Справа № 450/5609/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 450/5609/24 пров. № А/857/8586/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанського А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2025 року у справі №450/5609/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Савчин Тетяни Степанівни про визнання протиправною та скасування постанови, -

суддя в 1-й інстанції Кукса Д.А.,

дата ухвалення рішення 17.02.2025,

місце ухвалення рішення м. Пустомити,

дата складання повного тексту рішення не зазначено, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Попівняк Н.М., звернулася в суд з адміністративним позовом та просила визнати протиправною постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3517039 від 20.11.2024 та скасувати її.

В обґрунтування позову покликається на те, що 20.11.2024 поліцейським взводу №1 роти №3 батальйону №1 УПП у Львівській області Савчин Т.С. винесено постанову серії ЕНА №3517039 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за порушення ч.1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) за порушення п.31.4.3. «в» Правил дорожнього руху про керування транспортним засобом з несправними зовнішніми світловими приладами, не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби та накладено штраф в розмірі 340 грн. на позивача. В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач 20.11.2024 о 21:34:05 у м. Львові по пр. В`ячеслава Чорновола, 99, керувала автомобілем марки «Mеrcеdec-Benz GLK 250» р.н. НОМЕР_1 з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темпу пору доби. Однак вона не погоджується з даним твердженням, оскільки ввечері 20.11.2024 на своєму автомобілі марки «Mеrcеdec-Benz GLK 250» р.н. НОМЕР_1 поверталась з вул. Миколайчука в м. Львові, а саме з ТМО №1 міста Львова імені святого Пантелеймона, де працює лікарем-радіологом, направлялась додому. Відповідно перед початком руху на даному автомобілі перевірила його технічний стан на справність, в тому числі справність зовнішніх світлових приладів, оскільки це вже була темна пора доби. Оглянувши автомобіль, переконалась, що всі зовнішні світлові прилади справні, в тому числі і ліва фара в режимі ближнього світла. Після чого поїхала додому. Приблизно о 21.34 цього дня, рухаючись по пр. В`ячеслава Чорновола, вона помітила як за її автомобілем їде патрульний автомобіль поліції з ввімкненими проблисковими маячками та через гучномовець вона почула вимогу працівників поліції прийняти вправо та зупинитись. Після зупинки працівники поліції повідомили її, що причиною цього була несправність лівої фари в режимі ближнього світла її автомобіля. Вона повідомила, що перед початком руху переконалась в справності зовнішніх світлових приладах. Оскільки про її несправність стверджували працівники поліції позивач припустила, що лампочка могла згоріти вже в ході експлуатації транспортного засобу, однак у зв`язку з стаціонарним освітленням дороги могла цього не помітити. Працівники поліції повідомили, що приймають рішення про притягнення її до адміністративної відповідальності. Коли позивач вийшла з автомобіля, щоб переконатись в несправності лампи ближнього світла лівої фари, виявила, що така працює та повідомила про це працівників поліції. Працівники поліції переконались, що лампа ближнього світла лівої фари працює та відповіли, що їм все одно і вони вже прийняли рішення. Також вона зробила фотографію з зображенням передньої частини свого автомобіля, де зафіксовано справність лівої фари в режимі ближнього світла. 26.11.2024 вона отримала поштою оскаржувану постанову. Вона повністю дотрималась ПДР, про що повідомила працівників поліції: перед початком руху переконалась у справності транспортного засобу, не виявила несправності ближнього світла лівої фари в дорозі, навіть після зупинки працівниками поліції переконалась у її справності. За технічними характеристиками автомобіля марки «Mercedec-Benz GLK 250» р.н. НОМЕР_1 у разі несправності зовнішніх світлових приладів відбувається сповіщення водія на панель приладів, однак такого сповіщення під час експлуатації вказаного транспортного засобу не було. Жодних доказів вчинення нею адміністративного правопорушення відповідачем не надано, зокрема, запису з нагрудної відеокамери (відео реєстратора) під час оформлення будь яких адміністративних матеріалів про адміністративне правопорушення та під час перевірки документів особи. Сама по собі копія постанови у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може достовірно свідчити про вчинення адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Вважає, що поліцейський взводу №1 роти №3 батальйону №1 УПП у Львівській області Савчин Т.С. при винесенні оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на неї, не дотримав вимоги ст.ст.245, 268, 280 КУпАП та інших нормативно - правових актів, грубо порушив розгляд справи, фактично не провівши її у відповідності до закону, не довів її вини у вчинені адміністративного правопорушення, а відтак така постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області позов задоволено; скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3517039 від 20.11.2024 на ОСОБА_1 у вигляду штрафу у розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, а провадження у справі закрито; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень - Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Не погоджуючись із цим рішенням його оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

Відповідач вважає таке незаконним та необґрунтованим, оскільки воно прийнято за умов неповного дослідження доказів, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до невідповідності зроблених судом першої інстанції висновків обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП необхідна сукупність таких умов: непрацююча лампа лівої фари в режимі ближнього світла та темна пора доби або умови недостатньої видимості. Факт керування позивачем транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла фар на момент зупинки її працівниками поліції, встановив суд першої інстанції під час розгляду справи №450/5609/24.

Оскільки інкриміноване правопорушення відбулося о 21:34 год., тобто після заходу сонця, то позивач керувала транспортним засобом в темну пору доби з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла, тобто з порушенням п. 31.4.3 «в» Правил дорожнього руху України.

Крім того, у даному випадку закінчений склад правопорушення настає з того моменту, коли особа рухалася з технічною несправністю, передбаченою п. 31.4.3 «в» Правил дорожнього руху, з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла у темну пору доби.

Акцентовано увагу на тому, що Пустомитівський районний суд Львівської області під час прийняття рішення не в повній мірі дослідив надані відповідачем відеодокази та взагалі не взяв до уваги пояснення відповідача стосовно того, що технічний стан автомобіля перед початком руху позивачем взагалі не перевірявся.

Зазначено, що з долучених до відзиву на позовну заяву відеоматеріалів не вбачається, що позивач повідомляє працівників поліції про те, що перед початком руху переконалася в справності світлових приладів автомобіля.

Апелянт просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17.02.2025 у цій справі та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову повністю.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Крім того, 23.04.2025 від апелянта надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи, у якому просив приєднати до матеріалів цієї справи докази, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке ставиться їй у вину.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції виходив з того, що вина позивачки у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена «поза розумним сумнівом», а тому суд приходить до переконання, що позов є підставним, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3517039 від 20.11.2024 про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн., підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3517039 від 20.11.2024 о 21:44:44 на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за керування 20.11.2024 21:34:05 в м. Львові на пр. В.Чорновола, 99, водієм ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Mercedec-Benz GLK 250», д.н.з. НОМЕР_1 , з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушила п.31.4.3.в ПДР та скоїла правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд керується таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з частиною першою статті 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до підпункту 31.4.3 пункту 31.4 Правил дорожнього руху, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, в разі, зокрема, в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Відповідно до п. 31.5 ПДР, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із положеннями ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка доведена в законний спосіб.

В розумінні ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновків експертів.

При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ст.73 КАС України). Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.74 КАС України).

Судом першої інстанції зі змісту долученого відеозапису, який також досліджено судом апеляційної інстанції, встановлено, що на момент зупинки керованого транспортного запису ліва фара автомобіля в режимі ближнього світла не працювала.

Своєю чергою, працівникам поліції після зупинки транспортного засобу позивача стало відомо про те, що згадана вище фара ближнього світла перебуває в робочому стані, вона повідомила про це працівників, що свідчить про відсутність умислу позивачки на керування транспортним засобом з технічними несправностями. Однак, працівник поліції зазначила, що постанова вже винесена.

Про справність лівої фари в режимі ближнього світла транспортного засобу, свідчать і долучені до матеріалів справи фото, здійснені 20.11.2024 о 21:45 год.

У контексті спірних правовідносин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано жодного доказу, який би свідчив про наявність умислу позивачки на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо винуватості винності особи, що притягується до відповідальності, в даному випадку у формі умислу, тлумачаться на її користь.

Також у даному випадку апеляційний суд звертає увагу на те, що у разі відсутності ж в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства, ст. ст. 73,74 КАС України, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду наведеній у постанові від 24.07.2019 року по справі №161/10598/16-а, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, яку відповідно до ч.5 ст.242 КАС України колегія суддів враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Разом з тим, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства статті 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, надані відповідачами відеозаписи не можуть вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

При цьому, будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості позивача у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП відповідачем не надано.

Виходячи з наведеного, фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення.

За таких обставин, спірна постанова від 20.11.2024 серії ЕНА №3517039 стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Слід зазначити, що відповідач відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України не надав суду доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та не довів законності прийнятого рішення.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи відповідно до вимог статті 139 КАС України немає.

Керуючись ст. 229, 241, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17.02.2025 у справі №450/5609/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді В. Я. Качмар
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 24.04.25