Справа № 480/4509/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 р. Справа № 480/4509/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.04.2024, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, м. Суми, по справі № 480/4509/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати незаконним та скасувати п. 2, 4, 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 в частині оголошення ОСОБА_1 догани та позбавлення 90 % щомісячної премії за березень 2023 р.

Свої вимоги мотивує тим, що йому не були доведені графіки виконання робіт з обладнання інженерних загороджень та бойові розпорядження. Акт службового розслідування підтверджує той факт, що згадані бойові розпорядження не були йому доведені, а тому притягнення до відповідальності за невиконання обов?язків, що не були доведені до відома виконавця, вочевидь є незаконним.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов?язання вчинити дії задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано п. 2, 4 та 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2023 № 25 в частині встановлення факту не виконання бойових розпоряджень внаслідок низької виконавчої дисципліни та неналежного виконання своїх функціональних обов?язків, оголошення ОСОБА_1 догани та виплати ОСОБА_1 90% щомісячної премії за березень 2023 року.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на прийняття рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 р. по справі № 480/4509/23 за позовом ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування наказу і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що в порушення норми про адміністративне судочинство, суд першої інстанції не взяв до уваги ні відзив, ні заперечення на відповідь на відзив. Зазначив, що наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв?язку. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконувати відданий йому наказ у зазначений термін. Невиконання наказу позивачем підтверджується трьома рапортами начальника групи сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , рапортом начальника штабу-першого заступника командира підтримки військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 , а також поясненнями офіцера РХБ захисту сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_4 та начальника групи сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 .

Також зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано положення ст. 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-ХІV та правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 06.02.2020 у справі № 300/1406/19.

Позивач не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.

На підставі положень п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді командира інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , має військове звання капітан.

Наказом командира військової частини № НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 68 від 14.03.2023 р. «Про призначення службового розслідування» було наказано провести службове розслідування стосовно ступеня вини командиром інженерно-саперного взводу капітана ОСОБА_1 .

Відповідно до Акта службового розслідування від 24 березня 2023 року, проведеного заступником командира військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_5 , вказано, що начальником групи сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_6 було направлено два рапорти на командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2023 р.:

1) згідно із бойовими розпорядженнями від 20.01.2023 № 9 та від 29.01.2023 №20 інженерно-саперним взводом військової частини НОМЕР_1 під командуванням капітана ОСОБА_7 (позивача) не було виправлено недоліки у мінно-вибухових загородженнях під час прийому-передачі позицій між в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_3 у зоні відповідальності в/ч НОМЕР_3 , що призвело до не виконання графіку прийому-передачі мінно-вибухових загороджень;

2) порушено наказ офіцера групи сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_4 стосовно направлення особового складу інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 у район АДРЕСА_1 для виконання робіт зі встановлення мінно-вибухових загороджень згідно бойового розпорядження від 28.02.2023 № 46, що призвело до порушення плану мінування визначеної ділянки місцевості згідно з бойовим розпорядженням командувача ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 116/628 дск.

У частині 3 Акту службового розслідування від 24 березня 2023 року викладено обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування. Зокрема вказано, що з пояснень начальника групи служби сил підтримки старшого лейтенанта ОСОБА_8 та офіцера ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 стало відомо, що при проведенні робіт з прийому-передачі позицій у зоні АДРЕСА_2 на ділянці розмежування між військовою частиною НОМЕР_1 та військовою частиною НОМЕР_3 були виявлені недоліки (пошкоджена лінія підриву до руйнування ділянок доріг). Згідно бойових розпоряджень командира в/ч НОМЕР_1 від 20.01.2023 № 9 та 29.01.2023 № 20 усунення виявлених недоліків було покладено на командира ІСВ в/ч НОМЕР_1 капітана ОСОБА_9 . Дані бойові розпорядження не були виконані, що призвело до виникнення небезпеки для особового складу в/ч НОМЕР_3 .

Під час виконання бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 від 28.20.2023 № 46 на 03.03.2023 р. групою сил підтримки було заплановано встановлення мінно-вибухових та невибухових загороджень у районі відповідальності 2 стрілецької роти НОМЕР_4 об ТрО. Командир ІСВ капітан ОСОБА_10 не надав особовий склад підрозділу для виконання завдання, що призвело до зміни графіка та плану встановлення МВЗ. МВЗ було встановлено особовим складом інженерно-саперної групи в/ч НОМЕР_5 (формуляр №07318-00008).

У поясненні командира інженерно-саперного взводу капітана ОСОБА_7 зазначено, що він від офіцерів групи сил підтримки в/ч НОМЕР_1 не отримував графіків виконання робіт та бойових розпоряджень щодо обладнання інженерних загороджень.

Відповідно до витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 25 від 24.03.2023 р. «Про результати службового розслідування» було наказано: 1. Службове розслідування вважати завершеним. 2. Вважати, що факт не виконання бойових розпоряджень від 20.01.2023 № 9, 29.01.2023 №20 та від 28.02.2023 № 46 військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_1 є особиста низька виконавча дисципліна та неналежне виконання своїх функціональних обов?язків. 3. Вважати, що факт не ознайомлення начальником служби сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_11 з бойовими розпорядженнями відповідних посадових осіб є особиста низька виконавча дисципліна та неналежне виконання своїх функціональних обов?язків. 4. Командиру інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_1 та начальнику служби сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_11 за низьку виконавчу дисципліну оголосити «Догану». 5. Помічнику командира батальйону з фінансово-економічної роботи начальнику служби молодшому лейтенанту ОСОБА_12 відповідно до пункту 4 та пункту 5 розділу XVI «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцями Збройних Сил України та деяким іншим особам» наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 капітану ОСОБА_1 та старшому лейтенанту ОСОБА_11 виплатити по 90% щомісячної премії за березень 2023 року.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи по суті встановлено невідповідність оскаржуваного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, адже оскаржуваний наказ прийнятий за наслідками службового розслідування, яке не відповідає критеріям щодо обґрунтованості, а тому наявні ознаки протиправності спірного наказу в частині, що стосується позивача. Суд також дійшов висновку, що оскільки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності визнано судом протиправним, то безпідставним є також і зменшення позивачу премії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає таке.

Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ).

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов?язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов?язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов?язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно зі статтею 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов?язаний виконувати службові обов?язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов?язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут).

Згідно із статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов?язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту установлено, що військова дисципліна зобов?язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов?язків військової служби.

Згідно з частиною 1, 3 статті 5 Дисциплінарного статуту за стан дисципліни у військовому з?єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов?язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов?язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Статтею 6 Дисциплінарного статуту визначено, що право командира віддавати накази і розпорядження, а обов?язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов?язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Командир зобов?язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов?язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов?язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов?язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов?язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

За приписами статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов?язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-85 Дисциплінарного статуту.

Так, згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Статтями 84, 85 цього ж Статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з?ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв??язку та захисту інформації України.

Згідно з приписами статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Порядок виконання дисциплінарних стягнень установлений, зокрема, статтями 96-98 Дисциплінарного статуту, відповідно до яких дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці.

Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов?язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов?язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 за № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі Порядок № 608).

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв?язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов?язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об?єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов?язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов?язків.

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов?язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об?єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з?ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом?якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов?язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім?ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Згідно з пунктом 3 розділу V Порядку № 608 в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім?я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв?язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов?язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв?язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк (пункт 4 розділу VІ Порядку № 608).

З системного аналізу зазначених норм права вбачається, що притягненню військовослужбовця до відповідальності може передувати проведення службового розслідування на підставі наказу стосовно нього, у ході якого встановлюються обставини щодо неправомірних дій військовослужбовця, причинного зв?язку між правопорушенням та виконанням військовослужбовцем обов?язків військової служби, вини військовослужбовця, порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства, причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виходячи із змісту правопорушення, яке ставиться позивачу у провину, при вирішенні питання про наявність у його діях складу дисциплінарного проступку обов?язково мають встановлюватись обставини щодо видання бойових розпоряджень, доведення їх до відома позивача та відмови останнього виконати такі розпорядження.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, під час службового розслідування позивач у письмових поясненнях, на які містяться посилання у розділі 3 акту службового розслідування «Обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування», зазначив, що «він від офіцерів групи сил підтримки в/ч НОМЕР_1 не отримував графіків виконання робіт та бойових розпоряджень щодо обладнання інженерних загороджень» (а.с. 44).

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що невиконання наказу позивачем підтверджується: 3 (трьома) рапортами начальника групи сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 03.03.2023 р.; рапортом начальника штабу-першого заступника командира військової частині НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 від 12.03.2023 р.; поясненням офіцера РХБ захисту сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_4 від 17.03.2023 р.; пояснення начальника групи сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 21.03.2023 р., які також перераховані як додатки до Акта службового розслідування у пункті 6.

Проте, в розділі 3 акту службового розслідування «Обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування» були вказані лише пояснення начальника групи сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 та офіцера РХБ захисту сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_4 , з яких стало відомо, що при проведенні робіт з прийому-передачі позицій у зоні АДРЕСА_2 на ділянці розмежування між військовою частиною НОМЕР_1 та військовою частиною НОМЕР_3 були виявлені недоліки (пошкоджена лінія підриву руйнування ділянок дороги). Згідно з бойовими розпорядженнями командира НОМЕР_1 від 20.01.2023 р. № 9 та від 29.01.2023 р. № 20 усунення виявлених недоліків було покладено на командира ІСВ в/ч НОМЕР_1 капітана ОСОБА_9 . Ці бойові розпорядження були не виконані, що призвело до виникнення небезпеки для особового складу в/ч НОМЕР_3 .

При цьому, вказаними поясненнями не підтверджується саме факт ознайомлення позивача із бойовими розпорядженнями.

Згідно із поясненнями офіцера РХБ захисту сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_4 від 17.03.2023р. (а.с. 45, зворотній бік) та начальника групи сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 (а.с. 47, зворотній бік) «командир інженерно-саперного взводу капітан ОСОБА_10 з невідомих причин не надав особовий склад інженерно-саперного взводу, залучений у БР для виконання завдання».

Командир інженерно-саперного взводу, капітан ОСОБА_1 у наданих поясненнях від 17.03.2024 р. зазначив, що «з боку групи сил підтримки не було надано до ознайомлення графіків виконання робіт з обладнання інженерних загороджень, бойових розпоряджень чи інших документів».

Вищевказане свідчить про те, що, під час проведення службового розслідування не були належним чином з?ясовані та враховані причини невиконання позивачем бойових розпоряджень від 20.01.2023 № 9, від 29.01.2023 №20 та від 28.02.2023 № 46, що свідчить про формальний підхід відповідача до проведення такого розслідування та про недоведеність факту вини ОСОБА_1 у вчиненні дисциплінарного правопорушення та наявності відповідного причинного зв?язку між невиконанням ним бойових розпоряджень та невстановленням мінно-вибухових і невибухових загороджень у районі відповідальності 2 стрілецької роти НОМЕР_4 об ТрО.

Крім того, пунктом 3 оскаржуваного наказу командира військові частини НОМЕР_1 від 24.03.2023р. №25 «Про результати службового розслідування» наказано «вважати, що факт не ознайомлення начальником служби сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_11 з бойовими розпорядженнями відповідних посадових осіб є особиста низька виконавча дисципліна та неналежне виконання своїх функціональних обов?язків».

У розділі 4 Акта службового розслідування «Вина військовослужбовця» також вказано, що «виходячи з матеріалів службового розслідування, командир інженерно-саперного взводу (ІСВ) військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_10 не виконав бойові розпорядження від 20.01.2023 № 9, від 29.01.2023 №20 та від 28.02.2023 № 46 тому, що не був з ними ознайомлений, а також із графіком виконання робіт під підпис щодо виконання поставлених завдань. Офіцерами групи сил підтримки не було доведено вище згадані бойові розпорядження під підпис командирові ІСВ військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_13 » (а.с.9).

Тобто, під час службового розслідування відповідач фактично визнав факт не доведення офіцерами групи сил підтримки бойових розпоряджень позивачу, що унеможливило встановлення підпорядкованим йому особовим складом відповідного підрозділу загороджень у визначеній зоні.

Таким чином, матеріали службового розслідування свідчать про те, що під час його проведення не було повною мірою дотримано положення частини 1 статті 86 Дисциплінарного статуту, а саме не враховані характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби, оскільки такі обставини та відомості фактично під час розслідування не встановлювались.

Також не дотримано положень пункту 3 розділу II Порядку №608, відповідно до яких службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв?язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов?язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Таким чином, зі змісту акту випливає, що мета і завдання службового розслідування належним чином не досягнуті, а процедура його проведення не дотримана.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наказ може бути віддано усно, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п.35 Статуту внутрішньої служби ЗСУ накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв?язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Матеріали справи містять копії витягів із бойових розпоряджень від 20.01.2023 № 9, від 29.01.2023 №20 та від 28.02.2023 № 46 (а.с.47-49), на яких відсутній підпис позивача про його ознайомлення зі змістом вказаних бойових розпоряджень. Відповідно суд апеляційної відхиляє доводи апелянта про те, що накази були видані усно, оскільки бойові розпорядження існували в письмовій формі.

Статут внутрішньої служби ЗСУ надає право командиру (начальнику), старшого за службовим становищем, вибирати в якій формі: в письмовій чи усній віддати конкретний наказ військовослужбовцю, у тому числі з використанням технічних засобів зв?язку, та зобов?язує командира (начальника) сформулювати наказ чітко.

Отже, наслідки не ознайомлення військовослужбовця із наказами та ризики відсутності належних доказів такого ознайомлення у випадку обрання усної форми видання наказу повинен нести командир (начальник), який видає наказ, а не особа, якої такий наказ стосується, оскільки відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Крім того, пояснення офіцера РХБ захисту групи підтримки старшого лейтенанта в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 (а.с. 84), в яких він зазначає, що він видавав наказ усно, датовані 09.10.2023 р., тобто вже після завершення службового розслідування у березні 2023 року. Водночас у наданих під час проведення службового розслідування поясненнях (а.с.45, зворотній бік) ОСОБА_14 не повідомляв, що він віддав наказ саме в усній формі, що також свідчить про неповноту встановлених службовим розслідуванням обставин можливого порушення військової дисципліни.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час службового розслідування відповідачем не було вчинено дій, передбачених Порядком №608 та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування: належним чином не встановлювались обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також обставини, які пом?якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; не встановлювались характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця; дійсні причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.

Відповідачем не було вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об?єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, а матеріали службового розслідування містять недоліки, які не дозволяють стверджувати, що обставини вчиненого правопорушення установлені повно і всебічно.

Суд апеляційної інстанції також вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що виплата позивачу премії за березень 2023 року у зменшеному розмірі є прямим наслідком притягнення його до дисциплінарної відповідальності згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2023р. №25, а тому оскільки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності визнано судом протиправним, то безпідставним є також і зменшення позивачу премії.

Відповідно ця позовна вимога також є обґрунтованою і підлягає задоволенню як похідна від вимог про визнання пунктів 2 та 4 цього наказу протиправним та їх скасування.

Щодо посилань скаржника на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 06.02.2020 у справі № 300/1406/19, то колегія суддів вважає їх нерелевантними до правовідносин, у яких виник спір по справі, що розглядається.

У вказаній відповідачем справі предметом розгляду були вимоги щодо визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни; визнання протиправним на скасування наказу №594 від 11.04.2019 в частині накладення дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції; визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області №123 о/с від 12.04.2019 про звільнення зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вказані вимоги були обґрунтовані тим, що при проведенні службового розслідування відповідачем було порушено право позивача на надання пояснень, внаслідок чого скаржник був позбавлений можливості скористатися своїми правами передбаченими пп. 4.2 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС №893 від 07.11.2018 та ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Натомість, у даній справі позивач просить визнати незаконним та скасувати п. 2, 4, 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 в частині оголошення догани та виплати 90 % щомісячної премії за березень 2023 р. оскільки йому не були доведені графіки виконання робіт з обладнання інженерних загороджень та бойові розпорядження, з огляду на що притягнення до відповідальності, на думку позивача, є незаконним.

Суд апеляційної інстанції також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неврахуванням судом першої інстанції положень ст. 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV, оскільки в даному випадку відповідачем було проведено службове розслідування на підставі наказу командира військової частини № НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 68 від 14.03.2023 р. з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що оскільки, підставою для притягнення військовослужбовця до відповідальності є встановлення факту неналежного виконання службових обов?язків, наявності складу дисциплінарного проступку в його діях чи бездіяльності, суд першої інстанції підставно вважав, що в діях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку, вина у його вчиненні, оскільки військовослужбовець не може нести дисциплінарну відповідальність за невиконання бойового розпорядження, яке йому не було йому доведено.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обставини, досліджені та перевірені в суді першої інстанції і не впливають на висновки суду.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 по справі № 480/4509/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Л.В. Любчич