Справа № 400/10970/24
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 р. № 400/10970/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення ОСОБА_1 нарахування та виплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки но день фактичного розрахунку 18.10.2024 року' по виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно згідно Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту' інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 у розмірі 137 316,45 грн.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 18.10.2024 року по виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно згідно Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 у розмірі 137316,45 грн., включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 із застосуванням істотності частки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням висновків щодо застосування норм права викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17 провадження №11-1329апп18 та постанові Верховного Суду від 30.04.2024 року у справі №400/8493/23 адміністративне провадження №К/990/11549/24.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалася на те, що 31.08.2024 її було звільнено з військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач вказала, що при звільненні їй було нарахована компенсація за неотримане речове майно в сумі 137316,45 грн, яку було виплачено лише 18.10.2024. Посилаючись як на правову підставу позову на статтю 177 КзПП позивач вважає, що відповідач повинен був нарахувати і виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач зазначила, 19.10.2024 вона звернулась до відповідача з відповідною заявою яка залишилась без задоволення.

Ухвалою від 22.11.2024 суд відкрив провадження у справі, постановив, що розгляд справи відбудеться у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи, встановив строк для подання сторонами заяв по суті.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві зазначив, що на спірні правовідносини не поширюється дія статті 117 КЗпП України та приписи постанови КМУ №100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», оскільки в цій справі відсутній спір про суми, які мають бути виплачені при звільненні, та позивач не перебував з відповідачем у трудових відносинах, а проходив військову службу. Також відповідач звертає увагу на відсутність вини військової частини НОМЕР_1 у несвоєчасному розрахунку при звільненні, оскільки відповідач є розпорядником коштів самого нижчого рівня, і від відповідача не залежить повне та достатнє фінансування витрат на оплату грошового забезпечення, яке нараховувалось та виплачувалось у межах бюджетних асигнувань.

Позивач у відповіді на відзив посилалася на доводи, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.

Відповідач скористався правом на подання заперечень, в яких повторив свою позицію, висловлену у відзиві.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін; з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи зазначені приписи справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31.08.2024 №50-РС, звільнена у запас (за станом здоров`я) штаб-сержант ОСОБА_1 , технік відділення бойового управління командного пункту.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31.08.2024 №217 позивач виключена зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Цим же наказом передбачена виплата позивачці грошової компенсації за неотримане речове майно відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 у розмірі 139407,56 грн.

Також, відповідно до матеріалів справи позивачу 18.10.2024 було перераховано 137316,45 грн зазначеної компенсації з утриманням 1,5% військового збору.

19.10.2024 позивач подала до військової частини НОМЕР_1 заяву, в якій просила нарахувати та виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку 18.10.2024.

Листом від 31.10.2024 військова частина НОМЕР_1 відмовила у задоволені заяви позивачки від 19.10.2024, посилаючись на відсутність правових підстав для нарахування і виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернулась до суду.

Вирішуючи спір, суд враховує наступні приписи законодавства України.

Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Абзацом першим частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

У рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.»

Закон України № 2352-ІХ та відповідно і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19.07.2022.

Суд встановив, що відповідачем при звільненні позивача 31.08.2024 року не виплачено всіх належних їй сум, оскільки остаточний розрахунок здійснено лише 18.10.2024.

Відтак, позивачка має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

За правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.09.2023 у справі №560/11111/22, сума середнього заробітку, зокрема, у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні (стаття 117 КЗпП України) яка підлягатиме стягненню, має визначатися за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

У зв`язку з цим суд, задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, має зазначити суму, яка підлягає стягненню, а в мотивувальній частині - навести розрахунок цієї суми, а також мотиви можливого зменшення її розміру, якщо для цього є підстави (з дотриманням приписів частини другої статті 117 КЗпП України). Покладання цього обов`язку на відповідача (роботодавця), суперечить приписам згаданої статті.

Так, суд зазначає, що постановою КМУ №100 від 08.02.1995 затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі Порядок №100).

Пунктом 2 Постанови №100 від 08.02.1995 встановлено, що чинність цієї постанови поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників.

Порядок №100 застосовується у випадках, зокрема, в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (п.п. «л» п. 1 Порядку №100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абз. першого пункту 3 Порядку №100, при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Відповідно до п. 5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За приписами п. 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Враховуючи те, що статті 117 КЗпП України з 19.07.2022 зазнала змін в частині обмеження шістьма місяцями строку, за який роботодавець зобов`язаний сплати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суд, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.03.2024 по справі №560/6960/23 зазначає таке.

Верховний Суд у постановах від 29.02.2024 у справі №460/42448/22, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 30.11.2023 у справі №380/19103/22 та від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22 зауважив на тому, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц щодо необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні суми розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

У межах цієї справи належить враховувати норми чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи, довідки відповідача від 31.08.2024, грошове забезпечення позивача за червень і липень 2024 року (двох місяців, що передували місяцю звільнення) становить 40275,06 грн (20137,53 грн х 2).

Отже, розмір середньоденної заробітної плати позивача, який враховується для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, становить суму грошового забезпечення за червень та липень 2024 року (40275,06 грн) поділена на календарні дні червня та липня 2024 року (61 календарний день) та складає 660,25 грн.

Позивачка була виключена зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 31.08.2024.

Відтак, саме 31.08.2024 відповідач мав провести остаточний розрахунок з позивачем.

Натомість остаточний розрахунок був проведений 18.10.2024, що не є спірним між сторонами.

Таким чином, загальний строк затримки розрахунку при звільненні складає з 31.08.2024 до 18.10.2024 (день проведення остаточного розрахунку) 48 днів.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 31.08.2024 до 18.10.2024 становить 31692,00 грн (48 днів х 660,25 грн середньоденного грошового забезпечення).

Отже, саме ця сума має бути виплачена позивачці як компенсація у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України

Відтак, в цій справі знайшли підтвердження викладені у в адміністративному позові обставини несвоєчасного розрахунку відповідачем з позивачкою при її звільненні. Отже, бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки но день фактичного розрахунку 18.10.2024 року слід визнати протиправною

Водночас, суд, з огляду на приписи частини 2 статті 9 КАС України, вважає за потрібне вийти за межі позовних вимог в частині засобу відновлення порушеного права, і прийняти рішення про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 31692,00 грн.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, суд не вирішує питань щодо його розподілу.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення ОСОБА_1 нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки виплати при звільненні грошової компенсації за неотримане речове майно по день фактичного розрахунку 18.10.2024 року.

3. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 31692,00 грн (тридцять одна тисяча шістсот дев`яносто дві гривні 00 коп).

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко