Справа № 520/3276/25
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Тітов О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 р. Справа № 520/3276/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/3276/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту реєстрації Харківської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту реєстрації Харківської міської ради в якому просила:

- припинити обтяження заборону на нерухоме майно: об`єкт обтяження - житловий будинок, адреса: АДРЕСА_1 , номер запису про обтяження: 18439071; державний реєстратор: Папуч Юрій Віталійович, Департамент реєстрації Харківської міської ради, Харківська обл., підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33308373 від 30.12.2016 (номер запису про обтяження до перенесення інформації про обтяження до новостворених об`єктів нерухомого майна 3442544);

- припинити обтяження заборону на нерухоме майно: об`єкт обтяження - житловий будинок, адреса: АДРЕСА_1 , номер запису про обтяження: 18439089; державний реєстратор: Папуч Юрій Віталійович, Департамент реєстрації Харківської міської ради, Харківська обл., підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33308373 від 30.12.2016 (номер запису про обтяження до перенесення інформації про обтяження до новостворених об`єктів нерухомого майна 2982782).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі №520/3276/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Роз`яснено позивачу, що даний спір належить до юрисдикції місцевого загального суду та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема щодо того, що даному випадку не ставиться питання відновлення будь-яких майнових прав позивачки, йдеться виключно про помилковість дій державного реєстратора, що відносить спір до публічно-правового.

Звертає увагу суду, що позивачка оскаржує неправомірні дії державного реєстратора, який під час реалізації функцій державної реєстрації відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» допустив технічну помилку. Саме тому у даній справі дослідженню будуть підлягати виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора як суб`єкта владних повноважень.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист у виді незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France, заява № 23805/94).

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 3 КАС України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Адміністративною справою у розумінні пункту 1 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За приписами пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції, тобто хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта, у яких одна особа може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки: 380630818) вбачається наявність обтяжень (вид обтяження - заборона на нерухоме майно, номери запису про обтяження: 18439071 та 18439089).

Підставою внесення запису про обтяження стали:

-рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 7029317 від 21.10.2013, державний реєстратор: Коваленко Антон Володимирович, Харківське міське управління юстиції;

-рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 8096060 від 19.11.2013, державний реєстратор: Коваленко Антон Володимирович, Харківське міське управління юстиції.

Для державної реєстрації вказаних обтяжень було подано: лист, серія та номер: 879, виданий 11.07.2013, видавник: Служба у справах дітей Фрунзенського району м. Харкова; лист, серія та номер: 220, виданий 11.07.2013, видавник: Служба у справах дітей Фрунзенського району м. Харкова; копія рішення, серія та номер: 362, виданий 12.06.2013, видавник: ХМР.

Позивачка зазначає, що рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 12.06.2013 №362 «Про надання дітям статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування, встановлення над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, опіки, піклування, звільнення опікуна від наданих повноважень, влаштування дитини до закладу для дітей, закріплення за дітьми права проживання, користування житловою площею» було закріплено за малолітніми на той час дітьми право на проживання та користування житловою площею за адресою: АДРЕСА_1 (п. 9.5 Додатку №3 до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.06.2013 р. №362 .

Позивачка вказує, що на виконання вищезазначеного пункту 9.5. Додатку №3 начальником Служби у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради було вжито заходів щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо обтяження права користування житловим приміщенням (п. 9.7. Додатку №3 до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.06.2013 р. №362).

Отже, позивачка вважає, що обтяження було накладено рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області на будинок АДРЕСА_1 . Проте, в процесі виконання вказаного рішення, державним реєстратором було помилково проведено державну реєстрацію обтяжень за адресою: м. Харків, вулиця Васнецова, буд. 6.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, та відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного, вирішення вказаних вимог за правилами адміністративного судочинства законом не передбачено. Отже, даний спір, який виник між позивачем та органом державної виконавчої служби (у тому числі із її посадовими і службовими особами), з приводу припинення обтяження - заборону на нерухоме майна не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися судами загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на таке.

Положеннями частини першої статті 287 КАС визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У постанові від 22.01.2020 у справі № 340/25/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Так, підстави позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Крім того, згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У постанові Верховного Суду 25 березня 2020 року у справі №752/18396/16-асформульована правова позиція, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, пов`язане з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.

Отже, суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, підставою цього позову ОСОБА_1 визначила наявність обтяження через неправомірні дії державного реєстратора, який під час реалізації функцій державної реєстрації відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» допустив технічну помилку (провулок Васнецова та вулиця Васнецова є різними об`єктами ) та відмову відповідача вчинити дії щодо зняття обтяження з майна.

Судом першої інстанції не надано оцінку зазначеним вище підставам позову, не встановлено обставин щодо наявність спору про право у даній справі, з урахуванням чого суд дійшов передчасного висновку про те, що спір у справі належить вирішувати суду цивільної юрисдикції.

Отже, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, приймаються колегією суддів у якості належних.

Відповідно до частини третьої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 по справі № 520/3276/25 - скасувати.

Адміністративну справу №520/3276/25 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий