Справа № 522/10859/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 522/10859/19
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

при секретарі Альонішко С.І.,

за участю представника апелянта Хлистуна Р.В.,

представника відповідача Крускал Рефаела Томашевського Р.М.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі за позовною заявою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного реєстратора Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області Іокіщу В.І. про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати рішення ОСОБА_3 , державного реєстратора Фонтанківської сільської ради про державну реєстрацію № 45331105, № 45330376, № 45329341, № 45328604, № 45327855, № 45326872 від 01.02.2019 року;

- зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 привести самочинно реконструйований об`єкт у відповідність до договорів купівлі-продажу №3731, № 3732, № 3733 від 26.04.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результатом проведення 20 березня 2019 року обстеження об`єкта відповідно до технічного паспорта квартири від 09 жовтня 2017 року виявлено самочинне будівництво (реконструкцію) квартири попередніми власниками з приєднанням приміщення горища загального користування зі збільшенням площі квартири з 195,9 кв. м до 415,6 кв. м. Після отримання квартири у власність 26 квітня 2018 року відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 виконали будівельні роботи з реконструкції квартири з розподілом на шість самостійних квартир без отримання відповідного дозволу на виконання будівельних робіт на об`єкті із значним класом наслідків СС3. У подальшому 01 лютого 2019 року державний реєстратор здійснив державну реєстрацію права власності без документа, що підтверджує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Вказував, що згідно з актом позапланової перевірки Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 28 травня 2019 року встановлено факт самочинного виконання будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_1 та надбудовою мансардного поверху (з розподілом на квартири №28/2, №28/4 і№28/5) без належно оформлених дозвільних документів та без забезпечення авторського і технічного нагляду за будівництвом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 05.04.2023 року, позовні вимоги задоволено.

Постановою Верховного Суду від 28 лютого 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року скасовано.

Провадження у справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , державного реєстратора Іокіщу Валентини Іванівни про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію та приведення у відповідність закрито.

Повідомлено Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Попереджено Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про те, що в разі не подання ним протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією справу буде повернено до суду першої інстанції.

Зазначено, що з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2021 року та постанова Одеського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року втрачають законну силу і подальшому виконанню не підлягають.

Ухвалою Верховного суду від 10 квітня 2024 року заяву Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено. Справу № 522/10859/19 за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , державного реєстратора Іокіщу Валентини Іванівни про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію і приведення у відповідність передано для продовження розгляду до Одеського окружного адміністративного суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року та прийняти ухвалу про перехід до розгляду адміністративної справи № 522/10859/19 за правилами загального позовного провадження з викликом сторін для повного та об`єктивного розгляду справи; скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що категорії справ про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію та зобов`язання вчинити певні дії неможливо віднести до категорій справ незначної складності, оскільки, така справа має значний обсяг та об`ємний характер доказів, які підлягають дослідженню з наданням правової оцінки всім вагомим обставинам справи. Апелянт зазначає, що, оскільки дана справа не підпадає під критерії визначені п. 1-9 ч. 6 ст. 12 КАСУ, зазначена справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження. З урахуванням наведеного, враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування, обсяг та характер доказів у справі й склад учасників, на думку апелянта, вказана справа не належить до категорії справ незначної складності та підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Апелянт зазначає, що суд в оскарженому рішенні допускає поділ майна шляхом будівельних робіт і з подальшим оформленням права власності, при цьому упускаючи той факт, що дозвільний документ отримано після оформлення права власності. Тобто, на думку апелянта, суд своїм рішенням фактично "узаконює" самочинне будівництво, ігноруючи доводи як представника відповідача так і представника позивача. Вказує, що судом не проявлялась активна участь при вирішенні справи, не витребувалися необхідні документи, фотографії для встановлення всіх суттєвих обставин справи. Суд обмежився у письмовому провадженні тільки зауваженням, що фотоматеріали відсутні у справі, хоча такі неодноразово доводились до суду першої інстанції під час розгляду цієї справи у порядку цивільного судочинства. Вказує, що судом не враховано постанову ВС від 08.05.2018 у справі № 815/1540/14 щодо дотримання п. 13 Порядку № 553, що це не може нівелювати факт самочинного будівництва (право забудовників бути присутніми при перевірці). Суд критично поставився до акту обстеження Управління, при цьому не витребував з Управління жодного пояснення або доказу, що, на думку апелянта, свідчить про неактивну роль суду при розгляді справи. Де саме в акті відсутні підписи - судом в рішенні теж не зазначено.

Суд акцентує увагу на начебто ненаданні строку відповідачам на усунення недоліків і фактичне виконання вимог припису. Апелянт зазначає, що факти встановлення неможливості перебудови, або відмови відповідачів у перебудові мав право встановити суд при розгляді справи у загальному провадженні з викликом сторін. Зазначає, що суд формально вишукував підстави для відмови у позову, але факти та докази свідчать про протилежне. Вказує, що суд хибно дійшов висновку про не встановлення факту самочинного будівництва, при цьому обґрунтування свого рішення не наводить, не описує момент отримання дозвільного документу, проекту, експертизи проєкту, фактичне захоплення мансардного поверху через пожежу, підстави виникнення якої дуже сумнівні, більше схоже на самопідпал, щоб потім під виглядом відновлення добудувати необхідну квадратуру з захопленням приміщень загального користування. Також, вказує, що судом невірно встановлено підстави здійсненого обстеження, а саме відповідно до Порядку взаємодії виконавчих органів, комунальних підприємств, установ, закладів та організацій Одеської міської ради з питань, пов`язаних із виявленням самочинного будівництва у місті Одесі та вжиттям заходів реагування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.03.2018 № 135 (зі змінами). Суд, схиляючись до надмірного формалізму, обґрунтував своє рішення виключно з посиланням на законодавство, що закріплює право притягнення до відповідальності забудовників через здійснення планових та позапланових перевірок з подальшим накладенням санкції у вигляді штрафу.

Відзивів на апеляційну скаргу сторонами до суду не надано.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Розгляд даної справи був призначений у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції сторони надали свої пояснення та не заперечували, щодо закінчення розгляду справи в порядку письмового провадження.

Вислухавши пояснення сторін, та враховуючи що в справі велика кількість матеріалів та доказів, колегія прийняла рішення перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали право власності на квартиру АДРЕСА_2 , на підставі технічного паспорта інвентаризації станом на 09 жовтня 2017 року, виготовленого ТОВ «ІнжинірінгТехБуд». Квартира розташована на 4-му та мансардному поверсі 4-ох поверхового будинку та складається з 7 кімнат житловою площею 110 кв.м. , загальною площею - 415,6 кв.м. (т.1 а.с.115-116).

У подальшому квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 415,6 кв.м., перейшла у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі відповідних договорів купівлі-продажу від 26 квітня 2018 року № 3733, № 3732, № 3731 (т.1 а.с.118-123).

Право власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на новоутворені об`єкти зареєстровано 01 лютого 2019 року на підставі висновку про можливість поділу№26-12/18-в від 26 грудня 2018 року, виготовленого ПП «Проект» (т.1 а.с. 18-22, 117).

Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради під час здійснення обстеження об`єкта містобудування стосовно дотримання законодавства, містобудівної документації при плануванні та забудові на території м. Одеси 20 березня 2019 року, виявлено, на думку позивача, самочинне будівництво (реконструкції) квартири АДРЕСА_3 , здійснене ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з приєднанням приміщення горища загального користування, чим збільшено площу квартири з 195,9 кв. м до 415,6 кв. м. (т. 1 а.с.51-53).

Вважаючи, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 здійснили будівельні роботи по реконструкції квартири без отримання відповідного дозволу, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ним не встановлено факту самочинного будівництва та відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання приведення об`єкта будівництва до попереднього стану, відповідно позовні вимоги до державного реєстратора Фонтанківської сільської ради Іокіщу В. І. про скасування рішень про державну реєстрацію № 45331105, № 45330376, № 45329341, № 45328604, № 45327855, № 45326872 від 01.02.2019 року, задоволенню також не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Що стосується доводів апелянта про те, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права дана справа була розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 12 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття ухвали від 15.05.2024 р.) виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Згідно з ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) значення справи для сторін;

2) обраний позивачем спосіб захисту;

3) категорію та складність справи;

4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо;

5) кількість сторін та інших учасників справи;

6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатись за правилами загального позовного провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в суді апеляційної інстанції розгляд справи призначено у відкритому судового засіданні з викликом сторін, сторони не були позбавлені можливості висловити свої позиції та бути почутими.

Що стосується доводів апелянта по суті відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії які не суперечать закону.

Згідно вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1, ч.7 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

За змістом частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил.

У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

Положеннями ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» встановлено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності будівництво - нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 7 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності (далі Закон № 3038-VI) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом: контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації.

Згідно з ч.1 ст.37 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля", підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст. 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Державний архітектурно-будівельний контроль замовників будівництва, які є фізичними особами, здійснюється відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" з урахуванням особливостей правового статусу таких осіб. Порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю визначається Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Відповідно до п1. Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 р. №406, не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

Отже, з наведеного вбачається, що власник квартири має право на власний розсуд здійснювати в ній ремонт, змінювати її вигляд та призначення, але за умови, що ці зміни не передбачають втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, а також не порушують прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26.12.2018 року ПП «Проект» видано висновок №26-12/18-в щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 . Відповідно до вказаного Висновку за технічними показниками об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , може бути поділений. При проведенні поділу реконструкція не передбачається (т.1 а.с.117).

На підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, ПП «Проект» 26.12.2018 року видано технічні паспорти на шість ізольованих квартир (кв. за №28/2; №28/5; №28/4; №28/6; №28/1; №28/3) (т.1 а.с.103-116).

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі чинних документів про право власності на квартиру та за наявного висновку про можливість поділу об`єкту, здійснили відповідні будівельні роботи та в подальшому оформили право власності на 6 новостворених квартир.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, Управління ДАБК стверджує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не отримали відповідні дозвільні документи на проведення будівельних робіт з реконструкції квартири та, відповідно, у них відсутній акт готовності об`єкта до експлуатації.

Таким чином, для встановлення фактичних обставин справи та надання їм належної правової оцінки, суди зобов`язані, у тому числі, перевірити процедуру заходу контролю за додержанням вимог містобудівного законодавства та притягнення винної особи до відповідальності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. № 553 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (далі Порядок № 553) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.1 Порядку № 553 цей Порядок визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками, сертифікованими відповідальними виконавцями робіт, підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, та експертними організаціями (далі - суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Згідно з п.2 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням:

1) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції;

2) порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи;

3) інших вимог, установлених законодавством.

Відповідно до п.5 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Відповідно до п.12 № 553 посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язані:

у повному обсязі, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль у межах повноважень, передбачених законодавством;

дотримуватися ділової етики у взаємовідносинах із суб`єктами господарювання та фізичними особами;

ознайомлювати суб`єкта містобудування чи уповноважену ним особу з результатами державного архітектурно-будівельного контролю, зокрема за допомогою електронного кабінету, у строки, передбачені законодавством;

за письмовим зверненням суб`єкта містобудування надавати консультативну допомогу у здійсненні державного архітектурно-будівельного контролю, зокрема за допомогою електронного кабінету;

надсилати повідомлення про проведення планової перевірки суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, рекомендованим листом та/або за допомогою електронного поштового зв`язку, зокрема електронного кабінету, або вручати особисто під розписку керівнику суб`єкта містобудування чи його уповноваженій особі із зазначенням дати початку та дати закінчення перевірки не пізніше ніж за десять днів до її початку;

розміщувати на офіційному веб-сайті органу державного архітектурно-будівельного контролю інформацію про проведення позапланової перевірки в день її початку.

Відповідно до п. 16 Порядку № 553 за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

Згідно з п. 17 Порядку № 553 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі - припис).

У приписі обов`язково встановлюється строк для усунення виявлених порушень згідно з додатком.

Відповідно до п. 18 Порядку № 553 керівникові кожного суб`єкта містобудування, щодо якого складений акт перевірки, або його уповноваженій особі надається по одному примірнику такого акта. Один примірник акта перевірки залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю.

Акт перевірки підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку, та керівником суб`єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, або його уповноваженою особою, в останній день перевірки.

Завірена належним чином копія акта, складеного посадовими особами органу державного архітектурно-будівельного контролю за результатами проведеної на об`єкті будівництва перевірки, щодо невиконання приписів, виданих органом державного архітектурно-будівельного контролю генеральному підряднику (підряднику), стосовно порушень вимог нормативно-правових актів, будівельних норм та нормативних документів у сфері містобудівної діяльності, затверджених проектних рішень під час будівництва об`єктів та/або зупинення підготовчих та будівельних робіт надсилається до апарату ДІАМ як органу ліцензування для прийняття відповідного рішення.

Згідно з п. 19 Порядку № 553 припис складається у двох примірниках. Один примірник припису залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю, а інший надається суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль.

Припис підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку.

Відповідно до п. 20 Порядку № 553 протокол разом з усіма матеріалами перевірки протягом трьох днів після його складення подається посадовій особі органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд справ про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Згідно з п. 21 Порядку № 553 якщо суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, не погоджується з актом перевірки, він підписує його із зауваженнями, які є невід`ємною частиною такого акта.

У разі відмови суб`єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, підписати акт перевірки та припису, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю робить у акті відповідний запис.

У разі відмови суб`єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, від отримання акта та припису, вони надсилаються йому рекомендованим листом з повідомленням.

Відповідно до п. 22 Порядку № 553 постанова про накладення штрафу складається у трьох примірниках. Перший примірник постанови у триденний строк після її прийняття вручається під розписку суб`єкту містобудування (керівнику або уповноваженому представнику суб`єкта містобудування) або надсилається рекомендованим листом з повідомленням, чи через електронний кабінет, про що робиться запис у справі. Два примірники залишаються в органі державного архітектурно-будівельного контролю, який наклав штраф.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про архітектурну діяльність» під час будівництва об`єкта архітектури здійснюється авторський та технічний нагляд.

Технічний нагляд забезпечується замовником та здійснюється особами, які мають кваліфікаційний сертифікат.

Авторський нагляд здійснюється архітектором - автором проекту об`єкта архітектури, іншими розробниками затвердженого проекту або уповноваженими ними особами. Авторський нагляд здійснюється відповідно до законодавства та договору із замовником.

У разі виявлення відхилень від проектних рішень, допущених під час будівництва об`єкта архітектури, та відмови підрядника щодо їх усунення особа, яка здійснює авторський або технічний нагляд, повідомляє про це замовника і орган державного архітектурно-будівельного контролю для вжиття заходів відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 р. № 903 затвердженПорядок здійснення авторського нагляду під час будівництва об`єкта архітектури (далі Порядок № 903).

Відповідно до п.1 Порядку № 903 цей Порядок визначає механізм здійснення авторського нагляду під час будівництва об`єкта архітектури (нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд, а також технічного переоснащення діючих підприємств).

Згідно з п.2 Порядку № 903 авторський нагляд здійснюється архітектором - автором проекту об`єкта архітектури, іншими розробниками затвердженого проекту або уповноваженими особами (далі - генеральний проектувальник) відповідно до законодавства та договору із замовником (забудовником) протягом усього періоду будівництва і передбачає контроль за відповідністю будівельно-монтажних робіт проекту.

Так, згідно з висновками Акта позапланової перевірки Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 28 травня 2019 року встановлено факт самочинного виконання будівельних робіт з реконструкції у квартирі 28 (з розподілом на кв. АДРЕСА_5 ) за адресою: АДРЕСА_6 , без належно оформлених дозвільних документів та без забезпечення авторського і технічного нагляду за будівництвом.

Між тим, у Акті обстеження об`єкта містобудування від 20.03.2019 року зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виконали будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_3 площею 415,6 кв.м з розподілом на шість самостійних квартир без отримання права на виконання таких робіт, чим порушили ч.1 ст.34 та абз. 1 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не конкретизовано, які саме будівельні роботи проводилися, в чому вони полягали, та чи поширюються, зокрема, на виконання таких будівельних робіт вимоги абз.2 ч.2 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності». Не надано доказів втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять будь яких фото чи відеофіксації об`єкта, відсутні матеріали перевірки, прийняті за її наслідком приписи/постанови, зокрема, органу будівельного контролю Одеської міської ради.

Колегія суддів наголошує, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази обстеження об`єкту, Акт не містить підписів осіб, які безпосередньо були присутні при обстеженні, як і відсутні жодні відомості про його направлення засобами поштового зв`язку.

Відтак, зважаючи на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними, достатніми, допустимими, юридично спроможними доказами здійснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будівельних робіт, характер яких передбачає обов`язкове отримання дозвільних документів.

Можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Не виконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у постанові від 29.01.2020 р. у справі №822/2149/18.

За змістом ст.38 Закону України «Про регулюванні містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

Натомість, матеріали справи не містять жодних доказів про те, що законні власники майна вчинили порушення вимог містобудівного законодавства, а органи контролю забезпечили належне фіксування порушення, дотримуючись, при цьому, законодавчо встановленої процедури та надали можливість власникам вчинити всі дії задля законного володіння майном.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що апелянтом не доведено обставин вчинення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 самочинного будівництва при реконструкції квартири АДРЕСА_3 , не обґрунтовано належними, достатніми, юридично спроможними доказами позовні вимоги, та, як наслідок, наявність підстав для знесення самочинного будівництва, не підтверджено у встановленому порядку неможливість приведення об`єкту у відповідність в інший спосіб, ніж застосування крайнього заходу реагування на виявленні порушення, не обґрунтовано наявність істотних порушень, що впливають на подання даного позову, суд доходить висновку щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, яким позивач фактично просить привести об`єкт будівництва до первісного стану.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, вимоги у позові про знесення самочинного будівництва можуть стосуватись скасування права власності, набуте на самочинно збудований (реконструйований) об`єкт.

За наведеного правового регулювання, задоволенню вимог про скасування права власності, обов`язково передує визнання об`єкту самочинно збудованим.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик