статті 280 Митного кодексу України, Закону України «Про Митний тариф України», Закону України "Про Митний тариф України" Основних правил Інтерпретації УКТ ЗЕД, в результаті чого занижене податкове зобов`язання зі сплати антидемпінгового мита за митною декларацією від 06.12.2023 № UA110130/2023/025201 на загальну суму - 557 475,18 грн;
2. пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України в результаті чого занижене податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митною декларацією від 06.12.2023 № UA110130/2023/025201 на загальну суму - 111 495,04 грн.
Позивач за результатами перевірки та розгляду заперечень отримав податкові повідомлення-рішення:
Позивач не погоджується із податковим повідомленнями-рішеннями митного органу про визначення коду товару, тому звернувся за захистом порушеного права до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частиною першою статті 51 МК України вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.
Відповідно до частини восьмої статті 264 МК України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Згідно з пунктом другим частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
З аналізу вищенаведеного суд зробив висновок, що декларант, здійснюючи ввіз на митну територію України товарів або транспортних засобів, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації несе повну відповідальність за достовірність відомостей в ній, в тому числі щодо достовірності митної вартості.
Частиною першою та другою статті 346 МК України передбачено, що документальні виїзні перевірки проводяться за наказом відповідного митного органу з урахуванням обставин і підстав, установлених цим Кодексом. Документальною плановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка передбачена в плані-графіку митного органу та проводиться за місцезнаходженням підприємства, що перевіряється. У разі відсутності на підприємстві належних умов для роботи посадових осіб митного органу перевірка такого підприємства, за згодою його керівника, може проводитися у приміщенні митного органу.
Відповідно до ч. 3 ст. 346 МК України проведення документальних планових виїзних перевірок здійснюється митними органами на підставі квартальних планів, які формуються ними самостійно, виходячи з результатів аналізу зовнішньоекономічних операцій підприємств із застосуванням системи управління ризиками. Порядок планування митними органами виїзних перевірок визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно із статтею 352 МК України посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
Частиною шостою статті 345 МК України визначено, що результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів.
Згідно з підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (далі ПК України) контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Частиною першою статті 300 МК України передбачено, що умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, ПК України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України. Порядок надання документів, необхідних для підтвердження права на звільнення (умовне звільнення) від оподаткування митними платежами, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Таким чином, підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань під час ввезення товарів на митну територію України може слугувати лише офіційна документально підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав. Крім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів і стосуватись зовнішньоекономічних операцій, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Під час проведення перевірки робочою групою Дніпровської митниці встановлено, що підприємство оформило 369 МД, пов`язаних:
1) з ввезенням на митну територію України товарів: у митному режимі імпорту (випуск для вільного обігу) оформлено 275 МД (типів ІМ 40 ДЕ, ІМ 40 АА, ІМ 40 ЕА, ІМ 74 ДЕ, ІМ 74 АА) на загальну митну вартість 239 588 458,97 грн. та на загальну фактурну вартість 186 666 636,96 грн.
Імпортні операції проводились з товарами чорні метали: прокат плоский з вуглецевої сталі завширшки 600 мм або більше, лакований (біла жерсть покрита електролітичним способом оловом та лакована), вироби з недорогоцінних металів (пробки, ковпачки та кришки, банки, що закриваються пайкою або відбортовкою, що використовуються для консервування продуктів, інші), механічні пристрої для розбризкування порошкоподібних речовин (всі деталі є частинами пристрою Frei AG (модель ВРС) для нанесення порошкового лаку на внутрішню сторону зварного шва циліндру зварної консервної банки) за наступними кодами згідно з УКТЗЕД: 7310 21 11 00, 8309 90 90 00, 7210 70 10 00, 8482 99 00 00, 8501 51 00 90, 7326 90 98 90, 3923 90 00 00, 9031 80 20 20, 8424 90 80 00, 3926 30 00 90, 3208 90 91 90, 8466 94 00 00, 6914 90 00 00, 8422 90 90 00, 8515 90 80 00, 9031 80 80 00, 7210 12 20 00, 3403 99 00 90.
При доставці зазначених вантажів на митну територію України застосовувались такі умови поставок згідно з ІНКОТЕРМС: EXW - LV- Рукісі, EXW - ES - Барселона; FCA AZ - Баку, FCA - CH - Хайден, Бергдітікон, FCA - CN - Shantou, FCA - CN - Zhoushan, FCA - JP- Осака, FCA - LV- Рукісі, FCA - PL-Sosnowiec, FCA - TR - Маніса, Сіліврі; FOB- CNTianjin Xingang; CIF - PL - Гданськ; DAP - UA Дніпро;
2) з вивезенням з митної території України товарів: у митному режимі експорту (остаточне вивезення) оформлено 95 МД (типу EK 10 АА) на загальну фактурну вартість 1 369 106,41 грн.
Експортні операції проводилась за наступними кодами згідно з УКТЗЕД: 7310 21 11 00, 1701 99 10 00.
Основні товари, що експортувались: цукор білий з цукрових буряків, кристалічний, сухий, без стороннього запаху та смаку, без додавання ароматичних речовин та барвників, без вмісту будь-яких інших добавок, в твердому стані, вироби з чорних металів (банки, що закриваються пайкою або відбортовкою, що використовуються для консервування продуктів).
При вивезенні зазначених товарів з митної території України застосовувались такі умови поставок згідно з ІНКОТЕРМС: DAP LV - Рига, FCA UA Дніпро;
3) з транзитом товарів через митну територію України, оформлено 1 МД (типу ТР 81 АА) на товар, який переміщувалися внутрішнім транзитом від одного пункту, розташованого на митній території України, до іншого пункту, розташованого на митній території України. В подальшому товар плоский прокат з нелегованої сталі, з покриттям оловом з обох сторін оформлено в митному режимі імпорту.
Митне оформлення товарів здійснювалось у зоні діяльності Дніпровської, Волинської, Київської та Хмельницької митниць.
З питань щодо правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» проведено митне оформлення, перевірено 275 МД, за якими імпортовано товари за 18 товарними підкатегоріями згідно з УКТ ЗЕД, а саме: прокат плоский з вуглецевої сталі завширшки 600 мм або більше, лакований (біла жерсть покрита електролітичним способом оловом та лакована), вироби з недорогоцінних металів (пробки, ковпачки та кришки, банки, що закриваються пайкою або відбортовкою, що використовуються для консервування продуктів, інші), механічні пристрої для розбризкування порошкоподібних речовин (всі деталі є частинами пристрою Frei AG (модель ВРС) для нанесення порошкового лаку на внутрішню сторону зварного шва циліндру зварної консервної банки), тощо.
Класифікація товарів для цілей митного оформлення здійснюється згідно з вимогами УКТ ЗЕД, що є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України від 19 вересня 2013 року № 584-VII «Про Митний тариф України», Законом України від 04.06.2020 № 674-IX "Про Митний тариф України" з урахуванням Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД (далі ОПІ) та визначальних для класифікації характеристик товару.
З метою забезпечення єдиного тлумачення і застосування УКТ ЗЕД в Україні запроваджено пояснення до УКТ ЗЕД (далі Пояснення), побудовані на основі Пояснень до Гармонізованої системи опису та кодування товарів 2012 року і Пояснень до Комбінованої номенклатури Європейського Союзу та затверджені наказом Державної митної служби України від 14 липня 2020 року № 256 «Про затвердження Пояснень до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності».
Характеристики товарів для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД встановлюються за результатами вивчення технічної документації, паспортних даних на товар, товаросупровідних документів, інформації про товар розміщеної у відкритому доступі мережі Інтернет та, у разі потреби, результатів лабораторних досліджень конкретного товару.
Відповідно до Правила 1 ОПІ назви розділів, груп та підгруп наводяться лише для зручності користування. Для юридичних цілей класифікація товарів проводиться виходячи з найменувань товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп і якщо такі тексти назв та примітки не вимагають іншого відповідно до таких положень.
Правилом 6 ОПІ визначено, що для юридичних цілей класифікація товарів у підпозиціях будь-якої товарної позиції проводиться відповідно до назви підпозицій і приміток, які стосуються підпозицій, а також вищезазначених Правил, за умови, що порівнювати можна лише назви одного рівня деталізації. У цілях цього Правила також можуть застосовуватися відповідні примітки до розділів та груп, якщо в контексті не обумовлено інше обумовлено інше.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої, сьомої, восьмої статті 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.
Частиною четвертою статті 69 МК України закріплено право митного органу самостійно класифікувати товари у разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів.
Положеннями частини третьої статті 345 Митного кодексу України визначено, що митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення.
Відповідно до частини чотирнадцятої статті 354 Митного кодексу України рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, їх митної вартості та країни походження, підстав для звільнення від оподаткування окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки.
З аналізу норми МК України висновується, що митний орган має право здійснювати інші методи контролю щодо товару, який пройшов митне оформлення та випущений в обіг, а тому суд не приймає доводи позивача, що оскільки спірний товар пройшов митне оформлення, під час якого не було жодних зауважень митного ргану щодо його коду УКЗД, то у останнього відсутнє право здійснювати будь-які митні донарахування та змінювати код товару.
Відповідно до словника митних термінів визначено, що партія товару це товари та інші предмети, що відправляються на адресу одного вантажоодержувача за одним транспортним документом, від одного вантажовідправника, що спростовує доводи позивача, що норми права не містять визначення поняття партія товару.
Так, у випадку, якщо в національному законодавстві відсутнє чітке визначення певного терміна або правової норми, дозволяється звертатися до норм міжнародного права, звичаїв ділового обороту або загальновизнаних принципів права, особливо якщо це відповідає природі правовідносин. Це також узгоджується з підходом багатьох правових систем, включаючи українське законодавство.
З урахуванням вищенаведеного та експертних висновків, митний орган правильно встановив, що ТОВ «Завод промислових виробів «ДНІПРОВСЬКИЙ» під час митного оформлення товару «Чорні метали: Прокат плоский з вуглецевої сталі завширшки 600 мм або більше…» за митною декларацією від 06.12.2023 № UA110130/2023/025201 мало повну інформацію щодо характеристик товару, необхідних для визначення його коду згідно з УКТ ЗЕД, однак митне оформлення здійснено з порушенням Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД.
Твердження позивача, що податкові повідомлення рішення складені з порушеннями вимог діючого законодавства, оскільки в графі загальна сума (зазначена словами) зазначена сума грошового зобов`язання за податковими та/або іншими зобов`язаннями та сума за штрафними (фінансовими) санкціями, а саме: шістьсот дев`яносто шість тисяч вісімсот чотириста три грн. 97 коп. = 557475,18грн + 139368,79 грн, не є безумовною підставою для скасування спірних рішень, яка свідчить про їх протиправність.
Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.
Отож, окремі дефекти форми оформлення ППР не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.
Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду щодо правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не спростовують.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1,2 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на те, що позивач не надав до суду належних доказів щодо неправомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень або порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а суд таких обставин в ході розгляду справи не встановив, то митний орган зробив правильний висновок стосовно визначення нового коду товару та приналежності його до однієї партії товару, і, відповідно, здійснив донарахування митних платежів у відповідності до вимог закону.
Враховуючи вище викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд зробив висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно з ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, з огляду на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позову.
Керуючись ст. 241-246, 255 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 24 квітня 2025 року.

Суддя С.В. Ніколайчук