Справа № 460/11709/24
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2025 року м. Рівне №460/11709/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДепартаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Національної поліції України
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), поданий адвокатом Шіпітко Наталією Аркадіївною (далі - представник позивача), до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі - також Департамент, ДПОП "ОШБ "ІНФОРМАЦІЯ_1", відповідач-1), Національної поліції України (далі - відповідач-2). За змістом позовних вимог позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та Національної поліції України, що виразилась у не виданні наказу про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за власним бажанням з 24.09.2024 у зв`язку з розірванням укладеного з ним Контракту з підстав, визначених п. 7 ч. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» та пунктом 4 розділу VI Контракту від 14.03.2023 № 641/117/01/59/2023 про проходження служби в поліції;

зобов`язати Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та Національну поліцію України видати наказ про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з 24.09.2024 за власним бажанням у зв`язку з розірванням Контракту з підстав, визначених пунктом 7 частини 2 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» та пунктом 4 розділу VI Контракту від 14.03.2023 № 641/117/01/59/2023 про проходження служби в поліції.

В позові зазначено, що ОСОБА_1 14.03.2023 склав Присягу на вірність Українському народові та був прийнятий на службу в поліції за Контрактом про проходження служби в поліції. 18.05.2023 його було призначено на посаду інспектора взводу № 4 роти № 1 Управління поліції особливого призначення № 1 штурмового полку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Під час проходження служби в поліції позивач ініціював переведення до ВЧ- НОМЕР_1 , в погодженні якого було відмовлено. 29.05.2024 під час бойових дій отримав поранення, після лікування відпустку за станом здоров`я надано не було, незважаючи на рекомендації ротного лікаря. Позивач проходив військову підготовку за програмою офіцерів запасу в Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та мав закінчити навчання влітку 2024 р. Проте не закінчив навчання, оскільки командування поліції не надало відпустки та дозволу на залишення розташування підрозділу для здачі державного іспиту. У зв`язку з викладеними обставинами, з метою вступу на службу до лав Збройних Сил України для захисту Батьківщини, враховуючи відмову в переведенні, позивач прийняв рішення про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням. Позивач звернувся 09.09.2024 із заявою на ім`я керівника Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якій повідомив про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 24.09.2024 та розірвання укладеного з ним Контракту з підстав, визначених п. 7 ч. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» та пунктом 4 розділу VI Контракту. Також просив: здійснити повну виплату грошового забезпечення та інших компенсаційних виплат, у т.ч. за невикористану відпустку, не пізніше 24.09.2024; видати екземпляр Контракту, обидва екземпляри якого були передані на оформлення і жоден з них не був виданий позивачу; надати завірену копію наказу про звільнення та виписку про проведений розрахунок при звільненні. Таку заяву позивач подав в електронному вигляді з накладеним власним електронним підписом та направив її на офіційну електронну пошту Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Аналогічну заяву у письмовому вигляді позивач направив відповідачу 09.09.2024. Заяву позивача, направлену електронною поштою, було прийнято Департаментом поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та зареєстровано за вхідним № П-1271/ез від 09.09.2024. Заява в письмовій формі була отримана Відповідачем 24.09.2024. 24.09.2024 позивач звернувся у відділ кадрів штурмового полку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з метою отримати обхідний лист для здачі службового посвідчення, спеціального жетона, спеціальних засобів та інших матеріально-технічних цінностей. У видачі обхідного листа відділом кадрів було усно відмовлено та повідомлено, що наказ про звільнення не підготовлений. При цьому у відділі кадрів повідомили, що для звільнення необхідно подавати рапорт про звільнення, а не заяву; строк/термін попередження про звільнення має становити не менше трьох місяців, а не двотижневий термін; у випадку неявки на службу позивача буде звільнено зі служби у порядку реалізації дисциплінарного стягнення на підставі Дисциплінарного статуту Національної поліції України. 24.09.2024 позивач подав доповнення від 24.09.2024 до Заяви про звільнення з поліції від 09.09.2024 в електронному вигляді з накладеним власним електронним підписом, яке направлено на офіційну електронну пошту Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », якою просив уважати заяву від 09.09.2024 про звільнення зі служби в поліції (вх. № П-1271/ез від 09.09.2024) «рапортом». При цьому зауважив, що назва документа «заява» чи «рапорт» не змінює юридичного змісту та мети поданого документу - звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 24.09.2024 і розірвання укладеного Контракту; додатково повідомив, що укладений з ним Контракт про проходження служби в поліції розірваний (припинений) з 24.09.2024, у зв`язку з чим у наказі про його звільнення датою звільнення має бути зазначена саме ця дата, а не будь-яка інша. 24.09.2024 позивачеві зателефонували з моніторингового центру штурмового полку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та повідомили, що у звільненні зі служби з 24.09.2024 йому відмовлено і він має прибути на службу. При цьому будь-які ґрунтовні пояснення щодо причин та підстав відмови не наведено.

Позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України зі скаргою від 24.09.2024, якою просив забезпечити належний розгляд заяви/рапорта про звільнення та усунення бездіяльності з боку Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у питанні оформлення наказу про звільнення зі служби в поліції з 24.09.2024. Міністерство внутрішніх справ України та Національна поліції України звернення позивача направили для розгляду в Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який вчергове повідомив, що наказ про звільнення зі служби в поліції Позивача не видавався.

На день пред`явлення позову Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не підготував та не видав наказ про звільнення позивача зі служби в поліції з 24.09.2024 за власним бажанням; не здійснив повну виплату грошового забезпечення та інших компенсаційних виплат, у т.ч. за невикористану відпустку; не видав екземпляр Контракту від 14.03.2023 № 641/117/01/59/2023 про проходження служби в поліції; не надав завірену копію наказу про звільнення та виписку про проведений розрахунок при звільненні, чим допустив бездіяльність, що порушує право позивача на звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, отримання оплати праці/грошове забезпечення, компенсації за невикористані дні відпустки. При цьому Відповідач-1 вдався до недобросовісної поведінки шляхом обману та маніпулювання обставинами і законодавчим регулюванням питання звільнення задля виходу позивача на службу та відмови від поданої заяви про звільнення. Національна поліція України (Відповідач-2) фактично погодив та схвалив бездіяльність з боку підпорядкованого підрозділу - Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказує, що згідно з пп. 3 п. 2 р. VI Контракту від 14.03.2023 № 641/117/01/59/2023, цей Контракт припиняється з ініціативи ОСОБА_1 до закінчення строку дії у випадках, передбачених пунктом 4 цього розділу. Відповідно до п. 4 р. VI Контракту ОСОБА_1 може розірвати цей Контракт до закінчення строку його дії з підстав, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», що дають поліцейському право ініціювати питання про своє звільнення з поліції. Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється - за власним бажанням. Пунктом 5 розділу VI Контракту визначено, що у разі дострокового розірвання цього Контракту Сторони за два тижні письмово повідомляють одна одну про намір розірвати цей Контракт. Згідно з п. 6 VI Контракту, у разі дострокового розірвання цього Контракту днем припинення цього Контракту є день видання наказу про звільнення зі служби в поліції у порядку та з підстав, визначених Законом України «Про Національну поліцію», або дата, зазначена в наказі про звільнення зі служби.

Представник позивача зауважив, що ні Законом України «Про Національну поліцію», ні Порядком підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого Наказ МВС України від 23.11.2016 № 1235, ні будь-яким іншим підзаконним нормативно-правовим актом не визначено строки/терміни оформлення та видання наказу про звільнення зі служби в поліції, що створює правову невизначеність, якою відповідачі зловживають на шкоду правам позивача. Однак, відповідно до пункту 4 Розділ XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Частиною 3 статті 21 Кодексу законів про працю України встановлено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно з ч. 1 ст. 39 КЗпП України, строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, згідно з ч. 2 ст. 38 КЗпП України, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою.

Представник позивача підкреслив, що після закінчення строку попередження про звільнення позивач залишив роботу і вимагає розірвання трудового договору. Тому відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Підсумовуючи наведене, представник позивача доводить, що відповідач не оформив та не видав наказ про звільнення позивача зі служби в поліції у день його звільнення - 24.09.2024, а також не провів повний розрахунок при звільненні, чим порушив конституційне право позивача на вільний вибір праці. При цьому Відповідач-1 порушив конституційну заборону використання примусової праці та вдався до погрози застосування незаконного звільнення шляхом звільнення зі служби у порядку реалізації дисциплінарного стягнення на підставі Дисциплінарного статуту Національної поліції України. У свою чергу Відповідач-2 фактично санкціонував незаконні дії підпорядкованого підрозділу Відповідача-1. З наведених підстав представник позивача просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 07.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою від 08.10.2024 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Відповідач-1 позов заперечив повністю, у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву (а.с. 132-154 т. 1). У відзиві зазначив, що ОСОБА_1 уклав контракт про проходження служби в поліції від 14.03.2023 № 641/117/01/59/2023, відповідно до пункту 1 розділу VII якого строк дії цього контракту з 14.03.2023 по 14.03.2025. Наказом ДПОП "ОШБ "ІНФОРМАЦІЯ_1" від 14.03.2023 № 117 о/с ОСОБА_1 призначено новоприйнятим на посаду поліцейського взводу № 5 роти № 3 батальйону № 1 полку управління поліції особливого призначення № 1 (штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") з 15.03.2023. Наказом ДПОП "ОШБ "ІНФОРМАЦІЯ_1" від 28.04.2024 № 378 о/с ОСОБА_1 (рядовий поліції) призначено на вищу посаду на підставі рапорту від 28.04.2024, у порядку просування по службі, інспектором взводу № 4 роти № 1 полку УПОП № 1 (штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") з 01.05.2023. 09.09.2024 позивач, керуючись приписами КЗпП України, звернувся із заявою з нормативно-правовим обґрунтуванням про звільнення від служби в поліції за власним бажанням та розірвання контракту про проходження служби в поліції, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію". Заява підписана ОСОБА_1 електронним цифровим підписом та зареєстрована у внутрішньому електронному документообігу Департаменту за вхідним № П-1271 від 09.09.2024. Відповідач листом від 23.09.2024 № 7019-2024 повідомив позивача з нормативно-правовим обґрунтуванням про підстави і порядок (механізм) звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, зокрема у військовий час. 24.09.2024 на юридичну адресу Департаменту надійшов повторний лист (звернення) від 24.09.2024 № П-1379/ез ОСОБА_1 щодо звільнення зі служби та розірвання контракту про проходження служби в поліції. ДПОП "ОШБ "ІНФОРМАЦІЯ_1" листом від 09.10.2024 № 7771-2024 повідомив позивача, що на його заяву від 09.09.2024 надано роз`яснення листом Департаменту від 23.09.2024 № 7019-2024.

Відповідач-1 наголосив, що відповідно до норм чинного законодавства України та правових позицій Верховного Суду, відносини проходження служби не є трудовими, тому їх правове пріоритетне регулювання здійснюється нормами спеціального законодавства, а трудове законодавство застосовується у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Так, контракт у позивача закінчується 14.03.2025. Позивач може реалізувати право на звільнення відповідно до статті 77 Закону України "Про Національну поліцію України", за наявності відповідних умов. Згідно з пунктом 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114) особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим бажанням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою. А згідно з п. "ж" пункту 63 цього Положення особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Відповідач-1 зауважив, що позивач не звертався із рапортом про звільнення, не вказував дату, з якої його необхідно звільнити, не зазначав поважних причин звільнення, отже заява позивача не може бути підставою для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ. Крім цього, між позивачем та керівництвом ДПОП "ОШБ "ІНФОРМАЦІЯ_1" не було досягнуто згоди щодо дати звільнення, адже наказ про його звільнення не видавався. Покликаючись до ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію", відповідач зазначив, що на період введення в Україні воєнного стану здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади. Спеціальне законодавство на момент виникнення спірних правовідносин не вимагає згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби в іншу місцевість. Таким чином, держава може встановлювати для поліцейських окремий порядок проходження служби, який відрізняється від виконання обов`язків працівником за трудовим законодавством, і такий порядок може обмежувати права осіб, які проходять службу у поліції, по відношенню до працівників, які виконують роботу за трудовим законодавством, у тому числі обмеження прав на звільнення у військовий час.

За наведеного, відповідач-1 просив відмовити в позові повністю.

Представник позивача через підсистему "Електронний суд" подала відповідь на відзив (а.с 196-227 т.1), підтримала позовні вимоги та просила відхилити аргументи відповідача-1.

22.10.2024 відповідач-1 подав заперечення на відповідь на відзив, навівши мотиви, аналогічні викладеним у відзиві (а.с.1-7 т. 2).

24.10.2024 представник позивача подала додаткові пояснення у справі, стверджуючи, що за цим позовом мають відповідати обидва відповідачі, оскільки відповідач-2 був обізнаний про порушення позивачем питання про звільнення зі служби та бездіяльність відповідача-1 з даного приводу. Наголосила на забороні примусової чи обов`язкової праці статтею 4 Європейської Конвенції (а.с. 102-108 т. 2)

Відповідач-2 22.10.2024 через підсистему "Електронний суд" подав заяву про продовження процесуального строку для подання відзиву, а 06.11.2024 подав відзив на позовну заяву (а.с. 124-130 т. 2), в якому позов заперечив повністю. Зазначив, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з протиправними, на думку позивача, бездіяльністю відповідачів щодо не видання наказу на звільнення, у зв`язку з розірванням укладеного контракту. З наявних в матеріалах справи документів та доданих документів до відзиву вбачається, що позивач службу на посадах в Національній поліції України (центральному органі управління поліції), ідентифікацій код 40108578, не проходив, з рапортом про звільнення до НПУ не звертався. Вважає, що Національна поліція України є неналежним відповідачем у даній справі. Відповідно до статті 13 Закону України "Про Національну поліцію" систему поліції складають: центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Відповідно до статті 15 Закону № 580-VIII територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання. Департамент поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " утворено як юридичну особу публічного права міжрегіональний територіальний орган Національної поліції постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2023 № 30. Таким чином позивач проходить службу в територіальному органі поліції окремій юридичній особі "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (ідентифікаційний код НОМЕР_3), який є роботодавцем позивача, до якого позивач звертався з рапортом та який відповідав на звернення адвоката із спірного питання. Зазначив, що між позивачем та НПУ відсутній публічно-правовий спір, НПУ наразі не є суб`єктом владних повноважень, на якого може бути покладено обов`язок щодо виконання рішення за вказаними позовними вимогами, в разі задоволення позову, зокрема, видання наказу про звільнення та стягнення судових витрат. У справі, що слухається, захист порушених, на думку позивача, прав та інтересів, зумовлено виключно наявністю публічно-правового спору з питань проходження публічної служби. Відповідно до листа Департаменту кадрового забезпечення НПУ від 05.11.2024 № 98608-2024 позивач службу в апараті центрального органу управління поліції не проходить. Відповідач-2 підкреслив, що НПУ по відношенню до позивача у сфері публічно-правових відносин жодного рішення не приймалося, дій чи бездіяльності не здійснювалося, що виключає факт порушення НПУ прав та інтересів позивача. За наведеного, вимоги позивача до НПУ відповідач-2 вважає безпідставними та необґрунтованими, просить в позові відмовити повністю.

11.11.2024 представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог (доповнення предмета позову), в якій просить скасувати наказ т.в.о. начальника Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ОСОБА_2 від 31.10.2024 № 285 про звільнення із служби в поліції інспектора взводу № 4 роти № 1 полку управління поліції особливого призначення № 1 (штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " лейтенанта поліції ОСОБА_1 у порядку застосування дисциплінарного стягнення (а.с. 162-.164 т. 2).

11.11.2024 Відповідач-1 в запереченні (на відповідь на відзив) просив залишити без розгляду заяву представника позивача про уточнення позовних вимог щодо предмета спору (а.с.151-154 т. 2).

25.11.2024 представник позивача подала заяву про доповнення позовних вимог. Зазначила, що 23.11.2024 на адресу позивача надійшов лист Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 14.11.2024 № 9362-2024, до якого був доданий витяг з наказу Департаменту від 14.11.2024 № 1544 о/с по особовому складу, згідно з яким лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 14.11.2024 за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) та проведено розрахунок у зв`язку із звільненням.

Враховуючи, що захист порушених прав позивача за первинним позовом з урахуванням заяви від 11.11.2024 про збільшення позовних вимог (доповнення предмета позову) буде неповним та неможливим без скасування наказу від 14.11.2024 № 1544 о/с, позивач доповнює предмет позову додатковою позовною вимогою та просить суд:

скасувати наказ т.в.о. начальника Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Романа Поліщука від 14.11.2024 № 1544 о/с по особовому складу про звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0193617), інспектора взводу № 4 роти № 1 полку управління поліції особливого призначення № 1(штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", зі служби із 14.11.2024 за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національної поліцію" (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) та проведення розрахунку (а.с.173-175 т. 2).

Ухвалою суду від 20.12.2024 прийнято до розгляду заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 11.11.2024 та про зміну/збільшення/доповнення позовних вимог від 25.11.2024 у справі № 460/11709/24. Встановлено відповідачам строк для подання відзиву на заяву про уточнення позовних вимог.

Відповідач-1 25.12.2024 через підсистему "Електронний суд" подав відзив на позовну заяву, в якому просив залишити заяву про уточнення позовних вимог без задоволення, зазначивши, що вимоги в заяві про збільшення позовних вимог та їхнє обґрунтування стосуються інших, ніж у первісному позові, спірних правовідносин, а новий позов не пов`язаний з первісним позовом.

Відповідач-2 відзиву на заяву про збільшення позовних вимог не подавав.

З`ясувавши доводи та аргументи учасників справи, наведені в заявах по суті спору, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив такі фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 уклав контракт № 641/117/01/59/2023 про проходження служби в поліції від 14.03.2023 (далі - Контракт), відповідно до якого Держава Україна, від імені якої виступає Національна поліція України (далі - поліція) в особі начальника Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції " ІНФОРМАЦІЯ_1 " полковника поліції ОСОБА_3 (далі сторона 1), з одного боку, та громадянин України ОСОБА_1 (далі сторона 2) з іншого боку, керуючись пунктом 1 частини другої та пунктом 4 частини третьої статті 63 Закону України "Про Національну поліцію", уклали цей Контракт про таке:

Сторона 2 ОСОБА_1 приймається на службу до поліції та/або призначається на посаду: молодшого складу поліції Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції " ІНФОРМАЦІЯ_1 " строком на 2 роки та добровільно бере на себе обов`язки проходження служби в поліції за посадою протягом строку дії цього Контракту та відповідно до його умов, а Сторона 1 зобов`язується забезпечити відповідно до законодавства України належні умови для виконання Стороною 2 її обов`язків, а також матеріальне забезпечення, соціальний і правовий захист.

Згідно з розділом ІІ Контракту Сторона 1 зобов`язується: забезпечити Стороні 2 належні умови для виконання службових обов`язків; не обмежувати повноваження Сторони 2, передбачені законодавством України та цим Контрактом, та не покладати виконання обов`язків, не визначених законом; забезпечити в органах поліції в установленому порядку доступ до інформації, у тому числі з обмеженим доступом, та матеріалів, необхідних для належного виконання покладених на Сторону 2 обов`язків; забезпечити Стороні 2 своєчасну і в повному обсязі виплату грошового забезпечення та інших компенсаційних виплат відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України; забезпечити Стороні 2 реалізацію гарантій соціального і правового захисту, передбачених Законом України "Про Національну поліцію" та іншими актами законодавства України; забезпечувати можливість післядипломної освіти, а також просування по службі з урахуванням професійних навичок і моральних якостей Сторони 2.

Сторона 2 зобов`язується: неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги на вірність Українському народові; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; не порушувати права і свободи людини, спрямовувати свою діяльність на задоволення потреб населення, територіальних громад і громадських об`єднань, на зростання рівня довіри населення до поліції як основного критерію оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; дотримуватись службової дисципліни, обмежень та заборон, пов`язаних з проходженням служби в поліції, інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють її подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді; виконувати обов`язки, що обумовлені посадою, згідно ЗУ "Про Національну поліцію" та іншими нормативними документами, що регламентують службу в Національній поліції України, згідно функціональних обов`язків.

Сторони виконують інші обов`язки, передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та іншими актами законодавства України.

Розділом V Контракту передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання обов`язків, передбачених Законом України "Про Національну поліцію" та цим Контрактом, Сторони несуть відповідальність згідно із законодавством України (п. 1). У разі вчинення протиправних діянь Сторона 2 несе кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність згідно із законом. Підстави та порядок притягнення Сторони 2 до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України.

Розділом VI Контракту в пункті 2 визначено, що цей Контракт припиняється:

1) у зв`язку із закінченням строку дії;

2) з ініціативи Сторони 1 до закінчення строку дії у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу;

3) з ініціативи Сторони 2 до закінчення строку дії у випадках, передбачених пунктом 4 цього розділу.

Сторона 2 може бути звільнена з посади, а цей Контракт розірваний з ініціативи Сторони 1 до закінчення строку його дії з підстав, передбачених Законом України "Про Національну поліцію" (пункт 3 Контракту).

Сторона 2 може розірвати цей Контракт до закінчення строку його дії з підстав, передбачених Законом України "Про Національну поліцію", що дають поліцейському право ініціювати питання про своє звільнення з поліції (пункт 4 Контракту).

У разі дострокового розірвання цього Контракту Сторони за два тижні письмово повідомляють одна одну про намір розірвати цей Контракт (пункт 5 Контракту).

Днем припинення цього Контракту вважається день закінчення його строку дії. У разі дострокового розірвання цього Контракту днем припинення цього Контракту є:

день видання наказу про звільнення зі служби в поліції у порядку та з підстав, визначених Законом України "Про Національну поліцію", або дата, зазначена в наказі про звільнення зі служби;

день видання наказу про звільнення з посади у зв`язку з переміщенням відповідно до вимог статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" або дата, зазначена в наказі про звільнення з посади;

день смерті (загибелі) поліцейського, а також визнання його судом безвісно відсутнім або оголошення померлим чи недієздатним.

Пунктом 1 розділу VII Контракту передбачено, що строк дії цього Контракту з 14.03.2023 до 14.03.2025. Цей Контракт набирає чинності з дня його підписання Сторонами, якщо інше не передбачено умовами цього Контракту (а.с.169-170 т. 1).

Згідно з витягом з наказу Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 14.03.2023 № 117 о/с відповідно до п. 7 розділу Х Типового порядку проведення конкурсу на службу в поліції та/або зайняття вакантної посади, затвердженого наказом МВС України від 25.12.2015 № 1631, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.01.2016 за № 49/28179 (зі змінами), прийняти на службу до поліції як рекомендованих поліцейською комісією до проходження служби в поліції та призначити з 15 березня 2023 року:

по Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (міжрегіональний територіальний орган)

по управлінню поліції особливого призначення № 1 (штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ")

ОСОБА_1 , новоприйнятого, поліцейським взводу № 5 роти № 3 батальйону № 1 полку..., присвоївши відповідно до пункту 7 статті 81 Закону України "Про Національну поліцію" спеціальне звання "рядовий поліції", закріпивши спеціальний жетон з індивідуальним номером ( ).

Підстава: заява ОСОБА_1 від 14.03.2023, протокол поліцейської комісії ГУНП у Львівській області від 14.03.2023 № 4/25, контракт про проходження служби від 14.03.2023 № 641/117/01/59/2023 (а.с. 171 т. 1).

Згідно з витягом з наказу Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 28.04.2023 № 378 о/с "По особовому складу" призначено по управлінню поліції особливого призначення № 1 (штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") відповідно до пункту 1 (на вищу посаду у порядку просування по службі) частини першої статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" призначити з 01 травня 2023 року рядового поліції ОСОБА_1 інспектором взводу № 4 роти № 1 полку..., звільнивши з посади поліцейського взводу № 5 роти № 3 батальйону № 1 полку. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 28.04.2023 (а.с. 172 т. 1).

09.09.2024 лейтенант поліції ОСОБА_1 , перебуваючи на вищевказаній посаді, надіслав на електронну поштову адресу Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на ім`я начальника Департаменту полковника поліції ОСОБА_3 заяву про звільнення зі служби в поліції, які підписав електронним цифровим підписом (а.с. 173-174 т. 1).

В заяві позивач вказав (цитата): "Я, ОСОБА_1 , лейтенант поліції, інспектор взводу № 4 роти № 1 Управління поліції особливого призначення № 1 штурмового полку " ІНФОРМАЦІЯ_2 " Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", цим заявляю про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 24 вересня 2024 року та розірвання укладеного зі мною Контракту про проходження служби в поліції з підстав, визначених п. 7 ч. 2 ст. 77 ЗУ "Про Національну поліцію" та пунктом 4 розділу VI Контракту".

В заяві відтворено зміст п. 7 ч. 2 ст. 77 ЗУ "Про Національну поліцію" та пункту 4 розділу VI Контракту, пунктів 4, 5 та 6 розділу VI Контракту, та статті 39 Кодексу законів про працю України, та зазначено:

"У зв`язку зі звільненням, прошу:

- здійснити повну виплату грошового забезпечення та інших компенсаційних виплат у тч за невикористану відпустку, не пізніше 24 вересня 2024 року,

- видати екземпляр Контракту (при укладенні обидва екземпляри були передані на оформлення і жоден не був виданий);

- надати завірену копію наказу про звільнення та виписку про проведений розрахунок при звільненні" (цитата).

Департаментом поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції " ІНФОРМАЦІЯ_1 " заяву ОСОБА_1 від 09.09.2024 зареєстровано 09.09.2024 за вх. № П-1271/ез та листом від 23.09.2024 № 7019-2024 надано відповідь, надіслану за місцем проживання заявника, в якій з покликанням на норми чинного законодавства та практику Верховного Суду зазначено, що домовленість про дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного строку перебування на службі в органах внутрішніх справ, за власним бажанням проводиться за наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків. Також повідомлено, що вважається прогулом невихід на службу без поважних причин поліцейського, який подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, після дат, зазначених у його рапорті, та за відсутності наказу про його звільнення. За такими фактами проводиться службове розслідування та вирішується питання про притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності. Цим же листом надіслано на адресу позивача завірену копію контракту (а.с. 175-176 т.1).

24.09.2024 ОСОБА_1 надіслав на електронну поштову адресу Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції " ІНФОРМАЦІЯ_1 " лист "Щодо звільнення зі служби в поліції", в якому поміж іншого зазначив, що 24.09.2024 у відділі кадрів штурмового полку "Сафарі" Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції " ІНФОРМАЦІЯ_1 " йому було відмовлено у видачі обхідного листа, повідомлено, що наказ про його звільнення не підготовлений і не буде підготовлений, оскільки подано заяву, а не рапорт про звільнення; повідомлено, що строк попередження про звільнення має становити не менше трьох місяців; у випадку неявки на службу буде звільнено зі служби в порядку реалізації дисциплінарного стягнення.

ОСОБА_1 у вищевказаному листі зазначив (цитата): " У зв`язку з викладеним прошу уважати мою заяву від 09.09.2024 про звільнення зі служби в поліції (вх. № П-1271/ез від 09.09.2024) "рапортом". Водночас зазначаю, що назва документа "заява" чи "рапорт" не змінює юридичного змісту та мети поданого мною документу - звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 24.09.2024 та розірвання укладеного Контракту про проходження служби в поліції з підстав, визначених п. 7 ч. 2 ст. 77 ЗУ "Про Національну поліцію" та пунктом 4 розділу VI Контракту. Разом з цим повідомляю, що укладений зі мною Контракт про проходження служби в поліції розірваний (припинений) з 24.09.2024, у зв`язку з чим у наказі про моє звільнення датою звільнення має бути зазначена саме ця дата, а не будь-яка інша".

Покликаючись до судової практики Верховного Суду та положень Порядку укладання контракту про проходження служби в поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.02.2017 № 89, яким затверджено Типову форму контракту про проходження служби в поліції, зазначив, що у разі дострокового розірвання цього Контракту Сторони за два тижні письмово повідомляють одна одну про намір розірвати цей Контракт. У разі дострокового розірвання Контракту днем його припинення є день видання наказу про звільнення зі служби в поліції у порядку та з підстав, визначених Законом України "Про Національну поліцію", або дата, зазначена в наказі про звільнення зі служби. Отже у питанні застосування терміну попередження про звільнення за власним бажанням, згідно з його заявою, має застосовуватись саме двотижневий термін, який передбачений Контрактом (а.с. 177-178 т. 1).

Департаментом поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції " ІНФОРМАЦІЯ_1 " вищевказане звернення ОСОБА_1 від 24.09.2024 зареєстровано за вх. № П-1379/ез від 24.09.2024 та надано відповідь "Про надання інформації" від 09.10.2024 № 7771-2024, в якій повідомлено про надання роз`яснення листом від 23.09.2024 № 7019-2024 на його заяву від 09.09.2024 (а.с. 179 т. 1).

Також Департаментом поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції " ІНФОРМАЦІЯ_1 " розглянуто адвокатський запит адвоката ОСОБА_4 (вх. № 356а-2024 від 07.10.2024) про надання копій документів та інформації стосовно ОСОБА_1 та надано відповідь від 11.10.2024 № 7882-2024, в якій поміж іншого повідомлено, що скорочення загального строку звільнення за власним бажанням допускається за наявності спільної домовленості між поліцейським та органом (установою) поліції. За відсутності домовленості між Департаментом та ОСОБА_1 щодо звільнення його в стислий строк останнього не було звільнено зі служби в поліції з 24.09.2024. Відповідно заява ОСОБА_1 від 09.09.2024 залишилася без реалізації, наказ про звільнення його зі служби в поліції не видавався, розрахунок при звільненні не здійснювався. Також повідомлено, що на той час тривало службове розслідування, голова дисциплінарної комісії Жук Р.В. неодноразово телефонував ОСОБА_1 та повідомляв про проведення службового розслідування стосовно нього за фактом відсутності на службі й необхідність прибути для надання пояснень. 03.10.2024 за вих. № 71/219-2024 на адресу проживання ОСОБА_1 та у застосунку "WhatsApp" на номер телефону НОМЕР_2 надіслано лист про виклик, у якому зазначено, що відповідно до норм Дисциплінарного статуту Національної поліції України наказом управління поліції особливого призначення № 1 (штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") від 02.10.2024 № 449 призначено службове розслідування за фактом відсутності на службі. Також у визначеному порядку дисциплінарна комісія викликала ОСОБА_1 для надання пояснень 07.10.2024 на 10:00 за місцем постійної дислокації підрозділу. Однак ОСОБА_1 у визначений термін не з`явився, про причини відсутності дисциплінарну комісію не повідомив та пояснення не надав. Окрім того, він не надав документи та матеріали стосовно обставин розслідування, зауваження, заперечення, клопотання залучення до матеріалів розслідування нових документів. Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 належним чином проінформований про проведення стосовно нього службового розслідування, мав змогу надати зауваження, заперечення, будь-які матеріали, інформацію, документи для врахування під час проведення службового розслідування. До цього листа долучено копію наказу від 02.10.2024 № 449 (а.с. 185-186 т. 1).

Згідно з наказом Управління поліції особливого призначення № 1 (Штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 02.10.2024 № 449 "Про призначення та проведення службового розслідування" працівниками відділу моніторингу Управління під час перевірки наявності на робочому місці особового складу управління поліції особливого призначення № 1 (штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") за місцем постійної дислокації підрозділу встановлено відсутність на службі 24.09, 30.09, 01.10.2024 лейтенанта поліції ОСОБА_1 . З метою повного та об`єктивного дослідження обставин вчинення дисциплінарного проступку, відповідно до вимог статей 14, 15 та 26 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIIІ, пункту 1, 2 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України та Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затверджених наказом МВС від 07.11.2018 № 93, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 та № 1356/32808, наказано призначити за зазначеним фактом службове розслідування у формі письмового провадження (а.с. 246 т. 1).

Згідно з наказом Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 31.10.2024 № 285 "Про застосування дисциплінарного стягнення" до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від керівництва управління поліції особливого призначення № 1 (штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") ДПОП "ОШБ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " надійшло клопотання про застосування дисциплінарного стягнення до лейтенанта поліції ОСОБА_1 . Під час службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 24.09 та з 30.09.2024 був безпідставно відсутній на службі за місцем постійної дислокації підрозділу. На підставі викладеного та висновку службового розслідування від 14.10.2024, керуючись нормами статей 4, 11-13, 19, 20, 22 та 29 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Переліком посад керівників Національної поліції України та їх повноважень щодо застосування заохочень і дисциплінарних стягнень, затверджених наказом Національної поліції України від 04.10.2018 № 929 (у редакції наказу Національної поліції України від 29.12.2022 № 938), наказано:

1. За вчинення дисциплінарного проступку, порушення вимог п. 1, 2 та 6 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2, 4, 5 та 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, підпунктів 2, 5, 8, 20 та 21 пункту 3 розділу ІІ Посадової інструкції інспектора взводу № 4 роти № 1 полку управління поліції особливого призначення № 1 (штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників Департаменту від 28.07.2023 № 346, що виразилося в безпідставній відсутності на службі 24 вересня та з 30 вересня 2024 року, відповідно до вимог підпункту 2 пункту 1 наказу Національної поліції України від 19.07.2022 № 507 "Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції", застосувати до інспектора взводу № 4 роти № 1 полку управління поліції особливого призначення № 1 (штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції " ІНФОРМАЦІЯ_1 " лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

2. Дні безпідставної відсутності на службі лейтенанта поліції ОСОБА_1 24 вересня, 30 вересня 2024 та з 01 жовтня 2024 по день фактичного звільнення вважати прогулами (а.с.121-123 т. 2).

Згідно з витягом із наказу Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 14.11.2024 № 1544 о/с "По особовому складу" відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" звільнено із служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини першої статті 77 лейтенанта поліції ОСОБА_1 . Підстава: наказ Департаменту від 31.10.2024 № 285 (а.с. 176 т. 2).

За таких обставин ОСОБА_1 , вважаючи протиправною бездіяльність Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », Національної поліції України, що виразилась у не виданні наказу про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за власним бажанням з 24.09.2024 у зв`язку з розірванням укладеного з ним Контракту з підстав, визначених п. 7 ч. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» та пунктом 4 розділу VI Контракту від 14.03.2023 № 641/117/01/59/2023 про проходження служби в поліції, звернувся з адміністративним позовом до суду про зобов`язання Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та Національної поліції України видати наказ про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з 24.09.2024 за власним бажанням у зв`язку з розірванням Контракту з підстав, визначених пунктом 7 частини 2 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» та пунктом 4 розділу VI Контракту від 14.03.2023 № 641/117/01/59/2023 про проходження служби в поліції, та скасування наказу Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 31.10.2024 № 285 "Про застосування дисциплінарного стягнення" та від 14.11.2024 № 1544 о/с "По особовому складу" про звільнення ОСОБА_1 із служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

При вирішенні цього публічно-правового спору суд застосовує такі релевантні джерела права.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Стаття 1 Закону № 580-VIII встановлює, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до ст. 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 13 Закону № 580-VIII визначає загальну систему поліції та встановлює, що систему поліції складають:

1) центральний орган управління поліції;

2) територіальні органи поліції (ч. 1).

До складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань (ч. 2).

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону № 580-VIII у складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Основні обов`язки поліцейського встановлені в ст. 18 Закону № 580-VIII, відповідно до приписів якої поліцейський, серед іншого, зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Положеннями ст. 23 Закону № 580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема:

24) бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості;

24-1) здійснює у визначеному законом порядку протидію злочинним посяганням на об`єкти критичної інфраструктури, які загрожують безпеці громадян і порушують функціонування систем життєзабезпечення; захист об`єктів критичної інфраструктури, інтересів суспільства і держави від злочинних посягань у кіберпросторі, здійснює заходи із запобігання, виявлення, припинення та розкриття кіберзлочинів проти об`єктів критичної інфраструктури;

34) здійснює у взаємодії зі Збройними Силами України, Національною гвардією України, Державною прикордонною службою України, Державною спеціальною службою транспорту, Службою безпеки України боротьбу з диверсійно-розвідувальними силами агресора (противника) та не передбаченими законами України воєнізованими або збройними формуваннями;

35) сприяє Державній прикордонній службі України у виявленні каналів незаконного перетинання державного кордону, переміщення зброї, боєприпасів, вибухових речовин та разом із відповідними правоохоронними органами ліквідовує такі канали;

39) у межах визначеної законодавством компетенції здійснює розмінування, що має оперативний характер, у частині виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів, щодо яких є підстави вважати, що вони є предметами, знаряддями чи засобами вчинення адміністративних або кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 24 Закону № 580-VIII виконання інших (додаткових) повноважень може бути покладене на поліцію виключно законом.

У разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, можуть підпорядковуватися за рішенням керівника поліції відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Під час дії воєнного стану поліція особливого призначення в ході відсічі збройної агресії проти України за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, може брати участь в обороні України відповідно до Закону України "Про оборону України" шляхом безпосереднього ведення бойових дій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 2023 р. № 30 «Про утворення територіального органу Національної поліції» утворено як юридичну особу публічного права міжрегіональний територіальний орган Національної поліції - Департамент поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Відповідно до Положення про Департамент поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", затвердженого наказом Національної поліції України від 16.04.2024 № 403 (а.с.160-166 т. 1):

Розділ І. Загальні положення

1. Департамент поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (далі - Департамент) є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України у складі поліції особливого призначення, який створюється, реорганізовується та ліквідується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозицій Голови Національної поліції України в установленому законодавством України порядку.

3. Департамент координується і контролюється заступником Голови Національної поліції України відповідно до розподілу функціональних (посадових) обов`язків.

Розділ ІІІ. Функції Департаменту

1. Департамент відповідно до покладених на нього завдань здійснює такі функції:

1) участь, у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальній цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України, в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму надзвичайного або воєнного стану в разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, зокрема шляхом виконання бойових розпоряджень, які надані уповноваженими посадовими особами, та бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), спеціальних та технічних засобів відповідно до законодавства України;

2) участь в обороні України відповідно до Закону України «Про оборону України» шляхом безпосереднього ведення бойових дій а рішенням військового командування, погодженим із керівником поліц2ії або уповноваженою ним особою, під час дії правового режиму воєнного стану в ході відсічі збройної агресії проти України;

3) участь у заходах із забезпечення публічного (громадського) порядку та безпеки громадян, зокрема під час здійснення заходів правового режиму надзвичайного або воєнного стану;

5) попередження, виявлення та припинення кримінальних правопорушень, у тому числі вчинених учасниками організованих груп і злочинних організацій, як у мирний час, так і під час дії правового режиму воєнного стану;

6) участь у проведенні спеціальних поліцейських операцій, а також інших операцій із знешкодження озброєних злочинців, припинення діяльності не передбачених законом воєнізованих або збройних формувань (груп), організованих груп та злочинних організацій на території України;

15) здійснення розмінування, що має оперативний характер, у частині виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів; застосування і використання зброї та бойової техніки в установлених для з`єднань, військових частин та підрозділів Збройних Сил України порядку та випадках, у разі залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України, а також при виконанні завдань щодо участі в обороні держави під час дії правового режиму воєнного стану.

2. Департамент може здійснювати інші функції, що випливають із покладених на нього завдань та передбачені Законами України «Про Національну поліцію», «Про оборону України», «Про національну безпеку України», «Про правовий режим воєнного стану», іншими актами законодавства України.

Розділ V. Керівництво Департаменту

1. Департамент очолює начальник, який підпорядковується Голові Національної поліції України, координується і контролюється заступником Голови Національної поліції України відповідно до розподілу функціональних (посадових) обов`язків.

4. Начальник Департаменту:

1) здійснює безпосереднє керівництво діяльністю Департаменту, організовує виконання завдань, покладених на Департамент, та несе персональну відповідальність за належне виконання завдань і функцій Департаменту;

3) організовує та контролює в межах компетенції виконання працівниками Департаменту Конституції України та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, а також наказів і доручень Голови Національної поліції України, Міністра внутрішніх справ України з питань, що належать до сфери діяльності Департаменту;

15) призначає, приймає на службу (роботу, укладає контракт) і звільняє з посад (зі служби, роботи) працівників Департаменту, надає їм відпустки в порядку та на умовах, визначених законодавством України;

21) вирішує в установленому порядку питання щодо заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Департаменту.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейські проходять службу в поліції, зокрема: на посадах у центральному органі управління поліції, територіальних органах, закладах, установах поліції.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України (ч. 3 ст. 59 Закону № 580-VIII ).

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України (ч. 4 ст. 59 Закону № 580-VIII ).

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України (ч. 5 ст. 59 Закону № 580-VIII ).

Як встановлено судом, позивач проходив службу в Департаменті поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", ідентифікаційний код НОМЕР_3. Позивач не проходив службу на посадах в Національній поліції України (центральному органі управління поліції), ідентифікацій код 40108578. Оскільки між позивачем та Національною поліцією України відносини щодо проходження служби в поліції не виникали, суд вважає необґрунтованими доводи сторони позивача про те, що відповідач-2 має обов`язок видавати наказ про звільнення позивача зі служби в поліції. Отже, на переконання суду, між позивачем та Національною поліцією України публічно-правовий спір відсутній.

Приписами ч. 1 ст. 60 Закону № 580-VIII визначено, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Підстави для звільнення зі служби в поліції визначені статтею 77 Закону № 580-VIII, пунктом 7 частини першої якої визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини друга, третя статті 77 цього Закону).

Пунктом 4 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114), яке є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, та на час виникнення спірних правовідносин є чинним.

Згідно з підпунктом «ж» пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Пунктом 68 Положення № 114 визначено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

За змістом пункту 8 Положення № 114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема: за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

У межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Отже, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника правоохоронного органу зі служби в поліції до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Відповідну правову позицію висловлював Верховний Суд у постановах від 12 серпня 2019 року у справі №810/3376/16, від 05 вересня 2019 року у справі №820/5844/16, від 22 жовтня 2019 року у справі №804/4997/17, від 22 листопада 2019 року у справі №813/740/17, від 20 грудня 2019 року у справі №826/375/17, від 05 лютого 2020 року у справі №819/744/16, від 20 травня 2020 року у справі №804/868/16, від 30 вересня 2020 року у справі №826/16621/17, від 14 січня 2021 року у справі №822/1093/18, від 09 лютого 2021 року у справі №826/10404/16, від 23 червня 2021 року у справі №813/740/17, від 11 серпня 2021 року у справі №826/7075/16, які по суті основуються на правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 24 червня 2014 року у справі №21-241а14.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.02.2017 № 89, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09 лютого 2017 р. № 191/30059, затверджено Типову форму контракту про проходження служби в поліції та Порядок укладання контракту про проходження служби в поліції.

Відповідно до п. 8, 9, 11 означеного Порядку:

Контракт набирає чинності з дня підписання Сторонами, якщо інше не передбачено умовами Контракту.

Припинення служби в поліції з підстав, передбачених статтею 77 Закону України «Про Національну поліцію», є підставою для припинення Контракту.

Днем припинення дії Контракту є:

день видання наказу про звільнення зі служби в поліції у порядку та з підстав, визначених Законом України «Про Національну поліцію», або дата, зазначена в наказі про звільнення зі служби;

день видання наказу про звільнення з посади у зв`язку з переміщенням відповідно до вимог статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» або дата, зазначена в наказі про звільнення з посади;

день смерті (загибелі) поліцейського, а також визнання його судом безвісно відсутнім або оголошення померлим чи недієздатним.

Такі ж положення знайшли своє відображення в Типовій формі Контракту про проходження служби в поліції, зокрема:

2. Цей Контракт припиняється:

1) у зв`язку із закінченням строку дії;

2) з ініціативи Сторони 1 до закінчення строку дії у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу;

3) з ініціативи Сторони 2 до закінчення строку дії у випадках, передбачених пунктом 4 цього розділу;

3. Сторона 2 може бути звільнена з посади, а цей Контракт розірваний з ініціативи Сторони 1 до закінчення строку його дії з підстав, передбачених Законом України «Про Національну поліцію».

4. Сторона 2 може розірвати цей Контракт до закінчення строку його дії з підстав, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», що дають поліцейському право ініціювати питання про своє звільнення з поліції.

5. У разі дострокового розірвання цього Контракту Сторони за два тижні письмово повідомляють одна одну про намір розірвати цей Контракт.

6. Днем припинення цього Контракту вважається день закінчення його строку дії.

У разі дострокового розірвання цього Контракту днем припинення цього Контракту є:

день видання наказу про звільнення зі служби в поліції у порядку та з підстав, визначених Законом України «Про Національну поліцію», або дата, зазначена в наказі про звільнення зі служби;

день видання наказу про звільнення з посади у зв`язку з переміщенням відповідно до вимог статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» або дата, зазначена в наказі про звільнення з посади;

день смерті (загибелі) поліцейського, а також визнання його судом безвісно відсутнім або оголошення померлим чи недієздатним.

Отже, з урахуванням підпунктів 4 та 5 пункту 2 розділу VI Типового контракту про проходження служби в поліції, якому повністю відповідає Контракт № 641/117/01/59/2023 від 14.03.2023 про проходження служби в поліції з ОСОБА_1 , поліцейський може розірвати цей Контракт до закінчення строку його дії з підстав, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», що дають поліцейському право ініціювати питання про своє звільнення з поліції.. У разі дострокового розірвання цього Контракту Сторони за два тижні письмово повідомляють одна одну про намір розірвати цей Контракт.

Суд звертає увагу позивача та представника позивача на те, що жодна норма чинного законодавства України, проаналізована судом у цьому рішенні, а також і правові норми, на яких ґрунтуються позовні вимоги, не встановлюють імперативного правового наслідку у вигляді припинення (розірвання) контракту про проходження служби в поліції за фактом подання поліцейським рапорту (заяви) про звільнення. Адже повідомлення сторін контракту про намір його розірвати (припинити) до закінчення строку контракту є лише інформуванням про намір не продовжувати виконання обов`язків за контрактом, при цьому такий намір зумовлений наявністю законодавчо визначених підстав. Натомість, правовий наслідок у вигляді припинення контракту імперативно пов`язаний з фактом видання наказу про звільнення особи зі служби в поліції.

Водночас, на думку суду, можливість сторін контракту повідомити іншу сторону у двотижневий термін про намір достроково розірвати контракт, не суперечить приписам Положення № 114, відповідно до яких є можливим звільнення сторони в більш короткий строк, ніж передбачено п. 68 цього Положення, за наявної сукупності обставин: 1) особа в рапорті вказала дату, з якої має бажання звільнитися зі служби та 2) наявна згода уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Згідно з п. ж) п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 р. № 413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яким визначено, що особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини:

виховання матір`ю (батьком) - особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір`ю (батьком) - особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);

укладення шлюбу особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;

хвороба особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;

неможливість призначення одного з осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);

довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) особи рядового і начальницького складу.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що позивач, який проходить службу в підрозділі поліції особливого призначення у званні «лейтенант поліції», 09.09.2024, до закінчення контракту про проходження служби, подав шляхом направлення на електронну поштову адресу відповідача на ім`я начальника Департаменту заяву про звільнення зі служби в поліції, в якій не просив звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням, а, власне, заявив про своє звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 24 вересня 2024 року та розірвання укладеного з ним контракту про проходження служби в поліції. При цьому позивач не вказував про наявність жодних обставин, які перешкоджають подальшому проходженню служби. Наведене підтверджується буквальним змістом поданої заяви.

При цьому, як вже було зазначено вище, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення № 114 строку, служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови зазначення в рапорті дати звільнення і причин неможливості продовження служби та якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

Суд враховує, що Верховний Суд України в постанові від 24 червні 2014 року у справі №21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні (стаття 38 КЗпП), обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

Аналогічна правова позиція також викладена в постановах ВС від 11.08.2021 справа №826/7075/16, від 28.09.2021 справа №826/14071/17.

Однак, судом достеменно встановлено, що на наявність поважних причин, які перешкоджають продовженню служби, позивач не вказує, при цьому між позивачем та керівництвом Департаменту згоди щодо дати звільнення не досягнуто. Про такі обставини відповідач вказував у письмовій відповіді від 23.09.2024 № 7019-2024, адресованій позивачу на подану ним заяву про звільнення зі служби. А відтак жодних об`єктивних підстав вважати, що Департамент протиправно не видав наказ про звільнення позивача зі служби в поліції за власним бажанням з 24.09.2024 немає. Отже в даному випадку відсутня протиправна бездіяльність з боку відповідача-1.

Щодо покликання представника позивача на норми Кодексу законів про працю України, суд вважає необхідним звернути увагу на таке.

Правовідносини з проходження служби в поліції не є трудовими, тому їх правове пріоритетне регулювання здійснюється нормами спеціального законодавства, а трудове законодавство застосовується у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В даних відносинах діє правовий принцип «Lex specialis derogate generali» - спеціальний закон скасовує дію загального закону.

У разі конкуренції норм загального (generalis) і спеціального (specialis) характеру перевага при тлумаченні і застосуванні повинна надаватися спеціальним нормам. При цьому під загальними зазвичай маються на увазі норми, які регулюють певний вид суспільних відносин, а під спеціальними - які регулюють вид цього роду.

Отже в даному випадку норми КЗпП України не підлягають застосуванню, адже діють норми спеціальних нормативно-правових актів, проаналізованих вище по тексту судового рішення, які в повній мірі регламентують правовідносини щодо проходження та звільнення зі служби в поліції.

Суд нагадує, що Верховний Суд неодноразово (зокрема, в постановах від 15.03.2019 справа № 814/2594/16, від 07.08.2019 справа № 820/5122/17, від 16.05.2019 справа № 825/100/15-а) зазначав, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому можливе субсидіарне застосування загальних норм, тобто у випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.

Слід зазначити, що Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Стаття 1 КЗпП України встановлює, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

При цьому, не вважаються дискримінацією у сфері праці встановлені цим Кодексом та іншими законами дії, а також обмеження прав працівників, що залежать від властивих певному виду робіт вимог (щодо віку, освіти, стану здоров`я, статі) чи обумовлені необхідністю посиленого соціального та правового захисту деяких категорій осіб (ч. 2 ст. 2-1 КЗпП України).

Відповідно до пункту 2 Глави ХІХ Прикінцеві положення цього Кодексу під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2136-IX на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

За такого правового регулювання суд вважає відсутніми підстави для застосування в спірній ситуації норм Кодексу законів про працю України, позаяк умови та особливості проходження служби в поліції, у тому числі в умовах правового режиму воєнного стану, нормами трудового (загального) законодавства не регулюються, оскільки визначені (без правових прогалин) спеціальним законодавством, норми якого є пріоритетними до застосування.

Крім цього, враховуючи особливий статус поліцейського та визначені чинним законодавством України завдання і функції Національної поліції України, спрямовані на задоволення загальнодержавних інтересів у сфері охорони громадського порядку та захисту державного суверенітету, суд в цій судовій справі застосовує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в справі "Пеллегрін проти Франції" (Позов № 28542/95, Рішення від 8 грудня 1999 року), та у справі ВІЛЬХО ЕСКЕЛІНЕН ТА ІНШІ ПРОТИ ФІНЛЯНДІЇ [CASE OF VILHO ESKELINEN AND OTHERS v. FINLAND] (Заява № 63235/00, Рішення від19 квітня 2007 року), відповідно до яких «… для визначення застосування пункту 1 статті 6 для державних службовців, як постійних, так і тих, хто працює за контрактом, Суд вирішив прийняти функціональний критерій, який базується на характері обов`язків службовця та його відповідальності. Для цього від повинен, виходячи з предмету та цілей Конвенції, прийняти обмежуюче тлумачення винятків до захисту прав, що надаються пунктом 1 статті 6. Суд відмічає, що в секторі державної служби кожної країни певні посади включають відповідальність загального інтересу або участі у виконанні повноважень, покладених публічним правом. Утримувачі таких посад, таким чином, володіють частиною суверенної влади держави. Держава за це має законний інтерес щодо встановлення з такими службовцями спеціальних відносин, заснованих на вірності та відданості. З іншого боку, щодо інших посад, які не несуть в собі сторони "державного управління", держава не має такого інтересу.

Підсумовуючи наведене вище у сукупності, суд доходить висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо невидання наказу про звільнення позивача зі служби в поліції з 24.09.2024 у зв`язку з розірванням укладеного з ним контракту з підстав, визначених п. 7 ч. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд зазначає, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які у даному випадку відсутні.

З урахуванням наведеного, позовна вимога про зобов`язання відповідачів видати наказ про звільнення позивача зі служби в поліції з 24.09.2024 за власним бажанням задоволенню не підлягає.

Що стосується позовних вимог про скасування наказів відповідача-1 від 31.10.2024 № 285 про звільнення позивача зі служби в поліції у порядку застосування дисциплінарного стягнення (а.с. 166-168 т. 2) та від 14.11.2024 № 1544 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 176 т.2), суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Стаття 9 КАС України встановлює, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що учасник судового процесу - суб`єкт владних повноважень повинен доводити правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності виключно в адміністративних справах про їх оскарження. Водночас, інший учасник судового процесу не позбавлений обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги чи заперечення. Тобто обов`язок доказування в адміністративному процесі не покладено виключно на суб`єкта владних повноважень, а розподілений в залежності від вимог та заперечень.

У даному випадку обов`язок доказування правомірності оспорюваних рішень (дій) належить відповідачу, в той час як позивач зобов`язаний підтвердити належними та допустимими доказами обставини, які стали підставою для звернення до суду з позовом щодо оскарження таких дій.

Подібні висновки сформовано Великою Палатою Верховного Суду, які викладені у постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19, згідно з якими: «…визначений цією правовою нормою [ч. 2 ст. 77 КАС України] обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги» (п. 47 постанови).

Як встановлено судом, стороною позивача в межах цієї судової справи не зазначено жодного аргументу на підтвердження протиправності оскаржених наказів про звільнення позивача зі служби в поліції. Так, єдиною підставою, зазначеною представником позивача в цій частині судового спору, є те, що «захист порушених прав позивача за первинним позовом буде неповним та неможливим без скасування наказів про звільнення» (а.с. 163, 174 т. 2).

Судом встановлено, що підставою звільнення позивача зі служби в поліції стала встановлена під час службового розслідування відсутність позивача на службі без поважних причин 24 вересня, 30 вересня 2024 року та з 01 жовтня 2024 року по день фактичного звільнення.

Суд констатує, що в межах цього судового спору сторона позивача жодним чином не заперечила та не спростувала фактів відсутності позивача на службі в зазначений відповідачем період. Навпаки, з огляду на позицію позивача, він з 24.09.2024 не виходив на службу, вважаючи, що саме 24.09.2024 має бути звільнений зі служби за власним бажанням, хоча був достеменно обізнаний про відсутність згоди відповідача на дострокове припинення контракту з позивачем, а також про те, що наказ про його звільнення виданий не був.

Також суд враховує, що позивач не поставить під сумнів процедуру службового розслідування, яка передувала виданню оскаржених наказів про звільнення.

Отже такі обставини в цій справі не є спірними.

Суд звертає увагу представника позивача на те, що відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 5 та п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України судовий захист в адміністративних справах, в разі встановлення факту порушеного права, здійснюється у спосіб, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Тобто скасування рішення суб`єкта владних повноважень є наслідком встановлення судом його протиправності.

Натомість, в цій справі сторона позивача не вважає накази про звільнення позивача протиправними, не наводить з цього приводу жодних аргументів та не надає доказів, а лише просить скасувати такі накази як спосіб захисту порушеного права за первинним позовом.

Отже суд констатує, що в межах цієї справи відсутні будь-які підстави для висновку про протиправність наказів відповідача-1 про звільнення позивача.

За таких фактичних обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги про скасування наказів відповідача-1 від 31.10.2024 № 285 та від 14.11.2024 № 1544 о/с «По особовому складу» про звільнення позивача є похідними вимогами, спрямованими виключно на захист порушених на думку позивача прав за первинним позовом, що підтверджується змістом заяв про збільшення позовних вимог.

Інші аргументи учасників справи не вимагають на них відповіді при вирішенні цього судового спору та не впливають на викладені висновки суду.

Враховуючи наведене, оскільки за результатами судового розгляду справи суд дійшов переконання про правомірність поведінки сторони відповідача щодо невидання наказу про звільнення позивача зі служби в поліції за власним бажанням з 24.09.2024, з урахуванням наявних доказів та аргументів сторін, у суду немає жодних підстав для скасування наказів про звільнення позивача в порядку дисциплінарного стягнення.

Відтак, позивач не підтвердив порушення свого права в зазначеній частині позовних вимог, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінивши основні вагомі та доречні аргументи учасників справи, суд доходить висновку, що в межах спірних правовідносин відповідачами суб`єктами владних повноважень не було порушено прав та законних інтересів позивача, а тому підстави для їх судового захисту відсутні. Отже в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Враховуючи результати судового спору, з урахуванням приписів статті 139 КАС України, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та скасування наказів відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 24 квітня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Департамент поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) Відповідач - Національна поліція України (вул. Богомольця Академіка, 10,м. Київ,01024, ЄДРПОУ/РНОКПП 40108578)

Суддя Н.О. Дорошенко