Справа № 705/4543/24
Суддя: Піньковський Р. В.
Дата ухвалення: 2025-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №705/4543/24
2-адр/705/1/25
28 березня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Піньковського Р.В.
при секретарі Романовій О.М.
за участю представника позивача Кисіля М.В.
представник відповідача Желізняк Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умані, в режимі відеоконференції заяву представника позивача Кисіля Михайла Володимировича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.02.2025 позов ОСОБА_1 до Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задоволено частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2638828 від 19.07.2024, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 340 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП скасовано, а справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ознаками ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито.

18.02.2025 представник позивача Кисіль М.В. подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрат пов`язаних із переїздом до іншого населеного пункту та добових витрат за перебування у відрядженні в розмірі 2240 гривень.

Заява мотивована тим, що представник позивача ОСОБА_1 - Кисіль М.В., здійснюючи представництво інтересів позивача в Уманському міськрайонному суді Черкаської області, перебував у відрядженні з м.Києва в м.Умань з 10.02.2025 по 11.02.2025 року та з 14.03.2025 по 15.03.2025.

Положеннями ч.3 ст.135 КАС України граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Граничних розмірів компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 в адміністративних справах компенсація витрат, пов`язаних із переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові не може перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Оскільки зазначені норми встановлені лише для працівників державних органів, заявник вважає за необхідне застосовувати за аналогією Інструкцію про службові відрядження в межах України та за кордон, затверджену наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59 та постанову Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98.

Відповідно до п.7 розділу І Інструкції днем вибуття у відрядження вважається день відправлення поїзда, літака, автобуса або іншого транспортного засобу з місця постійної роботи відрядженого працівника, а днем прибуття з відрядження - день прибуття транспортного засобу до місця постійної роботи відрядженого працівника.

Згідно з абз.3 п.4 розділу ІІ Інструкції визначення кількості днів відрядження для виплати добових проводиться з урахуванням дня вибуття у відрядження й дня прибуття до місця постійної роботи, що зараховуються як два дні.

Також, відповідно до проїзних документів на автобус, днем вибуття ОСОБА_2 слід вважати 10.02.2025, а днем прибуття 11.02.2025; строк перебування у відрядженні становить 2 дні.

Крім того, після звернення до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_2 здійснював проїзд з м.Києва до м.Умань 14.03.2025 та назад 15.03.2025, а отже відрядження знову на 2 дні.

Згідно з п.15 розділу І Інструкції окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Суми добових витрат для працівників підприємств затверджені постановою № 98.

Додатком 1 до Постанови визначено, що сума добових витрат в Україні становить 300 гривень на день.

Отже, на користь ОСОБА_2 належить стягнути 4 дні*300 грн/день = 1200 грн добових витрат.

Згідно з п.6 розділу ІІ Інструкції витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.

Відповідно до проїзних документів на автобус та платіжних документів, що додаються, витрати ОСОБА_2 на проїзд з м. Києва до м. Умані 10.02.2025 становлять 260 гривень; на проїзд з м. Умані до м. Києва 11.02.2025 також 260 гривень; витрати на проїзд з м. Києва до м. Умані 14.03.2025 становлять 260 гривень; на проїзд з м. Умані до м. Києва 15.052.2025 260 гривень.

Вважає, що до стягнення з відповідача на його користь підлягає сума витрат на проїзд та добові в розмірі 2240 гривень.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Черкаській області подав до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, відповідно до яких, вважають заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Зазначають, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, склад та розмір судових витрат, зокрема витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Із заяви про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат, що пов`язані із прибуттям до суду та доданих до неї документів вбачається, що представник позивача Кисіль М.В. не брав участі у судовому засіданні, а лише подав заяву про проведення судового засідання без участі Кисіля М.В., що свідчить про недоведеність участі ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді.

З поданих до заяви документів не можливо встановити, що ОСОБА_2 був у Уманському міськрайонному суді Черкаської області, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження не надано. Щодо зазначення, що останнім подано заяву про проведення судового засіданні без участі представника Кисіля В.М. у зв`язку з неявкою представника ГУНП в Черкаській області у судове засідання, то вказані посилання є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах ч. 1 статті 205 КАС України, оскільки неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті та участі представника позивача у судовому засіданні.

Зважаючи на викладене, представник позивача не брав участі під час розгляду справи, а тому відсутні підстави для стягнення витрат пов`язаних з прибуттям до суду.

Також, позивачем заявлено до стягнення з ГУНП в Черкаській області добових представника позивача та витрат, пов`язаних з прибуттям до суду на засідання 10.02.2025 в сумі 1120 грн.

Частиною першою статті 135 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стаття 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (які є складовою витрат на професійну правничу допомогу), відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги.

Вважають, що питання компенсації представнику витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, мало бути врегульовано позивачем і її представником у договорі.

У доданій до заяви Довіреності від 31.01.2025 № 335 розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат представника позивача, необхідних для надання правничої допомоги, не встановлено, а договору, де визначено права та обов`язки позивача та представника позивача, витрати на прибуття до суду, тощо не надано, тому стягнення витрат на прибуття у судове засідання необґрунтоване.

В поданій Довіреності представником позивача відсутня інформація про те, що надання позивачу правничої допомоги та витрати пов`язані з прибуттям у суд пов`язано саме з наданням правової допомоги у справі № 705/4543/24. Встановити зв`язок поданих документів із предметом адміністративного позову неможливо. Докази того, що сторони погодили надання представником позивача відповідної допомоги у справі № 705/4543/24 не подані.

Вважають, що надані представником позивача квитки та квитанції Приватбанку не підтверджують того факту, що сплачені позивачем на користь представника позивача є витратами на прибуття до суду та пов`язані з розглядом справи № 705/4543/24, тому підстави для стягнення цієї суми відсутні.

Крім того, вважають, що стягнення добових витрат не входить до обсягу, які пов`язані з розглядом справи.

Аналіз статті 135 КАС України дає можливість виділити чотири групи витрат, які відносяться до витрат, що пов`язані із прибуттям до суду: - витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників; - витрати пов`язані з найманням житла; - компенсація за втрачений заробіток; - компенсація за відрив від звичайних занять.

Аналіз абзацу 13 підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України свідчить про те, що добові витрати це витрати на відрядження, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи.

Тлумачення терміну «добові витрати» свідчить про те, що цей вид витрат неможливо віднести до жодної з виділених груп витрат, передбачених статтею 135 Кодексу адміністративного судочинства України. Частиною першою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кодексом адміністративного судочинства України добові не віднесені до витрат, які відносяться до таких, що пов`язані із прибуттям до суду та, відповідно, не передбачено стягнення такого виду витрат як добові за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача, який виграв спір у справі, відтак така вимога є безпідставною.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний суд у постанові від 13.02.2024 по справі № № 480/3047/23. Зважаючи на вищевикладене, відшкодуванню стороні, на користь якої ухвалено рішення, підлягають лише витрати, які є документально підтвердженими та безпосередньо пов`язаними із реалізацією особою права на захист шляхом звернення до суду, проте відсутні докази про те, що заявлені витрати пов`язані з розглядом справи № 705/5443/24.

В судовому засіданні представник позивача Кисіль М.І., уточнив вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення та просив стягнути понесені ним судові витрати на користь позивача, а саме витрати, пов`язані із переїздом до іншого населеного пункту для розгляду справи та добові витрати за перебування у відрядженні в загальному розмірі 2240 гривень.

Представник відповідача ГУНП в Черкаській області Желізняк Ю.В. заперечувала проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача судових витрат, оскільки такі витрати є недоведеними та не стосуються розгляду даної справи. При цьому надала пояснення, аналогічні поданим до суду запереченням.

Суд вислухавши думку представників позивача та відповідача, дослідивши заяву та додані до неї документи, а також матеріали адміністративної справи, приходить до наступного висновку.

За приписами ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.247 КАС України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Відповідно до положень ст.135 КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 та ч.7 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача Кисілем М.В. на підтвердження витрат понесених, в зв`язку з переїздом до іншого населеного пункту, надані наступні докази, а саме:

-проїзний квиток на автобус №46510131 від 10.02.2025, вартістю 260 гривень та квитанція про оплату ID платежу від 05.02.2025 на суму 260 грн;

-проїзний квиток на автобус №46561241 від 11.02.2025, вартістю 260 гривень та квитанція про оплату ID платежу від 08.02.2025 на суму 260 грн;

-проїзний квиток на автобус №47095229 від 14.03.2025, вартістю 260 гривень та квитанція про оплату ID платежу від 03.06.2025 на суму 260 грн;

-проїзний квиток на автобус №47095325 від 10.02.2025, вартістю 260 гривень та квитанція про оплату ID платежу від 03.06.2025 на суму 260 грн.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності понесених витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не враховує посилання представника відповідача щодо недоведеності факту перебування представника позивача - Кисіля М.В. в Уманському міськрайонному суді Черкаської області під час розгляду справи, оскільки згідно відповіді начальника Територіального управляння Служби судової охорони у Черкаській області за №54.17-112 від 17.03.2025 Кисіль М.В. перебував в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області: запис № 2604, дата 10.02.2024, час входу 15:48; запис №4998, дата 14.03.2025, час входу 14:10.

Крім того, суд враховує, що стороною відповідача на спростування наданих представником позивача доказів понесених витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту.

За встановлених обставин суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з переїздом представника позивача до іншого населеного пункту.

В частині вимог про відшкодування витрат на добові заява не підлягає до задоволення, оскільки суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження таких витрат, зокрема того, що представник позивача Кисіль М.І. поніс добові витрати щодо наймання житла, харчування чи фінансування інших власних потреб тощо.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 72-77, 132, 139, 143, 245, 252, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву представника позивача Кисіля Михайла Володимировича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області (код 40108667) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати пов`язані із прибуттям до суду, в розмірі 1040 гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому додаткове рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення суду.

Повне судове рішення складене 02.04.2025.

Суддя: Р. В. Піньковський