Справа № 420/8206/25
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8206/25
УХВАЛА
23 квітня 2025 року м. Одеса
- Визнати протиправними дії Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Одеській області щодо обчислення та виплати мені, ОСОБА_1 , грошового забезпечення з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року, з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, 01.01.2023 року по 19.05.2023 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки, компенсації за невикористані дні щорічноїосновної відпустки за 2020-2023 роки, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб: 2102 гривень, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року; 2270 гривень, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року; 2481 гривень, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року; 2684 гривень, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року відповідно;
- Зобов`язати Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Одеській області здійснити перерахунок т виплату мого, ОСОБА_1 , грошового забезпечення з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року, з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, 01.01.2023 року по 19.05.2023 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020- 2023 роки, компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020- 2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб: 2102 гривень, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року; 2270 гривень, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року; 2481 гривень, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року; 2684 гривень, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року - на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовна заява обґрунтована тим, що дії відповідача щодо не здійснення належних нарахуваньгрошового забезпечення є протиправними.
Ухвалою від 24 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Через канцелярію суду 07.04.2025 року від позивача надійшла заява на усунення недоліків, до якої на виконання ухвали суду надано заяву про поновлення процесуального строку.
У заяві позивач зазначив, що погоджується, що на час звернення до суду діє редакція статті 233 КЗпП України, яка обмежує його строк звернення до суду у три місяці, тобто ним пропущено такий строк. Між тим, позивач звертає увагу, що тримісячний строк не може застосовуватись за зверненням до адміністративного суду у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, та у справах з вимогами, перерахунку та виплати грошового забезпечення, а тому його право щодо доплати до грошового забезпечення з 30.01.2020 року є абсолютним та не може бути обмежено будь-чим.Крім того, оскільки під час служби у 2020-2024 роки йому поступово підвищували грошове забезпечення, позивач вважав, що держава виконує свої обов`язки щодо обіцяного підняття посадового окладу та окладу за військове звання. Проте при спілкуванні у 2025 році з іншими пенсіонерами, позивач дізнався, що грошове забезпечення відповідачем було збільшено завдяки підвищенню премії, а прожитковий мінімум застосований станом на 2018 рік.
Також, позивач зазначає про наявність воєнного стану на території України, та факт того, що 26.06.2024 року його було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації.
Розглянувши вказану заяву про поновлення строку звернення до суду, суддя доходить такого висновку.
Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Як вбачається з позовної заяви, позивач оскаржує дії відповідача щодо не нарахування грошового забезпечення в належному розмірі за період з 30.01.2020 року по 19.05.2023 року.
У заяві позивач зазначив, що оскільки під час служби у 2020-2024 роки йому поступово підвищували грошове забезпечення, позивач вважав, що держава виконує свої обов`язки щодо обіцяного підняття посадового окладу та окладу за військове звання. Проте при спілкуванні у 2025 році з іншими пенсіонерами , позивач дізнався, що грошове забезпечення відповідачем було збільшено завдяки підвищенню премії, а прожитковий мінімум застосований станом на 2018 рік.
Аналізуючи наведені доводи, суд зазначає, що вони є помилковими, з огляду на те, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тому, надаючи оцінку вказаним позивачем причинам пропуску строку звернення до суду з урахуванням наведених вище умов, суд доходить висновку, що ці причини не відповідають зазначеним умовам, а тому не є поважними.
Посилання позивача на введений в Україні воєнний стан, відхиляються судом, адже сам факт введення воєнного стану не може вважатись поважною причиною для поновлення строку звернення до суду. Вказані висновки викладенні у постанові Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №500/1912/22.
Інших доводів на обґрунтування підстав пропуску строку звернення до суду із цим позовом, до суду не надано.
Тому враховуючи встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що відсутні підстави для визнання причин поважними наведених у заяві про поновлення строку звернення до суду та слід відмовити у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно з п. 9ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
За таких обставин, суд доходить висновку, що позовна заява про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, належить поверненню заявнику.
Згідно з ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 124, 126, 160,169,256,293,295, 297 КАС України, суддя
У задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду, - відмовити.
Ухвалу про повернення позовної заяви невідкладно надіслати позивачу.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст.ст.293,295,297 КАС України, з урахуванням пп. 15.5 п. 15 ч.1 Перехідних положень КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 256 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко