Справа № 442/2622/25
Суддя: Курус Р. І.
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №442/2622/25
Провадження №2-а/442/32/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі головуючої судді - Курус Р.І., розглянувши в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

07.04.2025 позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позов обґрунтовує тим, що 31.03.2025 інспектор Берегівського РВП ГУ НП у Закарпатській області старший сержант поліції Литко В.В. виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення ЕНА №4393006, якою наклав на позивача ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 340 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а саме за те, що він нібито 31.03.2025 о 09:41 в м. Берегове, на вул. Мукачівська, керуючи автомобілем «Мерседес Спрінтер», д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснено зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п.8.4.в ПДР України.

Вважає обставини викладені у оскаржуваній постанові такими що не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи. Зокрема вказує на те, що 31 березня 2025 року, приблизно о 09:40 год., позивач на автомобілі марки « Mercedes Sprinter 316 CD1», д.р.н. НОМЕР_1 , проїжджаючи вулицею Мукачівська в м. Берегове, шукав місце для того, щоб припаркувати автомобіль. По правій стороні, в напрямку його руху, побачив дорожній знак «Зупинку заборонено» під яким прикріплено табличку до даного знаку, на якій зазначено відстань 50 м та стрілками вказано напрямок дії вказаного знаку. Відповідно до Правил дорожнього руху відстань, на якій в даному місці діє знак «Зупинку заборонено» становить 50м. Тому ОСОБА_1 , користуючись спідометром автомобіля, проїхав відстань 53 м та припаркував автомобіль біля тротуару.

За деякий час до нього підійшли працівники поліції, представились та один з них повідомив, що позивач порушив правила дорожнього руху, так як припаркував автомобіль на відстані, яка є меншою за 50 м. На заперечення ОСОБА_1 , що останній не порушив правил дорожнього руху і припаркував автомобіль на відстані більш як 50 м від дорожнього знаку, що забороняє зупинку, працівник поліції повідомив, що все одно винесе постанову щодо нього за неправильне паркування, а орієнтиром для нього відстані 50 м від дорожнього знаку є кут будинку, навпроти якого зупинився позивач. На прохання провести заміри від дорожнього знаку до місця паркування, поліцейський не відреагував,пояснюючи, що орієнтується по відстані до кута вищезгаданого будинку.

Так як поліцейський під час складання Постанови не застосовував жодних технічних приладів для вимірювання відстані, позивач самостійно на свій мобільний телефон зробив фото місця зупинки автомобіля. Після цього поліцейським була винесена Постанова, копію якої було надано позивачу.

З даною Постановою не згідний, оскільки порушень Правил дорожнього руху під час зупинки не допустив.

Відповідно до оскаржуваної постанови від 31.03.2025 вбачається, що до постанови нічого не додається. Наведене, на думку позивача вказує про те, що інспектор поліції не зібрав жодного доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Отже, оскільки до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено жодного доказу вчинення ним адміністративного правопорушення, та які відповідно до статті 251 КУпАП обов`язково повинні бути долучені до таких матеріалів, а таких доказів і не могло бути, так як я не вчиняв цього адміністративного правопорушення, а тому жодних доказів, в тому числі належних і допустимих вчинення позивачем адміністративного правопорушення не зібрано.

Таким чином, оскільки поліцейським при складанні оскаржуваної постанови за ч. 1 ст. 122 КУпАП не зібрано жодного доказу на підтвердження притягнення позивача до адміністративної відповідальності, останній вважає, враховуючи доводи, наведені в цій позовній заяві, що у жодному разі не міг бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У той же час зазначає, що вказані позивачем аргументи і доводи свідчать, що у ході складання стосовно нього оскаржуваної постанови інспектором поліції було істотно порушені його права як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Зокрема, цим працівником поліції у порушення вимог статті 268 КУпАП, Інструкції, 31.03.2021 року розгляд справи не проведений з дотриманням процедури, визначеної законом, та позивачу не були роз`яснені його права і обов`язки.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена зі значними порушеннями законодавства та підлягає скасуванню, а тому звертається до суду із відповідним позовом.

22.04.2025 через електронний суд надійшов відзив на позовну заяву. ГУ НП в Закарпатській області не визнає позовних вимого ОСОБА_1 , оскільки вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Поліцейський жодним чином не було обмежено позивача в його правах. Також зазначають, що до повноважень та обов`язків поліцейського не входить надавати юридичний захист та забезпечувати адвокатом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності. Законодавством не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення та реалізація цього права позивачем не пов`язана з обов`язком поліцейського відкласти розгляд справи. Поліцейський поліції згідно із законодавством лише ознайомлює особу із її правами. Однак, виключно правопорушник вирішує, чи скористається він ними, в який спосіб і яким саме чином. Усі зауваження позивача, як підстава для скасування оскаржуваної постанови, викладені в позові, не знаходять свого підтвердження, носять суто суб`єктивний характер та свідчать лише про намагання уникнути адміністративної відповідальності. Незгода позивача з притягненням його до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови та звільнення від адміністративної відповідальності.

Звертають увагу суду, що оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, посилання позивача на порушення ГУ НП в Закарпатській області законодавства в даному випадку є безпідставними, необґрунтованими, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 269 КАС України, у справах даної категорії, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Відповідно до ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, перевіривши їх доказами, суд приходить такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність задане правопорушення;прізвища,адреси свідків і потерпілих,якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Суть правопорушення зазначеного в протоколі повинна бути конкретизована і в ній повинні бути відображені всі елементи складу правопорушення та факти, які мають значення для притягнення особи до відповідальності.

Відповідно до чинного законодавства України протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, дані про потерпілих, свідків, якщо вони є. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст.251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Судом встановлено, що 31 березня 2025 року поліцейський Берегівського РВП ГУНП у Закарпатській області старший сержант поліції Литко Василь Володимирович виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4393006, якою наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 340 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, за те, що за адресою: вул. Мукачівська, в м. Берегове Закарпатської області 31.03.2025 о 09:41 водій не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п.8.4.в ПДР України.

Ч. 5 ст. 14 Закону України Про дорожній рух передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За змістом п.1.3 та п.1.9 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п.п.8.4 ПДР України дорожні знаки поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характерне безпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в)заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г)наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Згідно п. 3.4 розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, заборонні знаки: «Зупинку заборонено», забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Суд зазначає, що дія знаку «Зупинку заборонено» може бути обмежена зоною дії. Зона дії знаку «Зупинка заборонена» починається безпосередньо з того місця, де він встановлений, закінчення дії зони заборони зупинки може бути позначено додатковим знаком «Кінець всіх обмежень», або зона дії знаку «Зупинка заборонена» пояснюється додатковими знаками під ним. Дія знаку «Зупинка заборонена» обмежена зоною його дії, тобто має значення місце його розташування та взагалі його наявність.

Дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» має забороняючий характер та не дозволяє будь-яку зупинку у зоні його дії. Виключенням є таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

У відзиві на позов відповідач вказує про те, що позивач порушив вимоги п. 8.4.в., здійснивши зупинку в зоні дії знаку "зупинку заборонено".

Поряд з цим, позивачем до матеріалів справи долучено фотознімок, з якого вбачається, що дія знаку «Зупинку заборонено» обмежена зоною дії 50 м. Вказаний фотознімок відповідачем не спростовано.

Таким чином, суд доходить до висновку, що дорожній знак «Зупинку заборонено», недотримання якого ставиться в провину позивачу, мав обмежену дію 50 м.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.

Будь-яких відеозаписів події за участю позивача відповідачем не надано.

Разом з тим, оскаржувана позивачем постанова не містить опису обставин справи, встановлених під час розгляду справи, до неї не додано жодних доказів, типу фото, -відео чи будь-яку іншу фіксацію, показання технічних приладів та засобів, а також пояснень свідків, що свідчили би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

За таких обставин заслуговують на увагу доводи позивача, що поліцейськими не замірювалась відстань від встановленого заборонного знаку до місця зупинки транспортного засобу, а відтак, незрозуміло, як проводилось вимірювання такої відстані поліцейським.

Суд вважає, що сама лише постанова, складена інспектором, не може бути об`єктивним доказом правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконував функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

Це відповідає позиції Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в справі № 177/525/17 / провадження № К/9901/34580/18/.

Таким чином, відсутні належні та допустимі докази вчинення порушення ОСОБА_1 порушення ПДР у вигляді порушення вимоги дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена».

На підставі п.3 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин неосудності особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення

Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що даний позов слід задоволити, оскільки відповідачем не було надано належних та допустимих доказів які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

За таких підстав, суд вважає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення слід закрити, а постанову серії ЕНА №4393006 від 31.03.2025 скасувати.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Позивачу при зверненні до суду відстрочено сплату судового збору до прийняття рішення по справі, а відтак, відповідно до вимог ст.. 139 КАС України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 605,60 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 9, 72, 73, 77, 242-246, 286 КАС України, ст.ст.20, 247, 251, 252, 280, 283 КУпАП, суд,

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії №4393006, винесену 31 березня 2025 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Закарпатській області 605,60 грн. судового збору в дохід держави.

Копію рішення надіслати для відома сторонам.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Курус Р.І.