Справа № 640/6136/20
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2025 року м. Рівне №640/6136/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу №387 від 11.10.2019 "Про результати службового розслідування", яким оголошено догану та притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності з урахуванням кратності у сумі 297855,30 грн. та зобов`язання повернути грошові кошти, стягнуті за час дії оскаржуваного наказу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебував на посаді начальника об`єкта у військовій частині, в жовтні 2019 року за результатами службового розслідування позивачу оголошено сувору догану, притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності та стягнення суми коштів в розмірі 297855,30 грн. Стверджує, що відповідачем не доведено склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність зв`язку між діями останнього і заподіяною шкодою. Вважає таке оскаржуваний наказ протиправним і таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м.Києва від 16.03.2020 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 06.03.2025 вказану справу прийнято до провадження судді Рівненського окружного адміністративного суду Зозулею Д.П., у зв`язку з чим розгляд справи розпочато спочатку.

19.03.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав. На обґрунтування заперечень зазначив, що за результатами проведеної у вересні 2019 року перевірки комісією було виявлено нестачу на загальну суму 156386,56 грн. без урахування кратності, яка утворилась через втрату військового майна та особисте упущення матеріально відповідальної особи (позивача) при виконанні своїх обов`язків щодо обліку військового майна; недостатніх знаннях керівних документів, щодо порядку обліку, зберігання, списання та використання майна. Вказав, що у зв`язку з цим, позивача як матеріально відповідальну особу притягнуто до відповідальності. Вважає, що у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно з якою позивач не погодився з доводами відповідача та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позові.

Ухвалою суду від 20.03.2025 позовну заяву залишено без руху з підстав, визначених ч.13 ст.171 КАС України.

Ухвалою суду від 01.04.2025 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду, поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом та продовжено розгляд справи №640/6136/20.

Цього ж дня іншою ухвалою суду від 01.04.2025 відмовлено в задоволенні заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

08.04.2025 на адресу суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, згідно з якими стверджується про заподіяння позивачем військовій частині шкоди на суму 156386,56 грн, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяви по суті, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу, зокрема, з грудня 2013 року у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника об`єкта.

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №250 від 16.10.2019 підполковника ОСОБА_1 , начальника об`єкта, звільненого наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 10.06.2019 №278 у запас за пп.«б» (за станом здоров`я), вважається таким, що справи та посаду здав 16.10.2019 та виключений із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2019 №354 на підставі акту прийому справ та посади начальника об`єкта від 25.09.2019 №175, з метою уточнення причин і умов, що сприяли виникненню виявленій нестачі, надлишків та недоліків, а також встановлення ступеня вини військовослужбовців, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення призначено службове розслідування.

На виконання вимог вказаного наказу в період з 25.09.2019 по 10.10.2019 комісією проведено службове розслідування по факту виявлених недоліків та нестачі матеріальних засобів, виявлених в ході приймання-передачі справ та посади начальника об`єкта військової частини НОМЕР_1 , за наслідками якого складено акт від 11.10.2019.

В акті зазначено, що під час приймання та передачі посади начальника об`єкта військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2019 №235 призначені комісії по перевірці військового майна (служби пунктів управління, квартирно-експлуатаційної служби, засобів зв`язку), що рахується за матеріально-відповідальною особою - начальником об`єкта підполковником ОСОБА_1 .

За результатами проведеної перевірки у період з 14.09.2019 по 25.09.2019 комісіями по перевірці майна служби пунктів управління та квартирно-експлуатаційної служби виявлено: нестачу майна служби пункту управління на суму 230360,41 грн.; нестачу майна служби КЕС на суму 2508 грн; наявне майно, яке не обліковане по бухгалтерському обліку у військової частині НОМЕР_1 ; відсутність формулярів, паспортів, технічної документації на системи СФС УК-878 та їх елементи; часткова відсутність документів бойової підготовки та документації начальника об`єкта за посадою.

Згідно з висновком акту перевірки нестача на загальну суму 156386,56 грн без урахування кратності утворилась через втрату військового майна та особисте упущення матеріально відповідальної особи підполковника ОСОБА_1 при виконанні своїх обов`язків щодо обліку військового майна; недостатніх знаннях керівних документів, щодо порядку обліку, зберігання, списання та використання майна, чим порушив вимоги п.11, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548, п.31 постанови КМУ від 03.05.2000 №748 «Про затвердження Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах України», п. 6, 7, 8, 9 постанови Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1225 «Про затвердження Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України»; п. 2, 6 наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440 «Про затвердження Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України», п. 1.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2017 №362 «Про затвердження Положення об`єкта ЦУО».

На підставі вказаних висновків командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №387 від 11.10.2019 "Про результати службового розслідування", згідно з яким за неналежне виконання службових обов`язків, передбачене законодавчими актами, військовими статутами, наказами командира військової частини НОМЕР_1 в межах службових зобов`язань, особисту недисциплінованість ОСОБА_1 оголошено сувору догану та притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності з урахуванням кратності у сумі 297855,30 грн шляхом здійснення виконавчого напису на надання його до Відділу державної виконавчої служби.

Вважаючи протиправним вказаний наказ, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується і виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу".

За нормами ч.4 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут).

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до пункту 5 Статуту внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (пункт 16 Статуту).

Відповідно до п. 26-24 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Правове врегулювання дисциплінарної відповідальності військовослужбовців здійснюється на підставі Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 551-XIV, яким затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут). Дисциплінарний статут визначає, що усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Згідно з п.1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

За нормами п. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

Зважаючи на наведені норми Дисциплінарного статуту суд зауважує, що дисциплінарне стягнення застосовується у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Відповідно до положень п.83-86 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджено Наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі - Порядок №608), який визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

За нормами п. 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до норм розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Згідно з розділом VІ Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (п. 6 розділу VІ Порядку № 608).

В свою чергу, підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 № 160-IX (далі - Закон № 160-IX).

За визначенням наведеним у п.4 ч.1 ст.1 Закону № 160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до норм ч.1-2 ст.3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

В силу вимог ч.4 цієї статті переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Згідно з нормами ч.1 ст.6 Закону № 160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду (ч.1 ст.7 Закону № 160-IX).

Відповідно до положень ч.1 ст.9 Закону №160-IX завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

Системний аналіз вказаних норм, для притягнення військовослужбовця до повної матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків. При цьому, саме акт службового розслідування є носієм доказової інформації про обставини встановлені під час його проведення

Суд зауважує, що наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою військовослужбовця і настанням шкоди, вина саме у заподіянні шкоди, які згідно вимог Закону №160-ІХ є обов`язковими і необхідними умовами притягнення до повної матеріальної відповідальності.

Матеріали справи свідчать, що висновки відповідача про наявність підстав для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності ґрунтуються на матеріалах службового розслідування, під час якого було встановлено, що через втрату військового майна, особисте упущення матеріально відповідальної особи підполковника ОСОБА_1 при виконанні своїх обов`язків щодо обліку військового майна; недостатніх знаннях керівних документів, щодо порядку обліку, зберігання, списання та використання майна утворилася нестача на загальну суму 156386,56 грн.

Водночас, у спірному наказі, жодним чином не зазначено, які саме дії позивача призвели до виникнення нестачі військового майна. Також, службовим розслідуванням не встановлено можливих мети та мотиву вчиненого позивачем (на думку відповідача) правопорушень, внаслідок яких державі було завдано шкоди.

Суд зазначає, що оскільки мова йде про застосування юридичної відповідальності, то відповідач повинен довести склад правопорушення.

Натомість у спірних правовідносинах відповідачем не доведена ні протиправна поведінка позивача, ні наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина саме позивача у заподіянні шкоди, які згідно вимог Закону №160-ІХ є обов`язковими і необхідними умовами притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності.

Службовим розслідуванням не встановлено прямого причинного зв`язку між діями/бездіяльністю позивача та виконанням позивачем обов`язків військової служби, а формальне посилання відповідача на те, що позивач був матеріально відповідальною особою за зберігання майна військової частини, не може бути належним та допустимим доказом притягнення до повної матеріальної відповідальності.

У відзиві на позов відповідач як на доказ вини позивача покликається на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27.01.2022 по справі №760/18688/21 та матеріали кримінального провадження.

Так, згідно з рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27.01.2022 по справі № 760/18688/21 встановлено, що 29.12.2020 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001393 від 03.10.2019 за ч.3 ст. 410 КК України відносно ОСОБА_1 відновлено за рішення прокурора.

Поряд з цим, такі твердження відповідача суд оцінює критично та відхиляє як безпідставні.

Листом №14624-25/к/11-04-5894/25 від 26.03.2025 на виконання вимог ухвали суду від 20.03.2025 слідчим Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві повідомлено, що ним здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001393 від 03.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.410 КК України, як слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, який за результатами організаційно штатних змін ліквідований.

30.11.2021 за результатами проведення досудового розслідування прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0001393 від 03.10.2019 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діях особи складу кримінального правопорушення. Постанова про закриття кримінального провадження не скасована.

З огляду на наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що акт службового розслідування та матеріали розслідування, не містять належних та допустимих доказів про те, що саме з вини ОСОБА_1 державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків. Так, відповідачем не доведено, в чому конкретно виражалася особиста недисциплінованість позивача, та який це причинний зв`язок має з нестачею військового майна, які дії позивачу слід було вчинити, рішення прийняти, щоб не виникла така нестача майна.

Встановлені обставини справи дають підстави для висновку, що відповідач, приймаючи наказ №387 від 11.10.2019 "Про результати службового розслідування", згідно з яким ОСОБА_1 оголошено догану та притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності з урахуванням кратності у сумі 297855,30 грн., діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

Водночас, щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача повернути грошові кошти, стягнуті за час дії оскаржуваного наказу, суд враховує, що в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Позивач при зверненні до суду з даним позовом оскаржує наказ про притягнення до матеріальної відповідальності.

В силу вимог ч.2 ст.14 Закону №160-IX у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

Тобто, у разі скасування наказу про притягнення позивачки до матеріальної відповідальності стягнуті з неї кошти будуть їй повернуті, про що має бути виданий відповідний наказ. Будь-яких доказів зворотного позивачем суду не надано і матеріали справи не містять. Відповідно, відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині будуть порушені.

Отже, враховуючи те, що судовому захисту підлягають лише порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, то у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних

В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах та прийнятого ним рішення, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

З огляду на викладене, позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути сплачений ним судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 №387 від 11.10.2019 "Про результати службового розслідування", згідно з яким ОСОБА_1 оголошено сувору догану та притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності з урахуванням кратності у сумі 297855,30 грн шляхом здійснення виконавчого напису на надання його до Відділу державної виконавчої служби.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 24 квітня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Суддя Д.П. Зозуля