Справа № 738/434/25
Суддя: Волошина Н. В.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 738/434/25
№ провадження 2-а/738/11/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чеpнiгiвської областi в складi головуючого судді Волошиної Н.В., за участю секретаря судового засідання Іванько А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Менський відділ Державної виконавчої служби у Корюківському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

1.Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача.

21 лютого 2025 року до Менського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, у якій ОСОБА_1 просить: поновити позивачу строк на звернення до суду для оскарження постанови № 438 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП від 17 грудня 2024 року; визнати протиправною та скасувати Постанову № 438 по справі про адміністративне правопорушення від 17 грудня 2024, згідно з якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн, справу закрити.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 грудня 2024 року ТВО начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 безпідставно виніс стосовно нього постанову у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Позивач вважає вказану постанову незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню. Протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого була винесена оскаржувана постанова, був складений особою, яка не мала відповідних повноважень, а при винесенні оскаржуваної постанови не були взяті до уваги його письмові пояснення, направлені відповідачу; до протоколу про адміністративне правопорушення не додані докази, що підтверджують факт вчинення ним адміністративного правопорушення, обов`язок щодо збирання яких покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення. 11 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, за начебто відмову у наданні військово-облікового документа, хоча таке правопорушення ним не вчинялося, оскільки того дня у нього не було при собі паперового військового квитка, однак він демонстрував представникам ІНФОРМАЦІЯ_2 військово-обліковий документ сформований за допомогою мобільного застосунку «Резерв+», але представники ТЦК стверджували, що громадяни мають носити при собі виключно паперовий військово-обліковий документ, а мобільний застосунок «Резерв+» є лише інформаційним додатком, який не замінює військово-обліковий документ. Однак відповідно до пункту 9 Порядку №559 військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу. Позивач вважає, що у разі відсутності у особи у період проведення мобілізації та/або протягом дії правового режиму воєнного стану у особи відсутній при собі військово-обліковий документ це порушення Правил військового обліку, що має тягнути за собою відповідальність, передбачену ч.3 ст. 210 КУпАП, а не ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

20 березня 2025 року до суду від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, оскільки твердження позивача про те, що він пред`явив військово-обліковий документ в електронній формі, є хибним та спростовується відеозаписом з бодікамери особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 , який при ознайомленні позивача зі змістом протоколу роз`яснив йому, що він міг би пред`явити військово-обліковий документ в електронній формі. Протокол стосовно позивача був складений саме за порушення вимог ч.6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому складений вірно за ст. 210-1 КУпАП. Позивач не з`явився на розгляд справи 17 грудня 2024 року об 11-00 год, хоча особисто був повідомлений про дату, місце та час розгляду справи, про що маються відомості у протоколі, примірник якого він отримав, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому справа була розглянута без його участі, з урахуванням його пояснень, при розгляді справи були досліджені всі зібрані докази та встановлено винуватість позивача, постанова винесена за результатами розгляду була направлена засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта».

09 квітня 2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому просив позовні вимоги задовольнити та зазначив про те, що відеозапис, про наявність якого стверджує відповідач, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки він не досліджувався при винесенні оскаржуваної постанови та його не було ознайомлено з таким відеозаписом. Позивач вважає помилковим твердження відповідача про те, що він мав можливість надати електронний військово-обліковий документ, оскільки інкримінують вчинення правопорушення саме у зв`язку з відсутністю конкретного паперового військово-облікового документа. Також не відповідають дійсності твердження відповідача про те, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 було враховано його пояснення по справі, адже в оскаржуваній постанові про них взагалі не згадується.

17 квітня 2025 року до суду від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що здійснення фото- і відео фіксації під час перевірки документів уповноваженим представником ТЦК або поліцейським передбачено законом, відеозапис з бодікамери ОСОБА_2 був доданий до суду в електронному вигляді, а тому позивач міг скористатися своїм правом зареєструватися в системі електронного суду та ознайомитися з ними. Твердження позивача про те, що при винесенні постанови не досліджувались ні відеозапис, ні його пояснення є хибними, оскільки він, будучи повідомлений про дату розгляду справи, не прибув на розгляд справи та робить неправдиві висновки про те, що нічого не досліджувалось. Службові особи при складанні матеріалів про адміністративне правопорушення, розгляді справи та винесенні постанови діяли в порядку та у межах Закону, а позивач має на меті уникнути відповідальності за вчинене і доведене адміністративне правопорушення.

2.Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

3.Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Із поданих до суду сторонами доказів, суд установив наступне.

11 грудня 2024 року НВОМР-ЗН ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення №438, згідно з яким 11 грудня 2024 року о 10 год 35 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_1 на надав на перевірку особі уповноваженій на перевірку документів власного військово-облікового документа, а саме військового квитка НОМЕР_1 , чим порушив вимоги ст. 22 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час дії воєнного стану, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

У вказаному протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено об 11 год. 00 хв. 17.12.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , кабінет №1. У Протоколі міститься підпис ОСОБА_1 , йому роз`яснені права, повідомлено про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, зазначені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

17 грудня 2024 року ТВО начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_3 розглянуті матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та винесено постанову №438, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 17 000 грн. за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У постанові зазначено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 не надав на перевірку уповноваженій особі військово-обліковий документ, чим порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позивач, не погоджуючись з даною постановою, звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлена статтею 210-1 КУпАП.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною 3 наведеної статті вчинення дій, передбачених частиною 1 цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі - Закон №3543-XII).

За визначенням абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Згідно зі статтею 1 Закону №3543-XII: мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Частиною 2 статті 4 Закону №3543-XII передбачено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 4 Закону №3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Пунктом 1 частини 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно із пунктом 3 частини 9 статті 1 вказаного Закону призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Як передбачено абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Частиною 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

За змістом частини 6 статті 22 Закону № 3543-XII, відповідальність за частиною 3 статті 210-1 КУпАП настає, як за відсутність при собі військово-облікового документа, так і при непред`явленні його за вимогою уповноваженого представника.

Таким чином, громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ в період проведення мобілізації та/або протягом дії воєнного стану, а його відсутність є порушенням законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що визначає склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

У свою чергу, законодавчий припис про необхідність мати при собі і пред`являти за вимогою військово-обліковий документ покладає на особу обов`язок отримати такий документ.

Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно із абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

24.02.2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX, яким затверджено указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє наразі.

Відповідно до пп. 10 та абз. 3 пп. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 року №1487 (далі - Правила), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів; у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Відповідно до п. 1 Правил, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема: перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад; за місцем роботи (навчання) - в центральних і місцевих органах виконавчої влади, в інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, в органах військового управління (органах управління), військових частинах (підрозділах) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органах спеціального призначення, на підприємствах, в установах, організаціях, закладах освіти, закладах охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності; у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану: у разі залишення свого місця проживання стати в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти СБУ - в Центральному управлінні або регіональних органах СБУ, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідним підрозділам розвідувальних органів); мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Крім того, абз. 4 п. 10-1 Правил зобов`язував уточнити протягом 60 днів свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, тобто в термін до 16 липня 2024 року.

Як було встановлено судом, 11 грудня 2024 року позивач під час перевірки облікових даних в період військового стану та оголошення мобілізації не мав при собі та не пред`явив військово-обліковий документ, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 25 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, абзацу 3 підпункту 10-1) пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», передбачених додатком 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, якими передбачено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника.

Щодо тверджень позивача про наявність у нього електронного військово-облікового документа, суд зауважує, що за змістом вимог постанови КМУ №721 від 18.06.2024 року електронний військово-обліковий документ, запроваджений у мобільному додатку порталу Дія або Резерв+, має таку ж юридичну силу, як і паперовий. Відсканувавши QR-код, уповноважені органи можуть перевіряти його чинність й отримати усю необхідну інформацію.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази вказаного твердження. Позивачем не надано витяг з «Резерв+», який містив би QR-код електронного квитка.

Крім того, як вбачається з наданого відповідачем відеозапису, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення уповноважена особа ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 при ознайомленні позивача зі змістом протоколу роз`яснив йому, що він міг би пред`явити військово-обліковий документ в електронній формі, на що останній відповів, що він не має такого документа та не обізнаний з тим, як його взагалі отримати, оскільки тривалий час проживав за кордоном. Також у протоколі власноручно надав пояснення про те, що з 2019 року проживає за кордоном, а тому не був обізнаний із змінами в законодавстві.

Отже, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, оскільки він не мав при собі військово-облікового документу та не пред`явив його на вимогу уповноваженої особи.

Твердження позивача про те, що під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності не були враховані його письмові пояснення є голослівними та нічим не підтверджені, окрім того, всі вони викладені у позовній заяві та перевірені під час розгляду справи.

Протокол був складений у присутності позивача, даний факт позивачем не заперечувався, про час та місце розгляду справи позивач повідомлений, на розгляд справи не з`явився, отже права позивача під час складання протоколу та постанови порушені не були.

З огляду на викладене, зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, порушень прав позивача у ході розгляду адміністративної справи не встановлено, відтак, відповідачем доведена правомірність винесення оскаржуваної постанови, а тому позовна заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Так, згідно із ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-6, 77, 241-246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Менський відділ Державної виконавчої служби у Корюківському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення залишити без задоволення, постанову № 438 від 17 грудня 2024 року, винесену ТВО начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Суддя Н.В. Волошина