Справа № 640/14776/22
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року Справа№640/14776/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Галатіна О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 засобами системи «Електронний суд» звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у формуванні та направленні до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 16 760 грн. 00 коп., сплаченого згідно квитанції від 28.12.2021 року №922810025;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 16 760 грн. 00 коп., сплаченого згідно квитанції від 28.12.2021 року №922810025;

- стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код: 42098368) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу.

Позивачка в обґрунтування позовних вимог зазначає про безпідставну відмову пенсійного органу в поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, адже житло позивачем придбано вперше.. У зв`язку з зазначеним, Позивачка звернулася до суду із цим позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року прийнято ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У матеріалах справи міститься відзив ГУ ПФУ в м. Києві, відповідно до якого зазначено, що звільнення покупця від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування на підставі підпунктів «в» або «г» пункту 15-2 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 із змінами (далі - Порядок №1740) можливе за умови наявності зазначених у цих пунктах інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. При цьому обов`язок надання нотаріусу необхідних відомостей та документів, що необхідні для звільнення від сплати збору, покладається на покупця. Відтак, сплативши збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна, позивачка не скористалась правом, яке дозволяє звільнення її від сплати вказаного збору згідно із Порядком № 1740.

Вказує на те, що факт придбавання Позивачем нерухомості не вперше встановлено нотаріусом, та вказані вище обставини в сукупності свідчать про відсутність протиправних дій Управління.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

У відповіді на відзив представник позивача підтримав доводи, що викладені у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши докази по справі, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 28 грудня 2021 року придбала квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу квартири укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" з іншої сторони, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кривенчуком С.В. і зареєстровано в реєстрі за № 1427, що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до квитанції від 28 грудня 2021 року № 922810025 ОСОБА_1 сплачено 16 760 грн 00 коп.

Призначення платежу - сплата збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна, 1% від суми продажу.

Відповідно до власного письмового підтвердження від 08.09.2022, позивач підтверджує, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , придбана нею вперше. Жодної іншої житлової нерухомості, окрім зазначеної вище квартири, вона ніколи не купувала (не придбавала).

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 є власником квартири, за адресою: АДРЕСА_1 .

07 липня 2022 позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомості.

Листом від 21 липня 2022 року вих. № 2600-0603-8/85984 (додаток 7) ГУ ПФУ в м. Києві роз`яснило позивачу Порядок сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740 (далі Порядок № 1740) з посиланням на зміни, які були внесені Постановою КМУ від 23 вересня 2020 року № 866, яка набрала чинності 26 вересня 2020 року, та залишило заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Вважаючи свої права порушеними, Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначений Законом України від 26.06.1997 №400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №400/97-ВР).

Відповідно до абзацу першого пункту 9 статті 1 Закону №400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій на виконання Закону №400/97-ВР регулює Порядок сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року №1740 (далі - Порядок №1740), зі змінами, які внесені постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №866 «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій», яка набрала чинності 26 вересня 2020 року (далі - Постанова №866).

Згідно з пунктами 15-2, 15-3 Порядку №1740 (у редакції Постанови №866) збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо:

б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;

в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року);

г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.

Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками, зазначеними у пункті 151 цього Порядку, за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах "в" і "г" пункту 152 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Відтак, аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що з 26 вересня 2020 року визначено механізм, за умови дотримання якого фізична особа, що придбаває житло вперше, не сплачує збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла) при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу.

У зазначених положеннях пункту 15-2 Порядку №1740 (в редакції Постанови №866) деталізовано зміст поняття «придбаває житло вперше», яке необхідно розуміти так, що фізична особа не має та не набувала права власності на житло, в тому числі в результаті приватизації.

Отже, з огляду на вищенаведене під час вирішення питання чи є операція купівлі-продажу житла об`єктом сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, термін «придбавання майна» треба використовувати як такий, що охоплює (включає) не лише оплатне набуття права власності на певний об`єкт, а і його безоплатну приватизацію.

Отже, з 26.09.2020 року в рамках чинного законодавства держава створила цілком дієвий механізм, за умови дотримання котрого фізична особа, що придбаває житло вперше та, відповідно, не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла), не сплачує збір при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу. Для цього фізична особа подає нотаріусу:

- заяву про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя);

- відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло,

- дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).

За умови отримання від фізичної особи таких документів нотаріус на підставі абз. 4 п. 15-3 Порядку № 1740 здійснює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що Позивачкою виконано вимоги підпункту "в" пункту 15-2 Порядку №1740 щодо подання нотаріусу відповідної заяви і документів при посвідченні договору купівлі-продажу квартири

Якщо ж особа не скористалася цим механізмом на стадії посвідчення договору в нотаріуса та помилково сплатила збір, то вона вправі скористатися ним вже після посвідчення нотаріусом договору, подавши відповідному територіальному органу Пенсійного фонду визначені підпунктом «в» пункту 15-2 Порядку № 1740 інформацію та пакет документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, для формування відповідного подання про повернення безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. У разі отримання відмови - відповідно оскаржити таке рішення до суду.

Крім того, суд зауважує, що внесені Постановою № 866 зміни до Порядку № 1740 не позбавляють Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві обов`язку щодо вчинення дій стосовно повернення позивачу безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 при посвідченні договору купівлі-продажу квартири сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 16760,00 грн (1% від вартості квартири), що підтверджується копією квитанції від 28 грудня 2021 року № 922810025.

07 липня 2022 позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомості.

До заяви позивачем додано:

1. Копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 грудня 2021 року № 293012047 на 1 арк.

2. Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,

3. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19 січня 2022 року № 295387146 на 2 арк.,

4. Копія квитанції від 28 грудня 2021 року № 922810025 на 1 арк.

Тобто, у даному випадку, на підтвердження обставин придбання житла вперше, позивачем надано власне підтвердження цих обставин, копію договору, квитанцію, витяги та довідки з реєстрів та інші матеріали, з яких у сукупності вбачається, що квартира придбана позивачем вперше на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання позивачем житла вперше, відповідачем в порядку виконання обов`язку, визначеного ч. 2 ст. 77 КАС України, не надано.

Отже, враховуючи те, що позивач звертався до ГУ ПФУ з приводу повернення помилково сплаченої суми збору, однак отримав відмову, слід дійти до висновку про протиправну бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови у формуванні та направленні до ГУ ДКСУ у місті Києві подання про повернення позивачу помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1 відсотка від вартості придбаного житла.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, шо у разі відсутності, зазначених у підпунктах "в" і "г" пункту 152 Порядку № 1740 інформації та документів, що підтверджують звільнення покупця від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування та сплату покупцем при купівлі-продажу нерухомого майна 1 відсотка від вартості такого майна та подальше звернення покупця із заявою до пенсійного органу про повернення помилково сплаченого збору, пенсійний орган зобов`язаний перевірити факт придбання таким покупцем майна вперше.

Сама по собі сплата суми збору при оформленні договору, не є доказом придбання заявником житла не вперше.

Зазвичай така сплата при оформленні договору пов`язана лише з необхідністю прискорення процедури оформлення нерухомості внаслідок все-таки достатньо обтяжливої для громадян бюрократичної процедури підтвердження перед нотаріусом придбання майна вперше та, за практикою, перестраховкою нотаріусів у з`ясування питання - чи придбана квартира вперше чи не вперше.

Така сплата податку при оформленні договору, не виключає для громадянина можливості звернення із заявою про повернення помилкового сплаченої суми збору.

Слід звернути увагу відповідача на те, що в силу ч. 2 ст. 77 КАС України саме Держава в особі Пенсійного фонду України (його органів) як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, з якої вимагається сплата збору, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію.

В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на Державу.

Відповідачем не надано жодних доказів на спростування доводів позивача щодо первинного придбання ним житла та не надано суду жодних належних і допустимих у розумінні ст. 73 КАС України доказів, які б спростовували право позивача на пільгу у вигляді звільнення від сплати вказаного збору у зв`язку з придбанням житла вперше.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов є таким, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що з відповідача треба стягнути належну суму судового збору у розмірі 992,40 грн.

Щодо вирішення питання про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на користь Позивачки за рахунок бюджетних асигнувань витрати на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно частини 9 зазначеної статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Пункт 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 3-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката застосовується судом виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За приписами частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

07 липня 2022 року між Позивачем та Адвокатським Бюро «Войнов ПРО» був укладений договір про надання правничої (правової) допомоги № 07/07/22.

Відповідно до п. 2.2. Договору про надання правничої (правової) допомоги безпосереднє представництво інтересів Клієнта від імені Бюро за цим Договором здійснює керуючий Бюро адвокат Войнов Євген Анатолійович, з усіма повноваженнями наданими Клієнтом Бюро відповідно до умов цього Договору.

Пунктами 3.1., 3.2. зазначеного Договору розмір гонорару, який Клієнт сплачує Бюро за надання в межах цього Договору правничої (правової) допомоги становить 3 000 (три тисячі) грн.

Згідно Договору про надання правничої (правової) допомоги від 07 липня 2022 року № 07/07/22 (п. 3.2.) виплата гонорару здійснюється з відкладальною умовою, а саме не раніше дня повернення Клієнту сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, або не раніше дня набрання рішення суду з цього питання законної сили (в залежності що наступить раніше).

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг правової (правничої) допомоги від 08 вересня 2022 року, виконано:

Підготовка матеріалів для звернення до суду 2500 грн (згідно прайсу погодженого Сторонами);

Аналіз законодавства у подібних справах 750 грн;

Вивчення судової практики у подібних справах 750 грн;

Складання позовної заяви 3000 грн.

У позовній заяві позивач вказує на те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи судовий збір у сумі 992 грн 40 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу, які позивач поніс та очікує понести 3 000 грн 00 коп.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку щодо задоволення клопотання позивача та стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у формуванні та направленні до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 16 760 грн. 00 коп., сплаченого згідно квитанції від 28.12.2021 року №922810025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 16 760 грн. 00 коп., сплаченого згідно квитанції від 28.12.2021 року №922810025.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код: 42098368) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Направлення даного рішення суду здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи.

Суддя О.О. Галатіна