Справа № 460/15413/24
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2025 року м. РівнеСправа №460/15413/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач-2), у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 23.10.2024 №14 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

зобов`язати відповідача-1 призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи 16.10.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживала в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія). 16.10.2024 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте органом Пенсійного фонду відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання на території зони гарантованого добровільного відселення. Зауважила, що проживання в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується довідкою органу місцевого самоврядування від 11.0.2024 №13/10-471, яка складена на підставі акту опитування свідків від 11.10.2024 №162. Крім того, відповідно до записів трудової книжки від 12.01.1987 НОМЕР_1 позивач з 01.09.1985 по 28.02.1989 навчалася в Рівненському СПТУ у м. Рівне без зміни місця проживання, а фактичне місце проживання було с. Стрільськ Сарненського району Рівненської області. За наведених обставин, вважає, що має право на зниження пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому відповідач-1 протиправно відмовив в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 20.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відповідачами відзиву.

Відповідач-1 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у визначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи у цей період. Необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", становить 24 роки. Страховий стаж позивача становить 37 років 4 місяці 09 днів. Звернув увагу суду, що наявність лише посвідчення відповідної категорії не є безумовною підставою для призначення пенсії зі зниженням віку, відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , доданого до матеріалів позовної заяви, позивач має статус особи, потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3. Згідно з довідкою № 13/10-471 від 11.10.2024 Стрільського старостинського округу № 10 Сарненської міської ради Рівненської області, позивач проживала з червня 1990 року по вересень 1993 року в с. Стрільськ Сарнененського району Рівненської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Підстава: акт опитування свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Однак період проживання з червня 1990 року по вересень 1993 року згідно з довідкою № 13/10-471 від 11.10.2024, виданою на підставі акту опитування свідків № 162 від 11.10.2024, не зараховано до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки період проживання на територіях радіоактивного забруднення не підтверджується опитом свідків. Згідно із записами диплому НОМЕР_3 позивач з 01.09.1985 по 21.02.1989 навчалася в Пінському технікумі м`ясної та молочної промисловості, який розташований на території Республіки Білорусь. Окрім того, періодичні приїзди на вихідні, канікули додому у період навчання не є підтвердженням факту постійного проживання у відповідній зоні. Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_4 позивач з 12.01.1987 по 05.04.1987, з 01.09.1987 по14.11.1987 працювала на території Республіки Білорусь. Постійне місце роботи позивача нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживання, відтак факт навчання та роботи на території Республіки Білорусь заперечує факт проживання його у зоні гарантованого добровільного відселення в (с. Стрільськ) в даний період. З огляду на зазначене підтверджено період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення становить станом на 01.01.1993 - 1 рік 3 місяці 24 дні. Вважає, що відповідачем-2 прийняте законне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач-2 подав відзив, у якому повністю підтримав позицію відповідача-1. Крім того, зазначив, що оскільки на момент звернення за призначенням пенсії позивачкою не підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - не менше 03 років (01 рік 03 місяці 24 дні) право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсутнє. Вважає, що при прийнятті оспорюваного рішення діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Стрільськ Сарненського району Рівненської області.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 07.12.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Згідно з довідкою від 11.10.2024 №13/10-47, виданою старостою Стрільського старостинського округу № 10 Сарненської міської ради Рівненської області, позивач фактично проживала в с. Стрільськ Сарненського району Рівненської області у період з червня 1990 року по вересень 1993 року. Підстава видачі довідки: Акт опитування свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

16.10.2024 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вказану заяву відповідно до вимог п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, після реєстрації та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності передано для розгляду ГУ ПФУ в Тернопільській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 23.10.2024 №14 відмовлено у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання на території зони гарантованого добровільного відселення. Страховий стаж позивача становить 37 років 04 місяці 09 днів. За результатами розгляду документів, до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. До зони гарантованого добровільного відселення не враховано: - період навчання з 26.04.1986 по 21.02.1989, оскільки позивач навчалася в Пінському технікумі м`ясної та молочної промисловості, який розташований на території Республіки Білорусь; - період проживання з червня 1990 року по вересень 1993 року згідно з довідкою №13/10-471 від 11.10.2024, виданою на підставі акту опиту свідків №162 від 11.10.2024, оскільки період проживання на територіях радіоактивного забруднення не підтверджується опитом свідків. Оскільки на момент звернення за призначенням пенсії позивачем не підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - не менше 03 років (01 рік 03 місяці 24 дні) право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсутнє.

Вважаючи таке рішення протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Відповідно до абз. 4 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії не може перевищувати 6 років.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII).

За змістом позовної заяви підставою для зниження пенсійного віку позивач обрала проживання на території зони гарантованого добровільного відселення.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у неї права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, суд враховує, що згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок №22-1), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення; для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування; для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Житомирською або Київською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч. 1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч. 4).

Позивачем до позовної заяви додано посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_2 , видане 07.12.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією, відповідно до якої пред`явник має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.

Згідно з п. 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі Порядок №551), посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон), іншими актами законодавства.

Викладене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №551 чітко визначено, що саме посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Відтак, надаючи особі посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи держава визнає за нею право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

Велика Палата Верховна Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зазначила, що: …право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) від 07.12.1993 серії НОМЕР_2 підтверджує той факт, що ОСОБА_1 з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року постійно проживала або постійно працювала чи постійно навчалася у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що дає їй право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі і на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

При цьому, покликання відповідачів на те, що період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення становить станом на 01.01.1993 - 1 рік 3 місяці 24 дні, суд вважає безпідставними, оскільки питання проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993 вирішувалося при наданні їй статусу потерпілої особи.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постанові від 26.07.2023 у справі № 460/2589/20.

Разом з тим, наявність у особи самого лише посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) не є безумовною підставою для зниження їй пенсійного віку при вирішенні питання про призначення пенсії за віком, що узгоджується з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1.

Так, потерпілим від Чорнобильської катастрофи документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку є, зокрема, для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 с. Стрільськ Сарненського району Рівненської області відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Суд встановив, що згідно з довідкою від 11.10.2024 №13/10-47, виданою старостою Стрільського старостинського округу № 10 Сарненської міської ради Рівненської області, позивач фактично проживала в с. Стрільськ Сарненського району Рівненської області у період з червня 1990 року по вересень 1993 року. Підстава видачі довідки: Акт опитування свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

У вказаному акті зазначено: "Ми, комісія в складі ОСОБА_5 - старости старостинського округу № 10, ОСОБА_6 - діловода 09.10.2024 провели опитування свідків по факту проживання гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 в період із червня місяця 1990 року по вересень місяць 1993 року, яка на той час була зареєстрована за іншою адресою. В письмових свідченнях сусіди підтверджують факт постійного проживання даної громадянки в період із червня місяця 1990 року по вересень місяць 1993 р. (свідчення додаються)".

Суд вважає, що період проживання позивача без реєстрації на території зони гарантованого добровільного відселення в с. Стрільськ Сарненського району Рівненської області з червня 1990 року по вересень 1993 року, зазначений в довідці від 11.10.2024 №13/10-47, не підлягає врахуванню для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, оскільки така довідка видана не на підставі відомостей, які є у розпорядженні органу місцевого самоврядування, а на підставі слів мешканців с. Стрільськ Сарненського району Рівненської області.

Суд зауважує, що факт проживання особи без реєстрації на території зони гарантованого добровільного відселення має юридичне значення, оскільки від цього можуть залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав особи. Чинним законодавством не передбачено позасудового порядку встановлення фактів, які мають юридичне значення. При цьому, в матеріалах судової справи відсутнє рішення суду про встановлення юридичного факту проживання позивача в с. Стрільськ Сарненського району Рівненської області у період з червня 1990 року по вересень 1993 року.

Покликання позивача на те, що відповідно до записів трудової книжки від 12.01.1987 НОМЕР_1 вона у період з 01.09.1985 по 28.02.1989 навчалася в Рівненському СПТУ у м. Рівне без зміни місця проживання, а фактичне місце проживання було с. Стрільськ Сарненського району Рівненської області, суд вважає необгрунтованими та безпідставними, оскільки дані трудової книжки не можуть підтверджувати факту постійного проживання особи у зоні гарантованого добровільного відселення.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17, від 10.04.2019 у справі №162/760/17 та постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17, від 26.07.2023 у справі №460/2589/20.

Таким чином, матеріали судової справи не містять жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу на підтвердження факту проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986.

Отже в досліджуваній ситуації не виконано умову проживання на території зони гарантованого добровільного відселення для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ, а тому позивач не набула право на призначення такої пенсії.

Відтак, відповідач-2 відмовив позивачу в призначенні пенсії правомірно.

В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд зазначає, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які у даному випадку відсутні.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи результати судового розгляду справи, судові витрати відповідно до статті 139 КАС України не розподіляються.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., 46001. ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769)

Повний текст рішення складений 25 квітня 2025 року.

Суддя Н.О. Дорошенко