Справа № 520/4035/25
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 р. Справа № 520/4035/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, по справі № 520/4035/25

за позовом ОСОБА_1

до Начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України Сухини Олександра Олександровича

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань НП України Сухина Олександра Олександровича (далі відповідач), в якому просив суд:

визнати бездіяльність начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань НП України О. Сухина, яка полягає у невидачі довідки про прийняття і реєстрацію повідомлення ОСОБА_1 від 17.02.2025 року у 7-му управлінні Департаменту стратегічних розслідувань НП України такими, що порушили права, гарантовані п.3 ч. 2 ст. 53-3 ЗУ «Про запобігання корупції»;

визнати бездіяльність начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань НП України О. Сухина, яка полягає у не роз`ясненні прав та обов`язків викривача при прийняття повідомлення ОСОБА_1 від 17.02.2025 року, у 7-му управлінні Департаменту стратегічних розслідувань НП України такими, що порушили права, гарантовані п.1 ч. 2 ст. 53-3 ЗУ «Про запобігання корупції»;

визнати бездіяльність начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань НП України О. Сухини, яка полягає у невнесенні у Єдиний портал повідомлень викривачів інформації про його повідомлення від 17.02.2025 року, 7-м управлінням Департаменту стратегічних розслідувань НП України такою, що порушили права ОСОБА_1 , гарантовані ч. 2 ст. 53-3 ЗУ «Про запобігання корупції»;

зобов`язати начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань НП України О. Сухина вирішити питання про видачу ОСОБА_1 довідки про прийняття і реєстрацію повідомлення від 17.02.2025 року, як визначено п.3 ч. 2 ст. 53-3 ЗУ «Про запобігання корупції»;

зобов`язати начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань НП України О. Сухина вирішити питання про роз`яснення прав і обов`язків викривача, як визначено п.1 ч. 2 ст. 53-3 ЗУ «Про запобігання корупції»;

зобов`язати начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань НП України О. Сухина організувати внесення відомостей про повідомлення ОСОБА_1 від 17.02.2025 року до Єдиного порталу повідомлень викривачів, про що його повідомити наданням відповідного ідентифікатора.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань НП України Сухина Олександра Олександровича повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року у справі № 520/4035/25 з направленням справи до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що позовна заява мала шість позивних вимог, три з яких є похідними. До позовної заяви позивач надав клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі того, що заявник отримує пенсію, що за висновком Конституційного Суду України, зробленого у справі №1-р/2018 від 27.02.2018 року, не є доходом, а є одним з видів соціальної виплати, в розумінні ст. 46 Конституції України. Крім того, позивачем надано довідку з ДПС України про те, що за 1-3 квартал 2024 ОСОБА_1 не отримано будь якого доходу.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу термін - п`ять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду платіжного документа про сплату судового збору в розмірі 1 211,20 грн та надання копії паспорту та РНОКПП позивача.

Від позивача надійшла до суду заява, згідно якої позивач зазначив, що судовий збір на виконання вимог ухвали суду від 05.03.2025 про залишення позовної заяви без руху він сплачувати не буде. Позивач зазначив, що він не має достатнього доходу для сплати судового збору, оскільки отримує виключно пенсію й іншого доходу не має. До заяви позивач додав копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 24.02.2025. Також, позивач посилається на висновки, викладені в рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2018 у справі № 1-р/2018, згідно якого пенсія не є доходом, а є одним з видів соціальної виплати, в розумінні статті 46 Конституції України.

Судом першої інстанції при поверненні позову, зроблено висновок, що розмір судового збору за подачу даного позову (1 211,20 грн) не перевищує 5% розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік (пенсійні виплати за 2024 рік - 47 358,70 грн). Суд зазначив, що звільненню від сплати судового збору фактично підлягають особи, які не отримують доходу або мають недостатній дохід для можливості сплати судового збору.

Переглядаючи судове рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 171 КАС суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини третьої статті 161 КАС України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 2 цього Закону платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено категорію (коло) осіб, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до ч. 2 ст.8 Закону України "Про судовий збір" суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Наведені норми щодо відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру, а також звільнення від сплати судового збору закріплюють дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Реалізація права особи на вказане не може призводити до порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін та знаходиться в безпосередній залежності від доведеності за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що скрутне майнове становище особи не дозволяє їй сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладену в постанові від 18 липня 2022року у справі №161/18983/20.

Тобто, єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони.

Майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір. Отже, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

З огляду на викладене, суд має можливість вирішити у спосіб, визначений наведеними нормами, питання щодо сплати судового збору, в той же час наявність такого майнового стану сторони, який не надає можливості здійснити сплату судового збору на час звернення до суду, підлягає підтвердженню саме з боку цієї сторони.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2025, з урахуванням приписів Закону України "Про судовий збір", визначено, що розмір судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру становить 1211,20 грн.

На виконання ухвали від 27.02.2025, якою позовну заяву залишено без руху, ОСОБА_1 надав суду першої інстанції заяву щодо виправлення недоліків позовної заяви, згідно якої позивач зазначив, що не має достатнього доходу для сплати судового збору, оскільки отримує виключно пенсію й іншого доходу не має.

Разом з заявою позивачем копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 24.02.2025 та довідку про доходи, видану ГУ ПФУ в Харківській області № 40 від 06.01.2025, якою підтверджено, що позивач перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію за віком. Розмір пенсії позивача за 2024 рік склав 47 358,70 грн.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на положення ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд може звільнити сторону від сплати судового збору, зокрема, у випадку, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Застосовуючи положення пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", 47 358,70 грн (сума, що була отримана позивачем за 2024 рік згідно наданої довідки) х 5% = 2 367,93 грн.

Відповідно, 5 відсотків розміру річного доходу позивача становить 2 367,93 грн, що є більшим за розмір судового збору за подання адміністративного позову у цій справі.

Апеляційна скарга за змістом частково повторює подане до суду першої інстанції клопотання про звільнення від сплати судового збору, в якому позивач просив врахувати його майновий стан та на підтвердження якого, суду надав відповідні докази.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач посилається на рішення Конституційного Суду України, яким, на думку ОСОБА_1 , визначено, що пенсія не є доходом.

Вказане обґрунтування колегія суддів вважає безпідставним, оскільки у рішенні від 27.02.2018 № 1-р/2018 зазначено, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист громадян, яке згідно з частиною другою статті 46 Конституції України гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням і не є заробітком громадян або іншим доходом, пов`язаним з будь-яким видом діяльності.

Наведеним рішенням визнано неконституційним положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Тобто, вирішуючи питання щодо неконституційності вказаних положень закону, Конституційним Судом України не вирішувалось питання щодо визначення поняття доходу, а стосувалось висновку в аспекті податкового законодавства.

Отже, твердження позивача, що пенсія не є доходом, спростовується нормами чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до Закону України "Про судовий збір" не передбачено звільнення всіх пенсіонерів від сплати судового збору при зверненні до суду, а статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі, право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі і фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Зазначена правова позиція також збігається з висновками Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18 жовтня 2005 року (заява № 70297/01) та Верховного Суду України, викладеними в його ухвалі від 28 вересня 2015 року у справі № 21-5496а15.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для звільнення позивача від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру. Окрім того, невмотивоване звільнення від сплати судового збору, утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб`єктів звернення за судовим захистом.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації № В (81) 7 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, ухваленій 14 травня 1981 року: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Відтак, за подання даного адміністративного позову позивач має сплатити судовий збір на загальних підставах.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції надав оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження майнового стану, та дійшов обґрунтованого висновку, що такі не підтверджують його майновий стан як такий, що унеможливлює сплату судового збору.

Інших документів, аби визначити й визнати майновий стан позивача таким, щоб звільнити його від сплати судового збору, позивач не надав.

Отже, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про те, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у становлений судом строк, що згідно із пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є підставою для повернення позовної заяви.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення і погоджується з його висновками.

Колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2025 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 року у справі № 520/4035/25, оскільки розмір судового збору в сумі 3028 гривні перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм, тому колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а отже оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 по справі № 520/4035/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський О.А. Спаскін