Справа № 140/397/25
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/397/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради Волинської області (далі Департамент, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення виплати щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок за 2024 рік; зобов`язання провести щорічну грошову допомогу для компенсації вартості путівок за 2024 рік.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), особою з інвалідністю 2 групи.

Позивач зазначає, що 25.10.2024 звернувся до відповідача із заявою про отримання компенсації санаторно-курортних путівок за 2024 рік. Листом від 12.11.2024 №11.2-9/12946/2024 Департамент відмовив, оскільки відповідно до частини дев`ятнадцятої статті 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» №3460-ІХ дію пункту 4 частини першої статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ), яка передбачає виплату компенсації вартості путівки, зупинено.

Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, оскільки у спірних правовідносинах підлягають застосуванню безпосередньо стаття 46 Конституції України та норми спеціальних законів України, зокрема Порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні, затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 23.11.2016 №854 (далі Порядок №854). Так, пунктом 24 Порядку №854 за бажанням громадянина, віднесеного до категорії 1, одного з батьків дитини з інвалідністю або особи, яка їх замінює, у разі відмови від отримання санаторно-курортного лікування або відпочинку виплачується грошова компенсація у розмірі середньої вартості путівки в Україні, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З наведених підстав позивач просила задовольнити позов повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.8).

Представник відповідача у відзиві на позов позовні вимоги не визнала та у їх задоволенні просила відмовити (а.с.11-13). В обґрунтування такої позиції вказала, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-ІХ («Прикінцеві положення») дію пункту 4 частини першої статті 20 Закону №796-ХІІ зупинено на 2024 рік, яким було передбачено наступне: позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні. Тобто, на 2024 рік зупинено одержання грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Департаменті для отримання путівки на санаторно-курортне лікування, на думку представника відповідача, правових підстав для виплати йому грошової компенсації замість путівки немає.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1987 році (Категорія 1) та особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується посвідченнями серії НОМЕР_1 від 20.06.2019 та серії НОМЕР_2 від 12.09.2019 відповідно (а.с.4, 5).

Позивач звернувся до Департаменту із заявою щодо отримання компенсації путівки на санаторно-курортне лікування як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії та особи з інвалідністю 2 групи.

Листом від 12.11.2024 №11.2-9/12946/2024 відповідач повідомив позивача про відсутність законних підстав для виплати грошової компенсації замість путівки, оскільки відповідно до частини дев`ятнадцятої статті 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-ІХ дію пункту 4 частини першої статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що передбачає одержання грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки, на 2024 рік зупинено (а.с.6).

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною другою статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Частиною першою статті 1 Закону №796-ХІІ установлено, що цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Розділом VІІІ Закону №796-ХІІ передбачено пенсії і компенсації особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4.

Згідно з вимогами статті 20 Закону №796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги:

1) безплатне придбання ліків за рецептами лікарів;

2) безплатне позачергове зубопротезування (за винятком зубопротезування із дорогоцінних металів та прирівняних по вартості до них, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я);

3) першочергове обслуговування у лікувально-профілактичних закладах та аптеках;

4) позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні;

право вільного вибору санаторно-курортного закладу відповідного профілю чи закладу відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та, за бажанням, здійснення доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок на санаторно-курортне лікування чи відпочинок у вибраному закладі. Санаторно-курортні заклади незалежно від форми власності зобов`язані надавати санаторно-курортні та оздоровчі послуги шляхом безготівкових розрахунків.

Порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розмір щорічної грошової допомоги, щорічний розмір середньої вартості путівки в Україні визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Механізм надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості санаторно-курортних путівок або путівок на відпочинок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам та закладам відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, здійснення громадянами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми грошової допомоги, а також виплати зазначеним громадянам грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні визначає Порядок надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок санаторно-курортним закладам та закладам відпочинку, здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2016 №854 (надалі - Порядок №854).

Пунктом 3 Порядку №854 визначено, що безоплатними санаторно-курортними путівками або путівками на відпочинок (далі - путівки) шляхом надання грошової допомоги забезпечуються громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме:

громадяни, віднесені до категорії 1, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - громадяни, віднесені до категорії 1);

діти з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою (далі - діти з інвалідністю).

Спір у цій справі стосується наявності підстав для отримання позивачем компенсації за путівку на санаторно-курортне лікування у 2024 році.

Так, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1987 році (Категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 20.06.2019, а тому звернувся в Департамент із заявою про отримання компенсації вартості санаторно-курортної путівки за 2024 рік.

Відповідач листом повідомив про відсутність підстав для виплати грошової компенсації замість путівки, посилаючись на зупинення дії пункту 4 частини першої статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд при винесенні рішення у справі враховує, що пунктом 3 Прикінцевих положеннях Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-IX (далі Закон №3460-IX), який набрав чинності 01.01.2024, установлено зупинити на 2024 рік дію пункту 4 частини першої статті 20, пункту 10 частини третьої статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також Законом №3460-IX не визначено розмір щорічної грошової допомоги, щорічний розмір середньої вартості путівки в Україні, як це передбачено пунктом 4 частини першої статті 20 Закону №796-ХІІ.

Отже, в Департаменту відсутні правові підстави для виплати компенсації вартості путівки як з огляду на зупинення у 2024 році дії пункту 4 частини першої статті 20 Закону №796-ХІІ, так і з огляду не встановлення законом про держбюджет щорічного розміру середньої вартості путівки в Україні для проведення такої компенсації.

Також суд зауважує, що Президент України 24.02.2022 прийняв Указ №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджено Законом України №2102-IX від 24.02.2022, яким запроваджено воєнний стан на всій території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі строк запровадження воєнного стану неодноразово продовжувався та триває донині.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VІІІ (далі - Закон №389-VІІІ) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, частиною другою статті 20 Закону №389-VІІІ передбачено, що в умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України.

Частиною другою статті 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Водночас, правовідносини щодо соціального захисту громадян регулюються статтею 46 Конституції України, яка не передбачена частиною другою статті 64 Конституції України.

Однак, суд зазначає, що з огляду на запровадження в Україні воєнного стану та для здійснення згідно із законом заходів загальної мобілізації, виходячи з наявних/обмежених фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування зупинення дії деяких положень законодавства, зокрема що стосується позачергового щорічного безоплатного забезпечення санаторно-курортними путівками, ніяким чином не може розцінюватися, як звуження права на соціальний захист, таке рішення покликане, передусім, фінансово забезпечити заходи правового режиму воєнного стану в Україні та заходи загальної мобілізації.

Таким чином, відмова відповідача у виплаті позивачу грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні у 2024 році є правомірною.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій