Справа № 200/879/25
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року Справа№200/879/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Лисенко Любові Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

10.02.2025 до Донецького окружного адміністративного суду, через систему Електрониий суд, надійшов адміністративний позов адвоката Лисенко Любові Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 18 від 19.12.2024 Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, що прийнято на заміну рішення № 18 від 12.12.2024, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 02.09.1980, призначити пенсію з 14.03.2023 згідно заяви від 06.12.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком. Проте, за результатом розгляду заяви у призначенні пенсії відмовлено, оскільки на титульній сторінці відтиск печатки не придатний для сприйняття змісту (не проглядається назва підприємства), а також у зв`язку з відсутністю інформації про неодержання пенсії в Російській Федерації. При цьому рішенням Відповідача № 18 від 12.12.2024 встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 31 рік 06 місяців 10 днів, якого достатньо для призначення пенсії.

Позивач вважає, що недоліки у заповненні трудової книжки не є підставою стверджувати про відсутність трудового стажу, крім того, записи до трудової книжки були здійснені працівниками відділів кадрів та центру зайнятості, тому позивач не може нести відповідальність за недоліки її заповнення. Позивач вказала, що відомості про трудову діяльність в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування Пенсійного фонду України, повністю дублюють записи в трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 02.09.1980.

Позивач звернув увагу, що звертаю увагу суду, що портал Пенсійного фонду України не містить жодних технічних можливостей зазначити у заяві про призначення пенсій повідомлення про неотримання пенсії в РФ.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач вказав, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки на момент звернення у позивача відсутній необхідний страховий стаж. Відповідач зазначив, що до страхового стажу не враховано періоди трудової книжки, оскільки на титульній сторінці відтиск печатки не придатний для сприйняття змісту (не проглядається назва підприємства) чим порушені вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників 5 на підприємствах від 20.07.1974 №162 та від 29.07.1993 №58. Аналіз наданих документів показує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 31 рік 06 місяців 10 днів, якого достатньо для призначення пенсії за віком, але в заяві про призначення пенсії відсутня інформація про неодержання пенсії в російській федерації.

Відповідач звернув увагу, що в рішенні від 19.12.2024 №18, яке було прийняте на заміну рішення від 12.12.2024 №18, зазначено, що аналіз наданих документів показує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 08 місяців 16 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. Також, в заяві про призначення пенсії відсутня інформація про неодержання пенсії в російській федерації. Також вказав, що страховий стаж з 01.01.1999 зараховано на підставі відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також заперечив щодо призначення пенсії з 14.03.2023 згідно заяви від 06.12.2024, оскільки відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Вказав, що ОСОБА_1 вперше звернулась до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком 11.06.2023, що свідчить про своєчасність такого звернення, тобто в межах 3 місяців після досягнення 60 річного віку. При цьому, право ОСОБА_1 оскаржити рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16.06.2023 №18 залежало виключно від її волевиявлення та не байдужість до своїх прав.

Сторона позивача надала відповідь на відзив у якій висловив незгоди з позицією відповідача. Позивач вказав, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в м. Маріуполь Донецької області, яке є тимчасово окупованою РФ територією України. Отже, має право на призначення пенсії з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, що передбачено п. 14-6.2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 14.02.2025 відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано у відповідача докази у справі.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 , виданого 02.07.1996 Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області.

Позивач наголосив, що постійно мешкає в м. Маріуполь Донецької області.

06.12.2024 позивач звернулася через портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, надавши: паспорт, код РНОКПП, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, трудову книжку.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, для розгляду заяви позивача про призначення пенсії.

Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 18 від 12.12.2024 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з вказаним рішенням, до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки від 02.09.1980 року НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці відтиск печатки не придатний для сприйняття змісту (не проглядається назва підприємства), чим порушені вимоги пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників на підприємствах від 20.07.1974 року №162 та від 29.07.1993 року № 58.

Також зазначено, що аналіз наданих документів показує, що страховий стаж гр. ОСОБА_1 становить 31 рік 06 місяців 10 днів, якого достатньо для призначення пенсії за віком, але в заяві про призначення пенсії відсутня інформація про неодержання пенсії в Російській Федерації.

Управління прийнято рішення: відмовити гр. ОСОБА_1 , в призначені пенсії за віком, у зв`язку з недотриманням пункту 14-4 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Після дооформлення та надходження у трьохмісячний строк прийнятих і подання додаткових документів рішення буде переглянуто щодо підрахунку необхідного стажу роботи, підтвердженого в установленому законом порядку.

18.12.2024 року ОСОБА_1 направила через портал Пенсійного фонду України звернення та повідомлення про неотримання пенсії від Пенсійного фонду РФ.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 18 19.12.2024 прийнято рішення про відмову в призначені пенсії на заміну рішення від 12.12.2024.

Згідно з вказаним рішенням, до страхового стажу не зараховано:

- період навчання з 01.09.1981 по 24.06.1986 згідно диплому НОМЕР_4 , оскільки період навчання перетинається з періодами роботи;

- періоди роботи згідно записів трудової книжки від 02.09.1980р. НОМЕР_5 , оскільки на титульній сторінці документу відтиск печатки не придатний для сприйняття змісту (не проглядається назва підприємства) чим порушені вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

При цьому зазначено, що аналіз наданих документів показує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 08 місяців 16 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. Також, в заяві про призначення пенсії відсутня інформація про неодержання пенсії в російській федерації.

Листом від 02.01.2025 Головне управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області відмовлено в призначені пенсії рішенням № 918 від 12.12.2024 року.

Також, листом від 17.01.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області надана відповідь, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області відмовлено в призначені пенсії рішенням № 918 від 12.12.2024.

Не погодившись з відмовою в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з п.1 ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

За приписами ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, а саме: в період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відтак, основною умовою визначення права особи на пенсію, є наявність страхового стажу 30 років (в період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року).

Частинами 1 та 3 ст. 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Тобто, надання додаткових документів на підтвердження трудового стажу передбачено у разі відсутності трудової книжки або якщо записи про періоди роботи містять неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи.

Так, спірним у даній справі є відмова у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, що обумовлено не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи згідно із записами трудової книжки, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відтиск печатки не придатний для сприйняття змісту (не проглядається назва підприємства), а також у зв`язку з відсутністю інформації про неодержання пенсії в Російській Федерації.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 , копія якої наявна в матеріалах справи та яка надавалась до Пенсійного фонду разом із заявою про призначення пенсії, в розділі «Відомості про роботу» містить відповідні записи про роботу позивача. Будь-яких порушень внесення зазначених записів відповідачем під час розгляду питання про призначення пенсії позивачу не встановлено.

У відомостях про особу на першому (титульному) аркуші трудової книжки наявна печатка підприємства, але не чітка (неможливо встановити назву підприємства).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено у зарахуванні загального стажу на підставі трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки були виявлені порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, а саме: на першій сторінці трудової книжки нечітка печатка.

Проте, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на невідповідність відомостей про особу трудової книжки позивача вимогам п. 2.12 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 оскільки на час заповнення належної позивачу трудової книжки НОМЕР_6 , була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162.

Водночас, з положень Порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженого постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 та Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 вбачається, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником. Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки вперше, в тому числі і внесення до неї записів на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, є підприємство роботодавець, а відтак відсутня вина позивача в тому, що в трудовій книжці роботодавцем заповнено із порушенням відомості про особу в трудовій книжці.

Суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а отже не може бути обмежений в праві неврахування до трудового стажу періоду роботи на підприємстві внаслідок порушення відділом кадрів правил оформлення записів про особу трудовій книжці.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що це не може бути підставою для відмови позивачеві для визначення загального трудового стажу на підставі трудової книжки, оскільки внесення записів до трудової книжки та проставлення печатки на титульній сторінці не здійснювалось позивачем.

Положеннями Закону 1058-ІУ, підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. В даному випадку під час розгляду заяви позивача відповідачем не було встановлено будь-яких недоліків оформлення записів про роботу позивача.

Верховний Суд у постановах від 28.02.2018 у у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а неодноразово висловлював позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, суд дійшов до висновку, що не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи, що зазначені в трудовій книжці НОМЕР_2 , носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства.

Стосовно відсутності у заяві про призначення пенсії інформація про неодержання пенсії в Російській Федерації, суд зазначає наступне.

Так, 23.06.2024 набрав чинності Закон України від 25.04.2024 №3674-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення» (далі- Закон №3674-IX).

Відповідно до пункту 14-4 розділу ХV Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV (в редакції Закону №3674-IX) громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Згідно з матеріалами справи, заява про призначення пенсії не містить повідомлення позивача про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації.

Разом з тим, 18.12.2024 (в межах тримісячного строку після відмови у призначенні пенсії) позивач направила через портал Пенсійного фонду України звернення та повідомлення про неотримання пенсії від Пенсійного фонду РФ.

Отже, отримавши таке повідомлення, відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії, пославшись на відсутність такого повідомлення.

Вказане вище свідчить про те, що відповідачем не було забезпечено розгляду наданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком шляхом всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

Разом з тим, розглянувши повторно заяву позивача разом з додатково поданим повідомленням від 18.12.2024, відповідач відмовив у призначенні пенсії, додатково пославшись на відсутність страхового стажу, що обумовлено не зарахуванням:

- періоду навчання з 01.09.1981 по 24.06.1986 згідно диплому НОМЕР_4 , оскільки період навчання перетинається з періодами роботи;

- періоди роботи згідно записів трудової книжки від 02.09.1980 НОМЕР_5 , оскільки на титульній сторінці документу відтиск печатки не придатний для сприйняття змісту (не проглядається назва підприємства) чим порушені вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

Не зарахування до стажу роботи періоду навчання не є спірним в межах цієї справи.

Щодо не зарахування періодів роботи згідно із записами трудової книжки, суд зазначив вище.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування рішень про відмову в призначенні пенсії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, суд вважає, що порушене право позивача на призначення пенсії за віком підлягає відновленню шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваних рішень та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 06.12.2024 із урахуванням висновків суду.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком, суд зазначає, що питання призначення позивачу пенсії за умови врахування до страхового (трудового) стажу позивача періодів роботи зазначених у трудовій книжці ОСОБА_1 не є спірним в межах цієї справи.

Ураховуючи наведене, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають як передчасні.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію з 14.03.2023 згідно заяви від 06.12.2024, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач зареєстрований та проживає у місті Маріуполі Донецької області.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків:

1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

При цьому, згідно з п. 14-6.2 «Прикінцеві положення» розділу XV Закону № 1058 тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, для осіб, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій російською федерацією території України, у разі якщо звернення за призначенням пенсії відбулося в період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, за умови що передбачений частиною першою статті 45 цього Закону строк звернення за призначенням відповідної пенсії не сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсія призначається: за віком - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку (Пункт 14-6 розділу XV доповнено підпунктом 14-6.2 згідно із Законом № 2981-IX від 20.03.2023).

Кабінет Міністрів України ухвалив постанову від 06.12.2022 №1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», якою визначив механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Перелік затверджено наказом Мінреінтеграції від 22.12.2022 №309.

Згідно з Переліком №309 територія Маріупольського району Донецької області за винятком с. Заїченко та с. Пізуки, включаючи є тимчасово окупованими РФ території України з 05.03.2022.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 зверталася із заявою про призначення пенсії через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 11.06.2023.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16.06.2023 №18 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку відсутністю страхового стажу, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказане вище свідчить про наявність можливості у позивача звернення із заявою у період з дати набуття права на призначення пенсії по цей час, чим ОСОБА_1 і скористалася, звернувшись із заявою про призначення пенсії 11.06.2023.

Отже, підстави для застосування п. 14-6.2 «Прикінцеві положення» розділу XV Закону № 1058 до позивача в даному випадку відсутні.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

На підставі викладеного вище, суд вважає, що порушене право позивача на призначення пенсії підлягає відновленню шляхом визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 06.12.2024, з урахуванням повідомлення позивача від 18.12.2024 та висновків суду.

При цьому в даному рішенні суд дійшов висновку, що не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи, зазначених в трудовій книжці НОМЕР_2 , носить формальний характер.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з матеріалами справи позивачем сплачено судовий збір у розмірі 969 грн. При цьому, належний розмір судового збору за подання цього позову становить 968,96 грн (1211,20 *0,8), докази понесення позивачем інших судових витрат у матеріалах справи відсутні.

Ураховуючи, що рішення відповідача визнані судом протиправними та зобов`язано повторно розглянути заяву про призначення пенсії, суд вважає, що судовий збір у розмірі 968,96 грн, за одну вимогу немайнового характеру, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 18 від 12.12.2024 та рішення № 18 від 19.12.2024 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (місцезнаходження: м. Полтава, вул. Гоголя, 34, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 06.12.2024, з урахуванням повідомлення позивача від 18.12.2024 та висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (місцезнаходження: м. Полтава, вул. Гоголя, 34, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв