Справа № 320/29160/23
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року справа №320/29160/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна ОСОБА_1 (далі позивач) до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі відповідач, Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в м. Києві), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування до вислуги років позивачу часу перебування під вартою та часу відбуття покарання в місцях позбавлення волі у період з 13.12.2011 по 24.01.2013 з розрахунку один місяць за три місяці;

- зобов`язати відповідача зарахувати до вислуги років позивачу час перебування під вартою та час відбування покарання в місцях позбавлення волі у період з 13.12.2011 по 24.01.2013 з розрахунку один місяць за три місяці;

- зобов`язати відповідача оформити та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса місцезнаходження: 04053, м. Київ вул. Бульварно-Кудрявська, 16) про зарахування до вислуги років при призначенні пенсії позивачу часу перебування під вартою та часу відбування покарання в місцях позбавлення волі у період з 13.12.2011 по 24.01.2013, з розрахунку один місяць за три місяці, відповідно до п. «а» ст. 12 та п. «д» ч. 1 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що відповідач протиправно не зараховує до вислуги років позивача час його перебування під вартою та час відбуття покарання в місцях позбавлення волі у період з 13.12.2011 по 24.01.2013 (тобто на протязі 13 місяців 11 днів, з розрахунку один місяць за три місяці), а також не здійснює оформлення і направлення необхідних документів до ГУ ПФУ в м. Києві для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 та п. «д» ч. 1 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

Зазначає, що 13.12.2011 Голосіївський районний суд м. Києва у справі №1-101/11, за результатами розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_1 , виніс вирок, яким визнав винним останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та призначив йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки.

Проте 24.01.2013 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у кримінальній справі №5-5522км12 вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2011 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30.07.2012 щодо ОСОБА_1 скасовано і направлено справу прокурору Солом`янського районного м. Києва на нове розслідування, обраний ОСОБА_1 запобіжний захід змінений з тримання під вартою на підписку про невиїзд та звільнено з-під варти в залі суду.

В подальшому 12.06.2014 слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури м. Києва винесено постанову про закриття кримінально провадження №0000112 у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення, а запобіжний захід, застосований до позивача скасовано.

Оскільки на момент закриття кримінального провадження №0000112 позивач вже перебував на обліку в ГУ ПФУ у м. Києві (з 16.08.2013) як пенсіонер органів внутрішніх справ та отримував пенсію за вислугою років, наявні підстави для складання відповідачем нової довідки про вислугу років для перерахунку пенсії позивача з урахуванням часу перебування під вартою та часу відбування покарання в місцях позбавлення волі у період з 13.12.2011 по 24.01.2013.

Щодо врахування періоду 13.12.2011 по 24.01.2013 у трикратному розмірі то позивач вказує, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25.11.2016 у справі №760/1409/15 встановлені обставини, що не погребують доказування, зокрема в частині строку перебування під слідством та судом з 20.04.2004 року по 12.06.2014, тобто протягом 121 місяця та 23 днів, при цьому час протягом якого позивач перебував під вартою та відбував покарання в місцях позбавлення волі - з 13.12.2011 по 24.01.2013, тобто 13 місяців і 11 днів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що на ГУ МВС України в місті Києві, станом на дату звільнення позивача, був покладений обов`язок підготувати документи для призначення пенсії, перелік яких установлений пунктом 7 Порядку № 3-1 затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 та направити їх до відповідного органу Пенсійного фонду України для прийняття рішення та, відповідно, формування пенсійної справи ОСОБА_1 .

Зазначає, що матеріали пенсійної ОСОБА_1 знаходяться у відповідному Пенсійному фонді України, що позбавляє можливості ГУ МВС України в місті Києві виконати вимоги пункту 2.1. ухвали Київського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 у справі № 320/29160/23.

Звертає увагу суду, що при звільненні з органів внутрішніх справ України, підготовці ГУМВС України в місті Києві документів для призначення пенсії та направлення їх до відповідного органу Пенсійного фонду України позивач не мав права на зарахування до вислуги років часу перебування під вартою у період з 13.12.2011 по 24.01.2013. Підставою для виникнення такого права є винесення постанови уповноваженою службовою особою про закриття кримінального провадження № 0000112 від 12.06.2014.

Крім того, позивач вже звертався з вимогами щодо зарахування до вислуги років для виплати пенсії періоду перебування під вартою з розрахунку один місяць за три місяця. У справі № 826/11506/18 позивачу було відмовлено у задоволенні позову. На підтвердження цієї обставини позивачем долучені судові рішення у цій справі, де зазначено, що він просить суд перерахувати йому пенсію за вислугою років, яка у пільговому обчисленні складає 31 рік.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається з копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 30.10.2013 (о/р НОМЕР_2 ) позивач з 16.08.2013 є пенсіонером МВС, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у місті Києві, як пенсіонер органів внутрішніх справ (пенсійна справа №) відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та отримує пенсію за вислугу років.

Пенсія була призначена на підставі подання ГУ МВС України в м. Києві №19/1752 від 27.09.2013 про призначення пенсії, згідно яким вислуга років станом на 15.08.2013 для призначення пенсії складає 28 років 02 місяці 21 день, в тому числі календарна вислуга років в ОВС - 24 роки 00 місяців 28 днів.

В той же час судом встановлено, що 20.04.2004 старшим слідчим прокуратури Солом`янського району м. Києва була винесена постанова про порушення кримінальної справи відносно осіб, згідно якої відносно ОСОБА_1 було порушено «кримінальне переслідування за ст. 365 ч. 2 КК України по кримінальній справі №59-0697», що підтверджується копією постанови про порушення кримінальної справи відносно осіб від 20.04.2004.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2011 у справі № 1-101/1113.12.2011, за результатами розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_1 , останнього визнано винним останнього у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та призначено позивачу покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки, на підставі ст. 54 КК України позбавлено засудженого (позивача) спеціального звання «капітан міліції», строк відбування покарання засудженому обчислювався з 13.12.2011.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.07.2012 у справі №11/2690/1490/2012 в рамках вказаної кримінальної справи (№11/2690/1490/2012) внесено зміни у мотивувальну частину вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2011 відносно ОСОБА_1 , а саме слова та цифри « 16 листопада 2003 року» замінено на слова « 6 листопада 2003 року», в решті вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2011 відносно ОСОБА_1 залишено без змін.

На підставі вказаних вище вироку та ухвали суду наказом ГУ МВС України в м. Києві від 19.09.2012 №523 о/с звільнено ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно п.67 (у зв`язку із засудженням за вчинення злочину) з 20.09.2012.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.01.2013 у кримінальній справі №5-5522км12 вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2011 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30.07.2012 щодо ОСОБА_1 скасовано і направлено справу прокурору Солом`янського районного м. Києва на нове розслідування. Обраний ОСОБА_1 запобіжний захід змінений з тримання під вартою на підписку про невиїзд та звільнено з-під варти в залі суду.

Також 24.01.2013 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ у кримінальній справі №5-5522км12 винесено окрему ухвалу, якою встановлено, що «у зв`язку з грубими порушеннями кримінально-процесуального закону органом досудового слідства: проведенням розслідування слідчим, щодо якого не було вирішено питання пор відвід, порушення вимог кримінально-процесуального закону при встановленні та продовженні строків досудового слідства, численними безпідставними зупиненнями досудового слідства, - за обставин, викладених в ухвалі ВССУ. Такі порушення призвело, в тому числі, до невиправданого затягування провадження у справі, яке при одному епізоді обвинувачення триває понад 9 років». Наведене, для вжиття відповідних заходів реагування та недопущення аналогічних випадків у майбутньому, доведено до відома прокурора Солом`янського району М. Києва,

В подальшому на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.01.2013 та заяви ОСОБА_1 від 28.01.2013 ГУ МВС України в м. Києві винесено наказ від 01.03.2013 № 140 о/с, яким скасовано пункт наказу Головного управління від 19.09.2012 № 523 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (постановкою на військовий облік) згідно п.67 (у зв`язку із засудженням за вчинення злочину) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку 4-го територіального відділу міліції Солом`янського районного управління, поновлено його на попередній посаді, без доступу до інформації з грифом «цілком таємно» та «таємно», з посадовим окладом 850 грн., установивши надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 відсотків посадового окладу, без виплати грошового забезпечення за час перебування під вартою та вимушеного прогулу.

12.06.2014 слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури м. Києва Смітюхом О.Ф. винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000112 від 10.04.2013 щодо можливих неправомірних дій окремих співробітників Солом`янського РУ ТУ МВС України в м. Києві, в тому числі ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Запобіжний захід, застосований стосовно ОСОБА_1 в ході досудового розслідування кримінальної справи під час дії КПК України в редакції 1960 року скасовано.

15.05.2013 Окружним адміністративним судом м. Києва у справі №826/4339/13-а за позовом ОСОБА_1 до ГУ МВС України в м. Києві та Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві про стягнення заборгованості грошового забезпечення, сум компенсації та моральної шкоди, було винесено постанову, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2013, якою зобов`язано ГУ МВС України в м. Києві внести зміни до наказу №140о/с від 01.03.2013 зазначивши у даному наказі про поновлення ОСОБА_1 на попередній займаній посаді з 28.01.2013; зобов`язано Солом`янське РУ ГУ МВС України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 28.01.2013 по 01.03.2013.

28.05.2015 постановою Вищого адміністративного суду України було змінено постанову Окружним адміністративним судом м. Києва від 15.05.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2013 у вказаній адміністративній справі №826/4339/13-а, в частині задоволення позовних вимог, шляхом викладення резолютивної частини постанови в редакції, якою: зобов`язано ГУ МВС України в м. Києві внести зміни до наказу №140о/с від 01.03.2013 року щодо дати поновлення ОСОБА_1 на попередній займаній посаді з 24.01.2013; зобов`язано Солом`янське РУ ГУ МВС України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 24.01.2013 по 01.03.2013.

25.11.2016 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у цивільній справі №760/1409/15, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.03.2017 та постановою Верховного Суду від 27.02.2019, позовом ОСОБА_1 до Держаної казначейської служби України, прокуратури м. Києва, про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодуванні моральної шкоди 1 044 000,00 грн. та втраченого заробітку у розмірі 37 715,20 грн.

Також в рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від 25.11.2016 у справі №760/1409/15 зазначено, що позивач перебував під слідством та судом з 20.04.2004 по 12.06.2014, тобто протягом 121 місяця та 23 днів, при цьому під вартою позивач перебував з 13.12.2011 по 24.01.2013, тобто 13 місяців і 11 днів, на підписці про невиїзд - з 20.04.2004 по 13.12.2011 та з 24.01.2013 по 12.06.2014.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин.

В подальшому позивач неодноразово 13.08.2021, 25.09.2021, 27.07.2022 та 19.09.2022 звертався до відповідача з заявами щодо обчислення вислуги років, а саме зарахування до вислуги років для призначення пенсії часу перебування під вартою та часу відбуття покарання в місцях позбавлення волі на протязі 13 місяців 11 днів, з розрахунку один місяць служби за три місяці.

Відповідач листом від 30.12.2022 № 1/1146-Нч відмовив позивачу у задоволенні вказаної заяви. Відповідач з посиланням рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.01.2021 у справі № 826/11506/18 про відмову у задоволенні позову, стверджує про безпідставність у зміні вислуги років у пільгові обчисленні. Вказує, що обчислення вислуги років здійснюється при звільненні працівника зі служби та відображається у відповідному наказі. Отже у ГУ МВС України в м. Києві відсутні правові підстави для повторного обчислення вислуги років та внесення змін до наказу ГУ МВС України в м. Києві від 12.08.2013 №604о/с.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин другої, третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Так, частиною третьою статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог абз. 4 пп. «а», пп. «б» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ (в редакції чинній на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ) пенсія за вислугу років призначається:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 7-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 43-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 2262-ХІІ особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються:

б) служба в органах внутрішніх справ, поліції,

д) час перебування під вартою та час відбуття покарання в місцях позбавлення волі особами, які мають право на пенсію за цим Законом, безпідставно притягнутими до кримінальної відповідальності, репресованими особами, яких у подальшому було реабілітовано.

Частиною другою статті 17 Закону № 2262-ХІІ (в редакції чинній на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ) передбачено, що до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

А згідно статті 171 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На пільгових умовах особам із числа військовослужбовців, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону, до вислуги років для визначення розміру пенсії зараховується один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану.

Отже Законом №2262-ХІІ передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

17.07.1992 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі Постанови № 393).

Відповідно до абз. 7 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено установити, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються: час перебування під вартою, час відбуття покарання в місцях позбавлення волі та висилки військовослужбовців, безпідставно притягнутих до кримінальної відповідальності, безпідставно репресованих і надалі реабілітованих.

До вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці: час перебування під вартою, час відбуття покарання в місцях позбавлення волі та висилки військовослужбовців, безпідставно притягнутих до кримінальної відповідальності, безпідставно репресованих і надалі реабілітованих, (абз. 3 пп. «а» п. 3 Постанови № 393).

Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду перебування під вартою та час відбуття покарання в місцях позбавлення волі особою, яка має право на пенсію за цим Законом та безпідставно притягнута до кримінальної відповідальності, для зарахування його до стажу є Закон № 2262-ХІІ. Пільгове обчислення такого періоду є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, із безпідставним притягненням до кримінальної відповідальності особи, в зв`язку з чим особа перебувала під вартою та відбувала покарання в місцях позбавлення волі.

Тобто, хоча й факт безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності був встановлений постановою про закриття кримінального провадження від 12.06.2014, втім це безпідставне притягнення до кримінальної відповідальності позивача, його перебування під вартою та відбування покарання відбувалося саме під час проходження ним служби в органах внутрішніх справ України і цей період підлягає зарахуванню до стажу як пільговий.

Як вбачається з матеріалів справи, до вислуги років позивача не врахована вислуга років на пільгових умовах, зокрема час перебування під вартою та час відбуття покарання в місцях позбавлення волі у період з 13.12.2011 по 24.01.2013, тобто на протязі 13 місяців 11 днів, з розрахунку один місяць за три місяці, а саме 3 роки 4 місяці 3 дні.

Отже наявні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до вислуги років позивача час його перебування під вартою та час відбуття покарання в місцях позбавлення волі у період з 13.12.2011 по 24.01.2013, тобто на протязі 13 місяців 11 днів, з розрахунку один місяць за три місяці, а також оформлення і направлення необхідних документів до ГУ ПФУ в м. Києві для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 та п. «д» ч. 1 ст. 17 Закону № 2262-ХІІ.

З урахуванням наведеного суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на те, обставини, про які зазначає позивач, виникли після звільнення його зі служби в органах внутрішніх справ України, а тому ці правовідносини не пов`язані з проходженням або звільненням з публічної служби.

Крім того, суд зазначає, що наказ ГУ МВС в м. Києві від 19.09.2012 №523 о/с про звільнення позивача видано у зв`язку із засудженням за вчинення злочину на підставі вироку, який набрав законної сили та підлягав виконанню, а тому відповідач, звільняючи позивача з органів внутрішніх справ, діяли правомірно.

Разом з тим, з моменту скасування ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.01.2013 вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2011 та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30.07.2012 припинила існування обставина, що стала підставою звільнення позивача, а тому у позивача виникло право на поновлення на публічній службі та на одержання грошового забезпечення з 24.01.2013.

При вирішенні даної справи суд також враховує правову позицію Верховного Суду викладену у постановах від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а та від 14.04.2021 року у справі №480/4241/18.

Щодо вимоги про зобов`язання саме відповідача з оформлення, підготовки та подання документів суд зазначає наступне.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за №135/13402, (далі Порядок № 3-1), в редакції станом на дату звільнення позивача, саме на ГУ МВС України в м. Києві був покладений обов`язок підготувати документи для призначення пенсії.

Станом на час розгляду даної справи, Порядок № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 року №10-1) обов`язок підготувати документи для призначення пенсії так і залишився покладеним на орган, що призначає пенсію, «через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства внутрішніх справ України, за останнім місцем служби.»

Підпунктами 2 та 3 розділу III «Підготовка і подання документів для призначення пенсії» Порядку №3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 року № 10-1) передбачено, що уповноважений орган (структурний підрозділ) надає допомогу особі в одержанні необхідних для призначення пенсії документів. У разі якщо підготовлено не всі необхідні документи для призначення пенсії, то подаються наявні, а документи, яких не вистачає, подаються додатково. Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженим органом (структурним підрозділом) до органу, що призначає пенсію, мають бути завірені цим уповноваженим органом (структурним підрозділом) або органом, в якому особа проходила військову службу (службу), в установленому порядку.

Тобто зобов`язання з оформлення, підготовки і подання документів для призначення пенсії, зокрема направлення необхідних документів до ГУ ПФУ в м. Києві про зарахування до вислуги років при призначенні пенсії позивачу часу перебування під вартою та часу відбування покарання в місцях позбавлення волі у період з 13.12.2011 по 24.01.2013 покладено саме на відповідача.

Щодо врахування періоду 13.12.2011 по 24.01.2013 у трикратному розмірі, то слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25.11.2016 у цивільній справі №760/1409/15 встановлені обставини, що не погребують доказування, зокрема в частині строку перебування під слідством та судом з 20.04.2004 по 12.06.2014, тобто протягом 121 місяця та 23 днів. При цьому час, протягом якого ОСОБА_1 перебував під вартою та відбував покарання в місцях позбавлення волі - з 13.12.2011 по 24.01.2013, тобто 13 місяців і 11 днів.

Прокуратура м. Києва листом від 03.01.2019 за вих. №17/3-4вих19 підтвердила факт направлення до ліквідаційної комісії ГУ МВС України в м. Києві на запит останньої від 18.12.2018 за вих. №99-аз/125/05/26-2018 копії постанови від 12.06.2014 про закриття кримінального провадження №0000112 від 10.04.2013 щодо неправомірних дій окремих працівників Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, в тому числі ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Відповідно до листа ГУ МВС України в м. Києві від 31.07.2018 за вих. № 88- аз/125/05/26-2018, «до вислуги років у календарному обчисленні ОСОБА_1 зараховані період служби в Збройних Силах (26.10.1987-10.11.1990) та в органах внутрішніх справ України (01.08.1992 року-15.08.2013). До вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах зараховано періоди на посадах карного розшуку з розрахунку один місяць служби за півтора місяці (18.06.2002-02.03.2004, 22.12.2004-26.07.2011)».

Проте, періоди перебував під вартою та відбування покарання в місцях позбавлення волі з 13.12.2011 року по 24.01.2013 року до вислуги років ОСОБА_1 у пільговому обчисленні не зараховано.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що до вислуги років позивача у пільговому обчислені не було в повному обсязі зараховано період перебував під вартою та відбування покарання в місцях позбавлення волі.

Враховуючи наведене, вимоги позивача щодо зарахування до його вислуги років для призначення пенсії часу перебування під вартою та відбування покарання в місцях позбавлення волі з 13.12.2011 по 24.01.2013, на пільгових умовах з розрахунку один місяць за три місяці, є обґрунтованими.

Стосовно посилання відповідача на те, що позивач вже звертався з вимогами щодо зарахування до вислуги років для виплати пенсії періоду перебування під вартою з розрахунку один місяць за три місяця і у справі № 826/11506/18 позивачу було відмовлено у задоволенні позову, суд зазначає наступне.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2021 у справі № 826/11506/18, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2021, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в м. Києві та Головного управління Національної поліції України в м. Києві про визнання протиправними дії Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в м. Києві та ГУ НП України в м. Києві щодо не включення до довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 25.05.2017 року №44935 усіх складових грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії у розмірах, встановлених постановою КМ України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та основного розміру пенсії; зобов`язання Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в м. Києві та ГУ НП України в м. Києві виготовити та направити до ГУ ПФУ в м. Києві нову довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачу з повною реальною інформацією, згідно Постанови №988, із зазначенням основних і додаткових видів грошового забезпечення в наступних розмірах: посадовий оклад - 2600,00 грн., оклад за військове звання (капітан міліції) - 1800,00 грн., надбавка за вислугу років 50% - 2200,00 грн., середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці, у томі числі надбавка за виконання особливо важливих завдань 50%, та премія 52% - 1189,98 грн.; основний розмір пенсії: 88% грошового забезпечення (вислуга років 31) у розмірі 6855,18 грн., з 01.01.2016 року, тобто з дати виникнення права на перерахунок пенсії.

Отже предметом спору у справі № 826/11506/18 Окружного адміністративного суду міста Києва було виготовлення і направлення до ГУ ПФУ в м. Києві нової довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

Предметом спору у дані же справі № 320/29160/23 є саме зарахування до вислуги років позивача вислугу за час перебування під вартою та відбуття покарання в місцях позбавлення волі у період з 13.12.2011 по 24.01.2013.

Таким чином доводи відповідача в цій частині є також необґрунтованими.

Щодо інших доводів сторін, то вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Частина друга статті 3 Конституції України визначає, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 3220,80 грн.

Зважаючи на задоволення позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 3220,80 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві щодо не зарахування до вислуги років ОСОБА_1 часу перебування під вартою та часу відбуття покарання в місцях позбавлення волі у період з 13.12.2011 по 24.01.2013 з розрахунку один місяць за три місяці.

3. Зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15; ) зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) час перебування під вартою та час відбування покарання в місцях позбавлення волі у період з 13.12.2011 по 24.01.2013 з розрахунку один місяць за три місяці.

4. Зобов`язати Ліквідаційну комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15; ) оформити та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 04053, м. Київ вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ) про зарахування до вислуги років при призначенні пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) часу перебування під вартою та часу відбування покарання в місцях позбавлення волі у період з 13.12.2011 по 24.01.2013, з розрахунку один місяць за три місяці, відповідно до п. «а» ст. 12 та п. «д» ч. 1 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 3220,80 (три тисячі двісті двадцять гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15; ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.