Справа № 160/22052/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 квітня 2025 рокуСправа №160/22052/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ніколайчук С.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень в порядку статті 383 КАС України у справі № 160/22052/24 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ), відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

14 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з заявою, у якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у невиконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі № 160/22052/24;

- винести окрему ухвалу Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу період роботи з 15.12.1981 по 30.06.2023 роки (дату призначення пенсії), нарахувати і виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій за віком станом на день призначення, яка не підлягає оподаткуванню передбачену п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування заяви заявник зазначив, що на виконання рішення у цій справі Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві надало нове рішення №02 від 18.12.2024 року про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, з урахуванням правової позиції суду, з чим позивач не погоджується, оскільки в рішенні від 30 вересня 2024 року у цій справі зазначено, що позивач на момент призначення пенсії за віком працювала у відповідному закладі бібліотеки та мала достатній трудовий стаж роботи в даному закладі та має право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Повторно відмовляючи позивачці у отриманні грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач фактично проігнорував висновки суду у справі № 160/22052/24 і ухилився від виконання судового рішення. Позивачка була вимушена повторно звернутися до суду із позовної заявою про визнання протиправним і скасування рішення відповідача №02 від 18.12.2024 у справі 160/1673/25, проте Дніпропетровський окружний адміністративного суду та Третій апеляційний адміністративний суд зробили висновок, що якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 року по справі №160/22052/24 порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності Відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

З урахуванням вищенаведеного, заявник просить заяву про визнання протиправними дій та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень задовольнити.

Ухвалою від 18 квітня 2025 року суд призначив заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій щодо неналежного виконання рішення суду в порядку статті 383 у справі № 160/22052/24 до розгляду у судовому засіданні на 24 квітня 2025 року о 11:00 год..

В матеріалах заяви наявне підтвердження направлення відповідачу копії заяви визнання протиправними дій та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних, тому відпровідач 2 належним чином повідомлений про розгляд цієї заяви. Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві правом на надання заперечень не скористалось.

Відповідно до частини 3 статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України - заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Згідно ч. 5 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

За викладених обставин, враховуючи приписи статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, заяву розглянуто за наявними матеріалами в справі в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали заяви, при її вирішенні суд виходить з такого.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024року у справі № 160/22052/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 02 від 26.06.2024 року щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу періоду роботи з 15.12.1981 по 30.06.2023 роки (дату призначення пенсії) для нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсії станом на дату її призначення, яка не підлягає оподаткуванню.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу період роботи з 15.12.1981 по 30.06.2023 роки (дату призначення пенсії).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.06.2024 року про проведення перерахунку пенсії та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024року набрало законної сили 02.12.2024 року.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024року у справі № 160/22052/24, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 18.06.2024 року про проведення перерахунку пенсії та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій та прийняло повторно рішення №02 від 18.12.2024 року про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, не погоджуючись з яким ОСОБА_2 звернулась до суду з новим позовом.

Ухвалою від 28 січня 2025 року у справі № 160/1673/25 суд (с. ОСОБА_3 ) Відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2025 року у справі № 160/1673/25 ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 в адміністративній справі №160/1673/25 залишено без змін.

Позивач не погоджується з прийнятим новим рішенням №02 від 18.12.2024 року про відмову в призначенні пенсії, звернувся до суду з цією заявою.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам заяви, доводам заявника, викладеним в заяві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

Відповідно до положень ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з вимогами ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Водночас частиною шостою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень-відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 14.07.2022 року у справі №295/9823/21.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Так, з метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, регламентований статтею 383 КАС України.

Як вже було зазначено вище, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі № 160/22052/24 зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.06.2024 року про проведення перерахунку пенсії та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні.

Тобто судовим рішення встановлено право позивача, що остання на момент призначення пенсії за віком працювала у відповідному закладі бібліотеки та мала достатній трудовий стаж роботи в даному закладі та має право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення. Суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Отже, суд робить висновок про те, що безпідставно відмовив у проведення перерахунку пенсії та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як рішення суду № 160/22052/24 набрало законної сили та стало обов`язковим до виконання, відповідач поставив під сумнів всю систему правосуддя, проявив неповагу до суду, штучно вчинив певні дії для того, щоб не виконувати рішення суду.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, невиконання або неналежне виконання рішення суду суперечить вимогам ст. 6 Конституції України щодо здійснення державної влади в Україні на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Виходячи з вищевикладеного, з метою ефективного судового захисту прав позивача на пенсійне забезпечення, суд вважає, що вимоги заяви ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України є такими, що підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

У Рішенні від 30.06.2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, регламентований ст.383 КАС України.

Так, статтею 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст.383 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Відповідно до положень ч.6 ст.383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу у порядку, передбаченому КАС України.

Таким чином, суд вважає, що відповідач 2 порушив положення ч. 2 ст. 14, ч. 1 ст. 370 КАС України та ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а саме: не виконано судове рішення адміністративній справі № 160/22052/24, яке набрало законної сили.

Суд враховує, що частиною 6 статті 383 КАС України встановлено, що за наявності підстав для задоволення заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених рішенням суду, суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 249 КАС України встановлено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Відповідно до частини 5 статті 249 КАС України з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Враховуючи викладене вище, дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) щодо виконання не в повному обсязі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі № 160/22052/24 стосовно проведення перерахунку пенсії та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду та зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, підлягає в цій частині задоволенню.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві у місячний термін з моменту отримання цієї ухвали надати Дніпропетровському окружному адміністративному суду відповідь про виконання вказаної ухвали.

Керуючись статтями 14, 229, 241-243, 248-249, 370, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень в порядку статті 383 КАС України у справі № 160/22052/24 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ), відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, які полягають у невиконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі № 160/22052/24;.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві вжити заходів щодо усунення причин та умов невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі № 160/22052/24.

Копію ухвали направити Головному управління Пенсійного фонду України в м.Києві для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Про виконання цієї ухвали повідомити суд не пізніше одного місяця після її надходження.

У задоволенні решти заяви - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтєю 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук