Справа № 140/12300/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/12300/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУ НП у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності Головного управлiння Національної поліції у Волинській області, що полягає у ненарахуваннi та невиплаті грошового забезпечення ОСОБА_1 , за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.2023 р. по 03.12.2023 (180 календарних днів) та стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.2023 по 03.12.2023 (180 календарних днів) в розмірі 153 259, 20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в період з 04.12.1997 по 06.06.2023 проходив службу у відповідача та на день звільнення зі служби, виключення зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення 06.06.2023 повного розрахунку він не отримав. Відповідач 16.10.2024 виплатив належне грошове забезпечення в сумі 24229,42 грн на виконання рішення суду від 08.02.2024 у справі №140/30631/23.

Позивач вказує, що відповідачем було допущено затримку розрахунку при звільненні з військової служби, що є порушенням статті 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) та відповідно до статті 117 КЗпП України це є підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.

Просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 25).

04.11.2024 суд постановив ухвалу про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму в адміністративній справі у справі №440/6856/22 (а. с. 26).

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с. 31-33) позовні вимоги заперечив та зазначив, що оскільки кошти в сумі 24229,42 грн були нараховані та виплачені ГУ НП у Волинській області ОСОБА_1 в якості грошової компенсації за невикористані 20 діб основної оплачуваної відпустки за 2021 рік, 20 діб основної оплачуваної відпустки за 2022 рік, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.02.2024 у справі №140/30631/23, яке набрало законної сили 06.09.2024. Тому кошти, що виплачені на підставі рішення суду від 08.02.2024, не могли бути нараховані та виплачені в червні 2023 року при проведенні розрахунку з позивачем при звільненні.

Відповідно до статті 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки виплачується працівнику у разі не виплати коштів з вини роботодавця, та зважаючи на те, що ГУНП у Волинській області діяло з дотриманням вимог чинного законодавства, та жодним чином не порушило права та інтереси позивача, відповідно вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 24.01.2025 поновлено провадження у справі (а. с. 36).

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходила службу в поліції та відповідно до наказу начальника ГУНП у Волинській області від 06.06.2023 №239о/с По особовому складу звільнена зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію з 06.06.2023 (а.с.9).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08.02.2024 у справі № 140/30631/23 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2024, позов задоволено, зокрема, зобов`язано ГУ НП у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 20 діб та щорічної оплачуваної відпустки за 2022 рік у кількості 20 діб (а.с. 16-21).

16.10.2024 на картковий рахунок позивача надійшли кошти в сумі 24229,42 грн на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.02.2024 у справі № 140/30631/23 (а. с.22).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Стаття 43 Конституції України закріплює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України обумовлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зміст спірних правовідносин, які склались у цій справі, зводиться до питання щодо розміру виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача зі служби в поліції. При цьому, виплату позивачу належних сум грошового забезпечення при звільненні з військової служби проведено не було, між сторонами виник спір про розмір належних позивачу сум при звільненні, внаслідок чого спір було вирішено на користь позивача (рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.02.2024 у справі № 140/30631/23). З дня звільнення позивача з військової служби 06.06.2023, ГУ НП у Волинській області здійснила належні донарахування та виплату грошового забезпечення на виконання судового рішення в загальній сумі 24229,42 грн та остаточний розрахунок проведено лише 16.10.2024.

При вирішенні спору суд, в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 120/2617/20-а, які полягають у такому.

Положення частини першої і частини другої статті 117 КЗпП України стосуються відмінних (різних) правових ситуацій, які передбачають різні правові наслідки для роботодавця у разі затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника, при цьому істотне значення має наявність спору щодо суми належних працівникові при звільненні сум.

Дійсно, частина перша статті 117 КЗпП України передбачає виплату компенсації за затримку виплати працівникові належних йому сум при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь період затримки до дати фактичного розрахунку, але за умови, коли спору щодо суми заборгованості немає.

Інша правова ситуація виникає, коли є спір щодо суми заборгованості із заробітної плати, яку роботодавець повинен виплати працівникові при звільненні. У цьому випадку працівник, за змістом частини другої статті 117 КЗпП України, має право на відшкодування, якщо спір буде вирішено на його користь. Розмір заборгованості та відшкодування встановлює орган, який вирішує спір, у цьому випадку - суд.

Отже, у разі якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в такому випадку, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Таким чином, законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що оскільки при звільненні зі служби в поліції 06.06.2023 (день звільнення) позивачу не виплачене належне грошове забезпечення, а остаточний розрахунок проведений лише 16.10.2024, то це є порушенням статті 116 КЗпП України та відповідно до статті 117 цього Кодексу - підставою для виплати середнього заробітку за час затримки.

19.07.2022 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-IX (далі Закон № 2352-IX), яким внесені зміни до КЗпП України, частину першу та другу статті 117 викладено в такій редакції:

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз вищенаведених правових положень дає змогу дійти висновку, що з моменту набрання чинності Законом № 2352-IX - 19.07.2022, положення статті 117 КЗпП України, у попередній редакції Закону № 3248-ІV, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 117 КЗпП України. Так, до 19.07.2022 правове регулювання таких правовідносин здійснювалося відповідно до положень статті 117 КЗпП України в редакції Закону № 3248-ІV, тоді як після 19.07.2022 підлягає застосуванню стаття 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-ІХ.

При вирішенні спору належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.12.2024 у справі № 440/6856/22.

З матеріалів справи вбачається, що остаточний розрахунок з позивачем мав бути проведений 06.06.2023, натомість належні до виплати за рішенням суду суми в розмірі 24229,42 грн були виплачені 16.10.2024.

Таким чином, суд у цій справі дійшов висновку, що період затримки розрахунку при звільненні з 07.06.2023 (перший день затримки) по 15.10.2024 становить 496 днів.

З наданої ГУ НП у Волинській області довідки про доходи ОСОБА_1 № 166 від 11.09.2023 (а. с. 15) вбачається, що нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 з квітня 2023 року по травень 2023 року (за два останні повні місяці перед звільненням) становить 51937,91 грн: 27257,98 грн квітень 2023 року та 24679,93 грн за травень 2023 року.

Виходячи з цього, середньоденна заробітна плата становить 851,44 грн (51937,91 грн / 61 - кількість календарних днів у квітні-травні 2023 року = 851,44 грн).

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 07.06.2023 по 15.10.2024, з урахуванням законодавчого обмеження компенсації 6-місячним строком (з 07.06.2023 по 06.12.2023, що становить 183 дні), та правових висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах, належна сума за час затримки розрахунку позивачу становить 155813,52 грн (851,44 грн х 183 дні).

Відтак, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який належить до виплати позивачеві, складає 155813,52 грн.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, керуючись повноваженнями, наданими частиною другою статті 245 КАС України, позовні вимоги необхідно задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення шляхом визнання протиправними дій ГУ НП у Волинській області щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з позивачем при звільненні зі служби та стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 155813,52 грн.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні зі служби.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 155813,52 грн (сто п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот тринадцять гривень 52 копійки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Волинській області (43000, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 11, ).

Суддя Р.С. Денисюк