Справа № 750/4706/25
Суддя: Рахманкулова І. П.
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/4706/25
Провадження № 2-а/750/128/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

у квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить скасувати постанову № 236 від 20 лютого 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, згідно якої його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., а провадження у справі закрити за відсутністю складу правопорушення.

Позивач про існування оскаржуваної постанови дізнався 25 березня 2025 року, оскільки 17 лютого 2025 року отримав направлення для госпіталізації на стаціонарне лікування, а тому не прибув за викликом по повістці від 17.02.2025 та на розгляд справи 20.02.2025.

Позивач обґрунтував свій позов тим, що зазначеною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він відмовився проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 (направлення за №5 від 16.02.2025), чим порушив абзац 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позивач у своєму позові вказує, що до ІНФОРМАЦІЯ_2 його було примусово доставлено 16 лютого 2025 року, де йому було зазначено про необхідність проходження ВЛК, на що позивач повідомив, що саме в цей день, 16.02.2025, він не може проходити ВЛК в наслідок поганого стану здоров`я.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення штрафу є необґрунтованою, винесеною з грубим порушенням чинного законодавства, викладені у ній обставини та підстави правопорушення є такими, що не відповідають фактичним обставинам, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення № 236 від 16.02.2025 він власноруч вказав, що відмовляється від проходження ВЛК саме 16.02.2025 в наслідок поганого стану здоров`я.

Крім того, у протоколі № 236 від 16.02.2025 зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться об 11 год. 00 хв. 20 лютого 2025 року, проте позивач вказує, що не зміг з`явитися у призначений час, так як 17 лютого 2025 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, про який він наголошував 16 лютого 2025 під час його затримання, лікарем-хірургом позивача було направлено на термінову госпіталізацію на стаціонарне лікування (оперативне втручання), про що ОСОБА_1 18.02.2025 повідомив письмово начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , надіславши листа рекомендованою поштовою кореспонденцією, додавши до нього копію електронного направлення на госпіталізацію від 17.02.2025, проте відповідач не врахував поважну причину його неявки на розгляд справи і виніс оскаржувану постанову.

Також позивач у позові зазначив та надав довідку військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 04.03.2025 про те, що він приймається на військову службу за контрактом на посаду водія автомобільного відділення взводу бойового та матеріально технічного забезпечення спеціальної комендатури (з охорони та оборони Централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива) 2-го батальйону охорони, а тому він не ухилився від військової служби після одужання. (а.с.39)

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2025 року прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву.

Представник відповідача надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач 16.02.2025 відмовився проходити ВЛК для встановлення ступеня придатності до проходження військової служби, позивачу 16.02.2025 видано направлення для проходження військово-лікарської комісії за № 236 від 16.02.2025. Позивач заявив про те, що не може її пройти по причині поганого самопочуття. При цьому позивач розписався в журналі реєстрації направлень на ВЛК, тобто позивач отримав направлення на ВЛК, але відмовився проходити медичний огляд. Також, заява про наявність у позивача проблем зі здоров`ям не є підставою для відмови в отриманні направлення, адже метою ВЛК саме і є з`ясування стану здоров`я, направлених для її проходження осіб. Захворювання позивача не впливає на оцінку вчинення ним правопорушення, що полягає у відмові від отримання направлення на ВЛК.

Відповідно до частини першої статті 269 КАС України, у справах, визначених в тому числі статтею 286 КАС України, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

На підставі положень частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення № 236 від 20 лютого 2025 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, за те, що він відмовився проходити медичний огляд для встановлення ступеня придатності до проходження військової служби, чим порушив вимоги абзац 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с. 38).

Аналогічний зміст адміністративного правопорушення наведений у протоколі № 236 від 16.02.2025 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, що складений черговим ІНФОРМАЦІЯ_3 солдатом ОСОБА_2 (а.с. 58).

У графі «підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності» наявний підпис позивача.

Також, у графі «Пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності» міститься запис: «відмовляюсь проходити ВЛК 16.02.2025 по причині поганого почуття здоров`я».

Оскаржувана постанова не містить підпису позивача, є відмітка про те, що копію постанови від 20.02.2025 № 236 про притягнення до адміністративної відповідальності направлено 20.02.2025 засобами поштового зв`язку за місцем проживання ОСОБА_1 .

Позивач у позові зазначає, що 16.02.2025 в приміщенні ТЦК та СП йому було вручено повстку № 02/0118, якою його зобов`язано з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 17.02.2025 о 09:00 для уточнення облікових даних та проходження ВЛК. Але, з`явитися до відповідача 17.02.2025 він не зміг, оскільки лікарем-хірургом його було направлено на термінову госпіталізацію на стаціонарне лікування (оперативне втручання).

У матеріалах справи наявна копія електронного направлення № 4984-0701-2827-1357 Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради, яким підтверджується його направлення на стаціонарне лікування загального напрямку (а.с. 25).

Також у матеріалах справи наявна копія виписки № 3792 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, якою підтверджено, що ОСОБА_1 з 24.02.2025 по 10.03.2025 знаходився на стаціонарному лікуванні (а.с.37)

Позивач 18.02.2025 та 04.03.2025 надсилав рекомендованим поштовим відправленням до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяви з прикладенням копії електронного направлення на госпіталізацію від 17.02.2025 та копії довідки, що він після оперативного втручання продовжує перебувати на лікуванні, в заяві інформував про неможливість явки для проходження ВЛК (а.с. 26-37).

Відповідач у відзиві не зазначив яким чином були розглянуті заяви позивача про неможливість явки через хворобу, і в оскаржуваній постанові про наявність таких заяв та про прийняте по них рішення, не зазначено.

Згідно частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також, частиною першою статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Позивач не визнає вчинення ним адміністративного правопорушення, а тому вказані обставини відповідно до частини другої статті 77 КАС України зобов`язують відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення.

При цьому, суд враховує, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення.

Обставини викладені в постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності повинні бути перевірені за допомогою доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Стаття 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до частини першої статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із частиною третьою статті 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначена норма є бланкетною, тобто при її застосуванні необхідно застосовувати законодавчі акти, які визначають, зокрема, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.

24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні постановлено ввести воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан в Україні було неодноразово продовжено і він діє і на даний час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 запроваджено загальну мобілізацію.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року і на даний час в Україні діє особливий період.

Згідно із частиною сьомою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі Порядок), визначає механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період; процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів; процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи; процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення; організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби; процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації на особливий період; механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.

Відповідно до пункту 74 Порядку (в редакції від 04.10.2024) резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті. Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Згідно із пунктом 78 Порядку контроль за направленням та проходженням резервістами та військовозобов`язаними військово-лікарської комісії покладається на керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, з наведеного слідує, що процедурі проходження особою медичного огляду передує видача уповноваженою особою направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою, згідно з додатком 11 Порядку № 560 та реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою, згідно з додатком 12 Порядку №560, а також формування повістки про виклик для проходження відповідного огляду.

Позивачу направлення на ВЛК було видано 16.02.2025 за №5, що підтверджується записом у Журналі реєстрації направлень на ВЛК, в якому позивач розписався про отримання цього направлення. Також позивачу 16.02.2025 було видано повістку про явку до ТЦК 17.02.2025 для уточнення облікових даних та проходження ВЛК.

У протоколі про адміністративне правопорушення №236 від 16.02.2025 позивач у графі пояснень зазначив, що відмовляється проходити ВЛК саме 16.02.2025 через погане самопочуття. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначена дата розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності 20.02.2025 в приміщенні ОМТЦК об 11 год.

17.02.2025 позивач не з`явився по повістці від 16.02.2025 для уточнення облікових даних та проходження ВЛК та 20.05.2025 на розгляд справи з поважної причини, оскільки у нього погіршилось самопочуття та лікарем-хірургом його було направлено на термінову госпіталізацію на стаціонарне лікування (оперативне втручання), і про цей факт позивач заздалегідь проінформував відповідача, надіславши відповідні докази на підтвердження поважності причини своєї неявки (а.с.26-37).

Проте, надані позивачем докази не були враховані під час розгляду справи, хоча поважність причин неявки була ним підтверджена.

Згідно із частиною першою статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За приписами статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач з поважних причин не приймав участі під час розгляду справи про адміністративне правопорушення (перебував на стаціонарному лікуванні через оперативне втручання), про що повідомляв відповідача, але його заяву враховано не було, чим позбавлено останнього прав, гарантованих Конституцією України та ст.268 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, втім суд у даній справі не може підміняти собою територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та надавати оцінку виявленим порушенням за відсутності належного розгляду таких відповідачем, позбавлення позивача можливості скористатися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП, статтями 59, 63 Конституції України.

Так, повноваження адміністративних судів у справах про накладення адміністративного стягнення обмежуються лише переглядом в порядку статті 286 КАС України постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення з процесуальних підстав потребує повторного розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку, встановленому законом.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постановах від 10 квітня 2023 року у справі N 510/248/17 та від 18 листопада 2021 року по справі N 185/8460/16-а.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 268 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.210-1 КУпАП, відносно позивача направити на новий розгляд до компетентного органу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову № 236 від 20 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 2101 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 направити на новий розгляд до компетентного органу - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 24.04.2025.

Суддя І.П. Рахманкулова