Справа № 320/5293/23
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року м. Київ № 320/5293/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Любенко Д.І.,

за участю представників сторін:

від позивача Фролова-Гутарова І.А.

від відповідача Бондар П.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Д.СОЛЮШНС»

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Д.Солюшинс» з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.08.2021 № 2, 20.08.2021 № 2 та 20.08.2021 № 2.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що не погоджується із висновками податкового органу щодо нереальності господарських операцій з контрагентами та прийнятими на підставі цих висновків рішення, вважає їх протиправними, такими, що порушують його права, свободи та інтереси, та таким, що підлягають скасуванню. Позивач стверджує, що документальна перевірка, за результатами якої складено акт та винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення була призначена та проведена незаконного, з огляду на те, що в період такого призначення діяв мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19). Таким чином, за твердженням позивача, неправомірність проведення відповідачем первинної документальної планової перевірки нівелює законність всіх подальших наслідків, у тому числі тих, які виникли у зв`язку з розглядом заперечень на акт такої незаконної перевірки.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду, призначено підготовче засідання.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, на підставі розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду проведено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи № 320/5293/23, яку передано на розгляд головуючій судді Пановій Г.В.

Згідно з частиною другою статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 справу прийнято до провадження судді Панової Г.В., вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги не визнав, зазначаючи про обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Зміст відзиву на позовну заяву є ідентичним за своєю суттю тим обставинам, які викладені в акті перевірки. Крім того, відповідач зазначив про правомірність продовження контролюючим органом строку проведення перевірки з огляду на дію постанови Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 №89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок».

Такі доводи заперечені позивачем у наданій суду відповіді на відзив, в якій додатково наголошено на обґрунтованості позовних вимог.

На адресу суду представниками сторін було направлено клопотання про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті.

Протокольною ухвалою від 07.02.2025 суд на місці ухвалив задовольнити клопотання сторін, закрити підготовче судове засідання та призначити справу по суті заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні 14.04.2025 представник позивача підтримав доводи позовної заяви та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позов заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з такого.

Головним управлінням ДПС у м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Д.СОЛЮШНС» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 11.01.2019 по 31.03.2021, валютного за період з 11.01.2019 по 31.03.2021, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 11.01.2019 по 31.03.2021 та іншого законодавства за відповідний період.

За результатами перевірки був складений акт від 15.07.2021 № 55423/26-15-07-02-06-17/42750685.

У своєму акті перевірки податковий орган прийшов до висновку про допущені порушення платником податків, а саме:

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ зі змінами та доповненнями (далі ПК України), п.5 п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» від 16.07.1999 №996-ХІV, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за період з 11.01.2019 по 31.03.2021 на суму в розмірі 963 251,00 грн та заниження податку на прибуток на суму 1 394 107,00 грн, в тому числі: за 1 квартал 2021 року на суму 1 394 107,00 грн;

- п.44.1 ст. 44, п. 198.1, п.198.3 ст. 198, п. 200.4 ПК України встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 1 741 658,00 грн, в тому числі по періодах: грудень 2019 року в сумі 1 741 658,00 грн.

Відповідно до п. 86.7 ст. 86 ПК України, позивачем були направлені відповідачу заперечення на акт перевірки, які податковий орган залишив без задоволення.

На підставі акта перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 20.08.2021 № 2, яким встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму в розмірі 963 251,00 грн;

- від 20.08.2021 № 2, яким встановлено заниження податку на прибуток на суму 1 394 107,00 грн;

- від 20.08.2021 № 2, яким встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 1 741 658,00 грн та застосовано 435 415,00 грн. штрафних санкцій.

Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем подано скаргу до контролюючого ДПС України (в порядку ст. 56 ПК України).

09.12.2022 Державною податковою службою України було прийнято рішення про результат розгляду скарги № 16420/6/99-00-06-01-01-06, яким було залишено скаргу без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення від 20.08.2021 № 2, 20.08.2021 № 2 та 20.08.2021 № 2, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Положеннями статті 62 Податкового кодексу України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Відповідно до п.77.2 ст.77 Податкового кодексу України до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік. Порядок формування, затвердження плану-графіка та внесення змін до нього, а також перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Внесення змін до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на поточний рік допускається не частіше одного разу в першому та одного разу в другому кварталі такого року, крім випадків коли зміни пов`язані із змінами найменування платника податків, що вже був включений до плану-графіка, та/або виправлення технічних помилок. Документальна перевірка платника податків, який був включений до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на поточний рік внаслідок внесення змін у такому році (інших ніж зміни найменування платника податків, що вже був включений до плану-графіка, та/або виправлення технічних помилок), може бути розпочата не раніше 1 липня поточного року в разі внесення змін до плану-графіка проведення документальних перевірок на поточний рік у першому кварталі такого року і не раніше 1 жовтня поточного року в разі внесення змін до плану-графіка проведення документальних перевірок на поточний рік у другому кварталі такого року. Оновлений план-графік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 30 числа останнього місяця кварталу (у випадках змін найменування платника податків, що вже був включений до плану-графіка, та/або виправлення технічних помилок - до 30 числа місяця, що передує місяцю, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки). Платники податків - юридичні особи, що відповідають критеріям, визначеним пунктом 44 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу, та у яких сума сплаченого до бюджету податку на додану вартість становить не менше п`яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, а також самозайняті особи, сума сплачених податків яких становить не менше п`яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки. Зазначена норма не поширюється на таких платників податків у разі порушення ними статей 45, 49, 50, 51, 57 цього Кодексу.

Згідно з п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Відповідно до п.п.77.6-77.9 ст.77 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу. Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу. Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу. Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України, в редакції на момент проведення перевірки, установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Інформація про перенесення документальних планових перевірок, які відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок мали розпочатися у період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» не були розпочаті, включається до оновленого плану-графіку, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом.

На період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Тобто, положення пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України пов`язані та прямо відсилають до актів Кабінету Міністрів України, на підставі яких завершується дія карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Так, карантин на території України було установлено Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами).

Зокрема, пунктом 1 зазначеної постанови у редакції на 31.11.2021 було установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

У подальшому Верховною Радою був прийнятий Закон від 17.09.2020 № 909-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 909-ІХ), яким Кабінету Міністрів України на час дії карантину було надано право скорочувати строки дії обмежень, заборон, пільг та гарантій, встановлених законами, прийнятими з метою запобігання виникненню і поширенню Covid-19.

Тобто з прийняттям Закону № 909-ІХ законодавець фактично дозволив Кабміну скорочувати строки дії мораторію на проведення податкових перевірок, передбаченого у пункті 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу.

Так, Кабінет Міністрів України 03.02.2021 прийняв постанову № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок», якою було скорочено строк дії обмежень, встановлених пунктом 52-2 підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення таких видів перевірок юридичних осіб:, окрім іншого, документальних перевірок, право на проведення яких надається з дотриманням вимог пункту 77.4 статті 77 Кодексу.

Водночас, мораторій на проведення податкових перевірок на період карантину прямо закріплений пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу та вказана норма в частині обмежень на проведення планових перевірок, була чинною, її дія не зупинялась на момент проведення планової перевірки позивача.

Отже, приймаючи Закон № 909-ІХ, законодавець не вніс будь-яких змін до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу, і дія вказаного пункту зупинена не була.

Відтак, з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 89 , на яку посилався представник відповідача у своїх поясненнях під час судового засідання, між її нормами та нормами Кодексу виникла ієрархічна колізія нормативно-правових актів, тобто колізія, яка виникає внаслідок регулювання одних фактичних відносин нормами, закріпленими в актах, що мають різну юридичну силу.

Правилами подолання ієрархічних колізій встановлено, що при суперечності нормативно-правових актів застосовуються норми, що встановлюються в актах, які мають вищу юридичну силу.

Конституція України, як акт найвищої юридичної сили встановлює, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також Указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

При цьому, Конституція України не встановлює пріоритет застосування того чи іншого закону, в т.ч. залежно від предмета правового регулювання.

Немає також закону України, який регулював би питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу. Однак, за загальним правилом у разі, якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні правила правового регулювання, перевагу при застосуванні необхідно надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною. При цьому «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим».

Враховуючи, що норми, встановлені в Кодексі є спеціальними по відношенню до норм, встановлених у Законі № 909-ІХ, оскільки саме нормами Кодексу врегульовані відносини, зокрема, щодо адміністрування податків, у т.ч. порядку призначення та проведення податкових перевірок, та приймаючи до уваги вказані вище правила подолання колізій між нормами законів, які мають рівну юридичну силу, можна дійти висновку, що пріоритет при застосуванні повинні мати саме норми Податкового кодексу, а не Закону № 909-ІХ.

Отже, оскільки Законом № 909-ІХ, яким Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження щодо скорочення строку дії мораторію на проведення податкових перевірок, зміни до Кодексу, у т.ч. його пункт 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ, не вносилися, і Закон №909-ІХ не належить до актів податкового законодавства України, він не може мати пріоритет над нормами, встановленими у Кодексі, у т.ч. у питанні щодо скорочення строку дії мораторію на проведення податкових перевірок.

Більше того, приймаючи до уваги наведені вище принципи та правила регулювання відносин у сфері оподаткування, що закріплені в податковому законодавстві України, суд доходить висновку, що Закон № 909-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не може визначати правила проведення податкових перевірок під час дії карантину, як і делегувати Кабінету Міністрів повноваження скорочувати строк дії мораторію, встановленого в пункті 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу, оскільки правила призначення та проведення податкових перевірок можуть встановлюватися виключно нормами Кодексу.

Беручи до уваги той факт, що пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу є нормою вищої юридичної сили, ніж постанова Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 89, за загальним правилом вирішення колізій, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України, а тому у даному випадку, підлягають застосуванню саме норми Кодексу.

Одночасно судом встановлено, що Кабінетом Міністрів України на момент проведення перевірки позивача не приймалось рішення про завершення дії карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а відтак діяв мораторій на проведення документальних планових перевірок платників податків.

Аналогічна правова позиція сформульована Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.02.2022 по справі № 420/12859/21.

Крім того, правова позиція щодо застосування пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу висловлена Верховним Судом незмінно та послідовно у багатьох постановах, зокрема, від 07.12.2022 у справі № 640/16523/21, від 28.10.2022 у справі № 600/1741/21-а, від 27.04.2022 у справі № 140/1846/21, від 15.04.2022 у справі № 160/5267/21, від 23.02.2023 у справі № 160/20112/21, від 12.07.2023 у справі № 320/630/22.

Щодо спірних податкових повідомлень-рішень, суд зазначає про таке.

В акті перевірки зазначено, що згідно з наданими до перевірки документами встановлено придбання ТОВ «Д.СОЛЮШНС» від ТОВ «НЕБО ІВЕНТС ЕДЖЕНСТ» послуг з підготовки, організації, проведення та технічного забезпечення корпоративного заходу на загальну суму 10 449 950,40 грн., в тому числі ПДВ 1 741 658,40 гривень.

Взаємовідносини ТОВ «Д.СОЛЮШНС» з ТОВ «НЕБО ІВЕНТС ЕДЖЕНСІ» здійснювались на підставі Договору про надання послуг від 03.12.2019 № 70-ДСОЛ.ТОВ «Д.СОЛЮШНС»,

Під час перевірки надано та досліджено первинні документи та картка рах. 631 по контрагенту ТОВ «НЕБО ІВЕНТС ЕДЖЕНСІ», щодо декларування придбання послуг з підготовки, організації, проведення та технічного забезпечення корпоративного заходу, а саме: послуги з оренди світлового, звукового, сценічного та іншого технічного обладнання, послуги з оренди відеообладнання; монтаж демонтаж звукового, світлового, сценічного та відео- обладнання; забезпеченням місцем для проведення заходу (Гольф-центр); послуги кейтерінгу; забезпечення сувенірною, поліграфічною продукцією; виготовлення мультиплікаційного фільму, інтро, створення контенту, відео контенту, сторі борд відео контенту; дизайн матеріалів, 3D макетування; забезпечення виступу артистів на заході; додаткові витрати на підготовку заходу; декорування сцени, фото-зона, інтерактивна фото-зона, вуличної навігації, в тому числі монтаж демонтаж; забезпечення фото та відео зйомка заходу; забезпечення чергування автомобіля медичної допомоги на загальну суму 10 449 950,40 грн. в тому числі ПДВ 1741 658,40 грн., відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 27.12.2019 № ОУ-006.

ТОВ «НЕБО ІВЕНТС ЕДЖЕНСІ» перебуває на обліку в ГУ ДПС у м. Києві (Печерський район м. Києва) з 07.11.2005, основний вид діяльності за КВЕД: Організація інших видів відпочинку та розваг. Основні засоби на 01.01.2021 задекларовано в сумі 26,1 тис. гривень.

Згідно з даними звіту про нарахування єдиного внеску на підприємстві працюють 4 особи.

На адресу ТОВ «НЕБО ІВЕНТС ЕДЖЕНСІ» надіслано запит від 15.06.2021 № 15309/1/26-15-07-02-06-22 про надання інформації та її документального підтвердження. Отримано відповідь від 02.07.2021 № 1/7/21 згідно з якою не надані первинні документи, щодо придбання послуг та оренди приміщення. Окрім того, відсутні звіти про оренду землі, ТОВ «НЕБО ІВЕНТС ЕДЖЕНСІ» не подавало до ДПС податкової декларації з плати за землю за 2019 рік.

Згідно з наданими первинними документами та наявною податковою інформацією в ГУ ДИС у м. Києві по ТОВ «НЕБО ІВЕНТС ЕДЖЕНСІ» виявлено, що у підприємства відсутня достатня кількість основних фондів та необхідна кількість співробітників для здійснення послуг з підготовки, організації проведення та технічного забезпечення корпоративного заходу, окрім того у ТОВ «НЕБО ІВЕНТС ЕДЖЕНС» відсутня оренда Івент Холу «Оболонь» (в т.ч. по ланцюгу придбання). Для надання послуг ТОВ «НЕБО ІВЕНТС ЕДЖЕНС» залучало підприємства з ознаками фіктивності та наймало третіх осіб для підготовки, організації проведення заходу, а саме: ТОВ «ІНФОРЕГЛАНТ», ТОВ «АЛЬТДЕЛ» (попередня назва ТОВ «АГРЕГАТНИЙ СТАН»), ТОВ «НЕСТОРН». Зазначені підприємства не мали необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності основних засобів, відсутності необхідної кількості найманих працівників, відсутності власних чи орендованих приміщень, окрім того, декларують придбання ТМЦ широкої номенклатури.

Згідно з відомостями ІС «Податковий блок» значиться інформація по підприємствах, що прийнято рішення про відповідність платників податку на додану вартість критеріям ризиковості.

Суд зауважує, що факт виконання ТОВ «НЕБО ІНВЕНТС ЕДЖЕНСІ» своїх послуг підтверджується актом прийому-передачі від 27.12.2019 № ОУ-006, в якому позивач сформував собівартість наданих послуг у сумі 8 258 944,13 грн. в частині послуг, які в подальшому були реалізовані та відобразило 449 347,87 грн. у складі інших операційних витрат в частині послуг, які були використані для власних потреб.

Стосовно висновків акта перевірки в частині відсутності у контрагентів позивача необхідних трудових ресурсів, то суд зазначає, що факт відсутності основних засобів, сам по собі не може бути беззаперечним доказом нереальності операцій.

Відповідно до частини першої статті 627 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання мають свободу у виборі умов договору. Це означає, що господарська діяльність не обов`язково передбачає наявність у підприємства власних матеріальних ресурсів. Використання договорів відповідального зберігання, субпідряду чи аутсорсингу є загальнопоширеною практикою, що зумовлює можливість укладення договорів з третіми особами.

Податковий орган не надав доказів, які б свідчили про відсутність договорів, що підтверджують факт не залучення іншого суб`єкта господарювання до виконання вказаних договорів. Тому, висновки акта перевірки у цій частині не ґрунтуються на реальних доказах порушень, а лише на припущеннях.

В акті перевірки податковий орган посилається на віднесення контрагентів позивача до ризикових платників податків на підставі п. 8 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року № 1165 (далі Критерії) через встановлені операції з придбання товарів (послуг) у платників податків з ознаками ризиковості.

Проте наявність певної податкової інформації на яку посилається податковий орган, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі товари (роботи, послуги) не отримувались платником податків від його контрагента.

Також суд звертає увагу, що на позивача не може бути покладено відповідальність за ймовірні порушення, допущені ТОВ «НЕБО ІНВЕНТС ЕДЖЕНСІ» при укладенні договорів з третіми особами, з якими позивач навіть не вступав у договірні відносини. Крім того, незрозуміло, за якими критеріями податковий орган проводив аналіз.

Правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача із його постачальниками.

Такий висновок сформульовано у постановах Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 818/1504/17, від 17.12.2018 у справі № 810/1753/17, від 30.06.2020 у справі № 440/426/19, від 21.10.2020 у справі № 620/846/19.

Верховний Суд в постановах від 11.11.2020 № 320/1147/19, від 24.11.2020 № 813/3034/15 виклав висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якого норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Податковий орган в акті перевірки посилається на залучення контрагентом третіх осіб з ознаками фіктивності, для надання послуг за договором, а саме: ТОВ ІНФОРЕГЛАНТ», ТОВ «АЛЬТДЕЛ»(ТОВ «АГРЕГАТНИЙ СТАН») та ТОВ «НЕСТОРН». Загальна сума операцій, яка оскаржується податковими органами в акті перевірки, складає 10 449 950,40 грн, в т. ч. ПДВ 1 741 658,40 грн. Однак, в акті перевірки відсутня інформація про суму послуг наданих кожним, на думку податкового органу, «фіктивним» підприємством.

Додатково суд фіксує свою увагу, що обставини здійснення господарських операцій повинні аналізуватися на момент її вчинення. Господарська операція, яка оскаржується Податковими органами, була проведена 27 грудня 2019 року, що підтверджено належним чином оформленими первинними документами. Проте, під час аналізу ланцюгів постачання товарів/послуг податковий орган наводить інформацію про: неподання підприємствами фінансової або податкової звітності, анулювання реєстрації платником ПДВ, рішення про відповідність платника ПДВ критеріям ризиковості; відсутність достатньої кількості основних фондів та працівників за 2020-2021 роки або посилається в акті перевірки на внутрішні інформаційні системи, без зазначення станом на яку дату або за який період отримані ці дані.

Відповідно, господарські взаємовідносини між позивачем та ТОВ «НЕБО ІВЕНТС ЕДЖЕНСІ», зокрема ланцюги постачання товарів/послуг на стороні ТОВ «НЕБО ІВЕНТС ЕДЖЕНСІ», не були належним чином досліджені податковими органами станом на момент їх виникнення. Аргументи про майновий стан, подання звітності та інші ймовірні правопорушення, які наведені в акті перевірки щодо підприємств з ознаками фіктивності, не дають можливості встановити хронологічний і логічний зв`язок між послугами, отриманими позивачем 27 грудня 2019 року, та підприємствами з ознаками фіктивності.

Крім того, фактично відповідачем здійснено перевірку та аналіз господарської діяльності на підставі відомостей податкових баз контрагентів позивача, в той час, як діяльність позивача не досліджувався контролюючим органом під час перевірки, матеріали справи не свідчать про наявність умислу в ухиленні від оподаткування або вчиненні іншого порушення податкового законодавства, згадані доводи відповідача є лише відомостями про обставини, які без причинно-наслідкового зв`язку не мають значення для вирішення цього спору.

Щодо посилань відповідача щодо неможливості підтвердити операції за відсутності достатньої кількості основних фондів та необхідної кількості співробітників для здійснення послуг з підготовки, організації проведення та технічного забезпечення корпоративного заходу, суд зазначає, що такі твердження не підтверджені належними та допустимими доказами, базуються на узагальненій податкової інформації без проведення контрольних заходів щодо контрагента позивача та дослідження первинних документів.

Законодавством не пред`являються вимоги до суб`єктів підприємницької діяльності стосовно кількості штатних працівників, наявності відповідних основних фондів та матеріально-технічної бази, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів тощо для здійснення господарської діяльності. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальну можливість виконання правочину, що в даному випадку не зроблено. Зворотного суду не доведено.

Щодо посилань відповідача на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2018 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000242 від 06.12.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358 КК України, суд зауважує, що в межах зазначеного кримінального провадження відсутні будь-які відомості в Єдиному державному реєстрі судових рішень про ухвалення вироків. Таких доказів відповідачем суду не надано.

Також, суд зазначає, що доказів обізнаності позивача або його посадових осіб з порядком діяльності його контрагентів та наявністю у них будь-яких порушень податкового або бухгалтерського обліку відповідачем суду не надано і судом не було здобуто.

Відтак, суд відхиляє доводи податкового органу щодо наявності ознак нереальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами, адже доводи податкового органу щодо наявності податкової інформації щодо цього є неприйнятними, оскільки склад податкового правопорушення не може доводитися податковою інформацією, яка має виключно інформаційне навантаження вільного розсуду податкового органу (припущень), та не заснована на аналізі первинних та інших документів (Постанова Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №0870/4806/12).

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 ст.4 ПК України встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Отже, висновки податкового органу щодо нереальності здійснення господарських операцій з ТОВ «НЕБО ІВЕНТС ЕДЖЕНСІ» є необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсними обставинам та спростовані в ході розгляду справи.

Згідно з актом перевірки податковий орган зазначає, про завищення позивачем рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» на суму 8 708 292,00 грн. за рахунок операцій придбання у ТОВ «НЕБО ІВЕНТС ЕДЖЕНСІ».

Водночас, позивачем фактично відображено послуги, отримані від ТОВ «НЕБО ІВЕНСТС ЕДЖЕНСІ», наступним чином:

- у складі собівартості послуг в сумі 8 258 944,13 грн;

- у складі інших операційних витрат у сумі 449 347,87 грн.

Крім того, разом з собівартістю реалізованих послуг позивачем на бухгалтерському субрахунку 70.3.1 відображено дохід та нараховані податкові зобов`язання з ПДВ щодо послуг з підготовки, організації, обслуговування, технічного забезпечення спеціальних виставкових заходів, конференцій, культурно-мистецьких заходів. На вартість послуг, віднесених до складу інших операційних витрат, нараховано податкові зобов`язання з ПДВ відповідно до норми п.198.5 ПК України.

Зазначені операції підтверджені наданими в ході розгляду справи судом регістрами бухгалтерського обліку, банківськими документами, актами прийому-передачі та первинними документами.

Представлені позивачем документи відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» до первинних документів, не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності та в сукупності з іншими доказами підтверджують реальність здійснення господарських операцій позивача з контрагентами.

Відповідачем, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації, засвідчені наданими позивачем документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. У свою чергу, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Нормами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вказано, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі Положення № 88) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Підпунктом 2.15 п. 2 Положення № 88 визначено, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

Також п. 2.16 Положення №88 встановлено, що первинні документи, що пройшли обробку, повинні мати відмітку, яка виключає можливість їх повторного використання: при ручній обробці - дату запису в регістр бухгалтерського обліку, а при обробці електронними та іншими засобами - відтиск штампу оператора, відповідального за їх обробку, або відмітку, придатну для її оброблення електронними засобами.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є саме те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Тобто, зарахування здійснюється у зв`язку із здійсненням операції платника податку шляхом реалізації його товарів, виконаних ним робіт, наданих ним послуг, які є підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 813/2013/16, від 07.04.2021 у справі № 640/1931/19.

Також, судом встановлено, що ТОВ "НЕБО ІВЕНТС ЕДЖЕНСІ" на адресу ТОВ «Д.СОЛЮШНС» до акта перевірки виписано такі податкові накладні:

-від 20.12.2019 №11 на загальну суму 2089990,08 грн. в тому числі ПДВ 348331,68 грн.;

-від 05.12.2019 №12 на загальну суму 8359960,32 грн. в тому числі ПДВ 1393326,72 грн.

Податкові накладні виписані ТОВ "НЕБО ІВЕНТС ЕДЖЕНСІ", включені до податкового кредиту ТОВ «Д.СОЛЮШНС» у відповідних періодах.

В бухгалтерському обліку зазначена операція відображена:

Д - т 644 «Податковий кредит»

К - т 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на суму 1741658,40 гривень.

Надані суду первинні документи ТОВ «Д.СОЛЮШНС» дозволяють прослідкувати рух товарно-матеріальних цінностей між контрагентами, які є зареєстрованими платниками податку на додану вартість в момент реєстрації податкових накладних, а також підтверджують надання послуг від ТОВ "НЕБО ІВЕНТС ЕДЖЕНСІ" на суму ПДВ 1741658,40 грн.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставність висновків перевірки і заперечень відповідача щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій, оскільки такі висновки не підтвердженні відповідними доказами та суперечать наявним у справі доказам.

Зазначені в акті перевірки і запереченнях обставини ні кожна окремо, а ні у своїй сукупності, не спростовують доводів позивача і наданих ним доказів.

Інших доказів і аргументованих доводів, які б доводили достовірність зазначених в акті порушень і спростовували доводи позивача і надані ним докази, відповідач суду не зазначив.

Таким чином, суд вважає переконливими доводи позивача про відсутність зазначених в акті порушень і правомірність декларування ним спірних сум податкових зобов`язань, оскільки такі доводи позивача відповідають приписам Податкового кодексу України і в достатній мірі підтверджені належними і допустимими засобами доказування.

Недостатність доказів і недоведеність відповідачем, на якого Кодекс адміністративного судочинства України покладає тягар доказування правомірності прийнятого рішення, тих обставин, які стали підставою для його прийняття, вказують на неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що є підставою для визнання їх протиправними і скасування та задоволення позовних вимог повністю.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з даним позовом до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 26840,00 грн, що підтверджується відомостями квитанції наявної в матеріалах справи.

Відтак, враховуючи задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.08.2021 № 2, від 20.08.2021 № 2 та від 20.08.2021 № 2.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Д.СОЛЮШНС» (ідентифікаційний код 42750685, місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 8 літера 20 - Д) судовий збір у сумі 26 840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у м. Києві (, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 24 квітня 2025 р.