Справа № 160/24095/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 21.05.2024 р. №45/24 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ТОВ «Експансія» отримано рішення ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 21.05.2024 № 45/24, винесеного за результатами розгляду матеріалів справи про порушення вимог ч. 1 ст. 22 Закону України «Про рекламу». Позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його протиправним, прийнятим за численних порушень. Відповідачем всупереч вимогам Закону №877-V при проведенні заходу контролю за дотриманням вимог законодавства про рекламу у сфері захисту прав споживачів реклами, за результатами якого було прийнято оскаржуване рішення, не було дотримано встановленого Законом № 877-V порядку, зокрема, посадові особи відповідача не пред`явили позивачу перед початком здійснення заходу посвідчення (направлення) та службове посвідчення, проводили такий захід за відсутності позивача, за результатами заходу не було складено акт з використанням уніфікованої форми акту, відповідачем не було складено припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу контролю. Крім того, враховуючи, що контроль за дотриманням законодавства про рекламу є видом державного нагляду (контролю), відповідач не мав права проводити такі заходи у зв`язку з мораторієм, введеним Постановою № 303. До того ж, оскаржуване рішення не містить жодного обґрунтування порушення позивачем ч. 1 ст. 22 Закону № 270/96-ВР. З оскаржуваного рішення незрозуміло, яку «внутрішню рекламу» на LCD дисплеї в ТЦ «Вавілон» у магазині «FOZZY» розміщував позивач, який був зміст цієї «внутрішньої реклами», та чому відповідач вважає розміщену інформацію рекламою. За вказаних обставин, оскаржуване рішення не відповідає принципам адміністративної процедури, тому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Цією ж ухвалою витребувано у Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області усі докази, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення №45/24 від 21.05.2024 (матеріали справи, протокол засідання від 24.05.2024 №45/24 тощо).
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.
У відповіді на відзив позивач заперечив проти доводів відповідача, наведених у відзиві, вважає помилковими висновки відповідача про не застосування до спірних правовідносин положень Закону №877-V. Діяльність відповідача з контролю за додержанням законодавства про рекламу є видом державного нагляду (контролю), а отже відповідач зобов`язаний дотримуватися вимог Закону №877-V. Щодо посилань відповідача у відзиві на добровільну сплату позивачем сум штрафу, як на підтвердження згоди з порушенням та рішенням відповідача, позивач зауважив, що не погоджується із оскаржуваним рішення, тому і звернувся до суду, сплата штрафу не є підтвердженням згоди з оскаржуваним рішенням, а радше способом уникнення надмірного тягаря у вигляді можливого позову про стягнення штрафу та арешту коштів на рахунках позивача.
Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив вказує, що відповідно до ч.1 ст.2 Закону №877-V дія цього закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Відповідач наголошує на тому, що Держпродспоживслужба та її територіальні органи здійснюють контроль за розповсюдженням реклами, а не перевіряють господарську діяльність рекламодавців, розповсюджувачів та виробників реклами. При цьому, виявлення ознак порушення законодавства про рекламу, ані Закон України «Про рекламу», ані інші акти законодавства не пов`язують із обов`язковим проведенням перевірок чи інших спеціальних заходів контролю, в тому числі тих, що регулюються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Положення щодо регулювання питання контролю за дотриманням законодавства про рекламу містяться у Законі України «Про рекламу», розділ IV, є спеціальними нормами, та мають застосовуватись пріоритетно порівняно з нормами Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та іншими законами. Таким чином, у спірних відносинах Держпродспоживслужба діє як суб`єкт владних повноважень, наділений Законом України «Про рекламу» та Порядком №693 функціями контролю за дотриманням законодавства України про рекламу та, відповідно, правом на звернення до суду з позовом про примусове стягнення штрафу за порушення законодавства про рекламу. Щодо заперечення позивача про підтвердження згоди з оскаржуваним рішенням, відповідач зазначає, що позивач проігнорував повідомлення Головного управління про дату і час засідання по справі. На час проведення засідання позивач не прибув, письмових пояснень, вартості розповсюдженої реклами та документiв, зазначених у вимозi відповідача, не надав. Зазначені дії/бездіяльність позивача, відповідач вважає підтвердженням згоди з оскаржуваним рішенням.
Позивач у своїх додаткових поясненнях посилався на судову практику Верховного Суду та акцентував, що відповідач повинен дотримуватися положень Закону № 877-V при здійсненні контролю за дотриманням законодавства України про рекламу, в тому числі у разі контролю за дотриманням ст.22 Закону № 270/96-ВР, відповідач не перевіряв дотримання позивачем вимог Закону № 2899-IV, а тому посилання на ст.16 Закону № 2899-IV є безпідставним.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 КАС України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основний вид господарської діяльності товариства за КВЕД: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний).
29.04.2024 посадовою особою Управління захисту прав споживачів та контролю за регульованими цінами Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області начальником відділу контролю за рекламою, дотриманням антитютюнового законодавства та державного пробірного контролю Хоменко Л.С. складений протокол №45/24 про порушення законодавства про рекламу.
Складений протокол про наступне: в ході здійснення відповідного контролю за дотриманням вимог законодавства про рекламу, спеціалістами Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області встановлено ознаки порушення вимог частини 1 статті 22 Закону України «Про рекламу» при розміщенні внутрішньої реклами на LCD дисплеї в ТЦ «Вавілон» у магазині «FOZZY»: «IQOS ORIGINALS DUO Нагрівання тютюну 1399»; «lil SOLID Es Нагрівання тютюну 599», пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються пристрої для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, за адресою: вулиця Маршала Малиновського (Сонячна Набережна), 2, місто Дніпро.
До протоколу додано матеріали: фотокопія рекламних сюжетів.
Листом від 01.05.2024 №вих-5.4/6474 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області повідомлено Дніпропетровську філію Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія», що в ході здійснення відповідного контролю за дотримання вимог законодавства про рекламу спеціалістами Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області встановлено ознаки порушення вимог частини 1 статті 22 Закону України «Про рекламу», про необхідність надання: витягу з Єдиного державного реєстру; договору з замовником, виробником та розповсюджувачем реклами; погоджений оригінал-макет реклами; документи, що підтверджують вартість розповсюдженої реклами; письмове пояснення щодо порушення законодавства про рекламу; фотозвіт про усунення порушення, а також про те, що засідання з розгляду матеріалів справи про порушення законодавства про рекламу, відбудеться 14.05.2024 о 10.00 годині.
13.05.2024 позивач звернувся до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області з листом №36, в якому просив подовжити строк на подання інформації, копій документів та перенести розгляд справи з 14.05.2024 на 21.05.2024.
21.05.2024 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області розглянуто матеріали справи та прийнято рішення №45/24 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, згідно з яким за недотримання встановлених законом вимог щодо змісту реклами, а також, враховуючи неможливість встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог Закону України «Про рекламу» (ч.7 ст.27 Закону України «Про рекламу), на Товариство з обмеженою відповідальністю «Експансія» накладено штраф у розмірі 5083,00 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 за № 667 (Положення, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, санітарного та епідемічного благополуччя населення (крім виконання функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження) та у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), з контролю за цінами, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері, за якістю зерна та продуктів його переробки, державного нагляду (контролю) за додержанням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо сільськогосподарських рослин під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованого організму у відкритих системах на підприємствах, в установах та організаціях агропромислового комплексу незалежно від їх підпорядкування і форми власності, здійснення радіаційного контролю за рівнем радіоактивного забруднення сільськогосподарської продукції і продуктів харчування.
Пунктом 7 цього Положення передбачено, що Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.
Засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження, розміщення та споживання реклами визначаються Законом України «Про рекламу» від 03.07.1996 №270/96-ВР.
Згідно частиною першою статті 2 Закону України «Про рекламу», цей Закон регулює відносини, пов`язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України.
За визначенням понять, наведених у статті 1 Закону України «Про рекламу», реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; рекламні засоби - засоби, що використовуються для доведення реклами до її споживача; розповсюджувач реклами - особа, яка здійснює розповсюдження реклами; внутрішня реклама - реклама, що розміщується всередині будинків, споруд, у тому числі в кінотеатрах і театрах під час, до і після демонстрації кінофільмів та вистав, концертів, а також під час спортивних заходів та спортивних змагань, що проводяться у закритих приміщеннях, крім місць торгівлі (у тому числі буфетів, кіосків, яток), в яких може розміщуватися інформація про товари, що безпосередньо в цих місцях продаються.
При цьому, за змістом частини сьомої статті 8 Закону України «Про рекламу» розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, в яких цей товар реалізується чи надається споживачам, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці не вважається рекламою.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» 5 квітня 2007року № 877-V, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - Закон № 877-V).
Статтею 1 Закону №877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом; спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.
Відповідно до статті 2 цього Закону його дія поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Таким чином, предметом правового регулювання цього Закону є відносини у сфері здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Незважаючи на те, що іншими законами та підзаконними актами, що діяли раніше, було врегульовано наглядові та контрольні правовідносини, з дня набрання чинності Законом № 877-V саме він підлягає застосуванню як спеціальний.
Водночас, Закон 877-V у статті 2 передбачає коло правовідносин, на які його дія не поширюється.
Суд звертає увагу, що норми вказаного Закону не містять обмежень щодо поширення його дії на перевірки у сфері контролю за додержанням законодавства про рекламу.
Щодо Закону України «Про рекламу», яким керувався відповідач при проведенні перевірок, то він не містить правових норм, що встановлюють спосіб, порядок та форми здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу.
Ці правовідносини можуть бути врегульовані виключно законом (стаття 1 Закону №877-V).
Посилання відповідача на Порядок № 693, як підставу здійснення контролю за додержанням законодавства про рекламу, є помилковим. Вказаний нормативний акт регулює порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, а не відносини у сфері державного нагляду (контролю).
Таким чином, діяльність відповідача з контролю за додержанням законодавства про рекламу є видом державного нагляду (контролю), а отже відповідач зобов`язаний був дотримуватися вимог Закону №877-V.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 22.06.2022 у справі №810/3148/17.
Частиною першою статі 4 Закону №877-V встановлено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Згідно з частинами першою та другою статті 7 Закону №877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.
У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).
Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу.
Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).
Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання. Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.
За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості:
- дату складення акта;
- тип заходу (плановий або позаплановий);
- форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо);
- предмет державного нагляду (контролю);
-найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід;
-найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи -підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.
Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання -детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.
У разі створення суб`єктом господарювання перешкод органу державного нагляду (контролю) чи його посадовим особам при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) в акті обов`язково зазначається опис дій чи бездіяльності, що призвели до створення таких перешкод, з посиланням на відповідні норми закону.
В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.
Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.
Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).
У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.
Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі -підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).
Згідно з частиною другою статті 8 Закону №877-V, органи державного нагляду (контролю) та їх посадові особи під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) зобов`язані:
-ознайомити керівника суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноважену ним особу (фізичну особу підприємця або уповноважену ним особу) з результатами державного нагляду (контролю) в строки, передбачені законом;
- не допускати здійснення заходів державного нагляду (контролю) та інших заходів, що не відповідають або не встановлені цим Законом;
- дотримуватися встановлених законом принципів, вимог та порядку здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності;
- не перешкоджати праву суб`єктів господарювання на будь-який законний захист, у тому числі третіми особами.
В порушення наведених вимог Закону №877-V відповідач при проведенні перевірки, не надав представникам позивача посвідчення (направлення) для проведення таких перевірок, акту за результатами проведення перевірки.
Зміст відзиву відповідача на позовну заяву підтверджує, що перевірка дотримання вимог законодавства про рекламу була проведена Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області виключно в порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №693 від 26.05.2004, та на підставі Закону України «Про рекламу».
Відповідачем не було надано доказів дотримання ним встановленої Законом №877-V процедури проведення заходу державного контролю (нагляду).
Таким чином, встановлені обставини свідчать про те, що відповідачем проведено державний контроль (нагляд) без наведення правових підстав і з порушенням порядку проведення перевірки позивача, визначеного Законом №877-V.
Невиконання або порушення вимог Закону №877-V при призначені та проведенні заходу державного контролю (нагляду) призводить до визнання такого заходу незаконним та відсутності правових наслідків, що є достатньою правовою підставою для висновку протиправність оскаржуваного рішення, прийнятого відповідачем за результатами такого заходу.
Суд не приймає також твердження відповідача про дотримання ним процедури повідомлення позивача про розгляд справи, встановленої Порядком №693.
Пунктом 8 Порядку №693 встановлено, що справа про порушення законодавства про рекламу розглядається за участю суб`єкта реклами або його представника.
Відповідно до пункту 5 Порядку №693 уповноважена особа з урахуванням положень статті 32 Закону України «Про адміністративну процедуру» повідомляє суб`єкту реклами про дату, час та місце розгляду справи поштовим відправленням, технічними засобами електронних комунікацій або шляхом вручення повідомлення суб`єкту реклами або його представнику, якщо суб`єкт реклами сповістив уповноважену особу про відповідне уповноваження свого представника на отримання повідомлень, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої особи, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Частинами 6, 7 статті 32 Закону України «Про адміністративну процедуру» передбачено, що поштове відправлення надсилається поштою (рекомендованим листом з повідомленням про вручення), за бажанням учасника адміністративного провадження, особи, яка сприяє розгляду справи, - кур`єром за додаткову плату, на адресу місця проживання (перебування), місцезнаходження відповідної особи або на іншу адресу, яку особа вказала для офіційного листування з нею.
Якщо час отримання запрошення, надісланого поштою чи електронною поштою, не зафіксовано, воно вважається отриманим особою на п`ятий день з дня відправлення, крім випадків, якщо є інформація, що запрошення не надійшло або надійшло пізніше. Якщо особа заявляє про неотримання запрошення, надісланого поштою чи електронною поштою, або про отримання запрошення пізніше ніж на п`ятий день з дня відправлення, на адміністративний орган покладається обов`язок доказування факту і часу отримання запрошення особою.
Відповідачем у відзиві зазначено, що розгляд справи відбувся без участі представника позивача.
Водночас, відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про те, що розгляд справи про порушення законодавства про рекламу відбудеться 21.05.2024.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, суд вважає, що рішення про накладення штрафу №45/24 від 21.05.2024 прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Однак, відповідачем не доведено правомірності свого рішення у спірних правовідносинах.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 3028,00грн. підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.ст.9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова