Справа № 757/4883/24-а
Суддя: Остапчук Т. В.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4883/24-а
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.

при секретарі судового засідання Диченко М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила скасувати постанову від 21.01.2024 р. серії ЕНА № 1283514 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати означену постанову про адміністративне правопорушення. Вважаючи вищеозначену постанову протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Підставою для винесення вказаної постанови стало те, що ОСОБА_1 21.01.2024 р. о 10.31 год., керуючи автомобілем не виконала вимоги дорожнього знаку 3.24 «розворот заборонено», здійснила розворот в зоні дії дорожнього знаку, чим порушила п. 8.4. в ПДР та чинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Внаслідок чого ОСОБА_1 , постановою притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення на неї штрафу в розмірі 340 грн. Вказану вище постанову позивач вважає протиправною, а дії відповідача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності незаконними. Зазначила, що обставини викладені постанови не відповідають дійсності, інспектор поліції не дослідив всі обставини справи, неправомірно притягнув її до відповідальності.

Ухвалою суду від 28.10.2024 р. відкрито провадження в порядку спрощеного з викликом сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. У відзиві, який надійшов до суду 06.03.2025 р., проти позову, адресованих суду, наголошує на тому, що винесена 21.01.2024 р. постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення штрафу винесена відповідно до чинного законодавства, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, інспектором 3 взводу 2 роти БЗС батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Тертишник В.М. складено постанову від 21.01.2024 р. серії ЕНА № 1283514 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно вказаної постанови накладено адміністративне стягнення у розмірі 680 грн.

Підставою для винесення вказаної постанови стало те, що ОСОБА_1 21.01.2024 р. о 10.31 год., керуючи автомобілем не виконала вимоги дорожнього знаку 3.24 «розворот заборонено», здійснила розворот в зоні дії дорожнього знаку, чим порушила п. 8.4. в ПДР та чинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Диспозиція частини 1 статті 122 КУпАП України передбачає відповідальність за Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху України (надалі ПДР України).

Відповідно до п.1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до розділу 8.4 ПДР України заборонні знаки, запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Дорожній знак 3.24 «Розворот заборонено», забороняється розворот транспортних засобів.

Забороняє розвертатися на перехрестях, у місяцях, де такий маневр важко здійснений або створює небезпеку для руху інших транспортних засобів. Як встановлено судом, факт порушення24.01.2024 року п. 8.4 ПДР України позивачем заперечується. Позивач наполягав на тому, що вчинення правопорушення з його боку не було.

З аналізу вказаних вище законодавчих норм та досліджених в ході судового розгляду доказів, суд приходить до висновку, що факт порушення позивачем 24.01.2024 р. п. 8.4 ПДР мав місце.

Відповідно до ст. 245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Приписами ст. 280 КпАП України обумовлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність у діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена відповідними частинами ст.122 КпАП України. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

Тому належним відповідачем, як суб`єктом владних повноважень у адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення щодо правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути відповідний орган Національної поліції. П. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачає, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом (з особливостями встановленими КУпАП).

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КпАП України виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Частиною 4 ст. 258 КпАП України передбачає, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будьякі фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, наголошено на неприпустимості спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КпАП України, відповідачем ДПП не надано, матеріалів відеофіксації, оскільки не збереглись. Відповідно до розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фотокінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 1026 від 18.12.2018, строк зберігання відеозаписів становить 30 діб.

Посилання позивача на фактичну відсутність доказів скоєного ним правопорушення безпідставні, так як згідно з вимогами законодавства а саме ст. 251, 252, КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення можуть бути будьякі фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а також орган (посадова особа) оцінюєдокази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Щодо зазначення невірної адреси в постанові суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 по справі № 400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

При цьому, на відміну від надмірного формалізму, застосування судами підходу до вирішення спору, що ґрунтується на засадах, визначених статтею 2 КАС України, передбачає: 1) винесення судового рішення у межах суддівського розсуду (дискреції суду), керуючись верховенством права (справедливістю); забезпечення мотивованості судового рішення шляхом оцінки: причин, які призвели до процедурних порушень; наслідків, до яких призвели ці процедурні порушення; можливості безпосередньо у судовому процесі усунути (нейтралізувати) ці процедурні порушення; добросовісності/недобросовісності суб`єкта, який допустив процедурні порушення; 3) застосування трискладового тесту вирішення публічно правового спору (передбачає, що суд, приймаючи рішення у межах суддівського розсуду (дискреції суду), перевіряє його на відповідність (несуперечність) принципам національної безпеки, суспільного інтересу, ефективності захисту порушеного права особи).

У вказаній постанові Верховний Суд при визначення підходів до відмежування формалізму від надмірного формалізму, зокрема, наголосив на тому, що якщо є доступ до суду, «правопорушник» доводить, у першу чергу, сам факт відсутності правопорушення, що дозволяє суду оцінити суть відповідного правопорушення.

Водночас, наявні в матеріалах справи докази не спростовують вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення.

Суд приходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення відносно позивача була розглянута та постанова про накладення на нього адміністративного стягнення винесена у відповідності з вимогами Закону України "Про Національну поліцію", ст.ст. 33, 222, 251, 252, 258, 276, 284 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 «У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу» З огляду на викладене суд приходить висновку про необґрунтованість позовних вимог та не вбачає підстав для задоволення його позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 251, 252, 258,276, 280, 283,284 КУпАП, ст.ст. 2, 72, 77, 244-246, 257-262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення

Суддя Т.В. Остапчук