Справа № 520/28392/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 р. Справа № 520/28392/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 15.04.24 по справі № 520/28392/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 1 , ГУ ПФУ в Харківській області, апелянт), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі- відповідач 2, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 31.07.2023 №7, яким їй відмовлено у проведенні перерахунку пенсії з урахуванням архівних довідок про заробітну плату від 16.09.2021 №3700/99-10-04, від 16.09.2021 №3701/99-10-04, від 16.09.2021 №3702/99-10-04;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити їй перерахунок пенсії з урахуванням архівних довідок про заробітну плату від 16.09.2021 №3700/99-10-04, від 16.09.2021 №3701/99-10-04, від 16.09.2021 №3702/99-10-04, виходячи з офіційно встановленого курсу російського рубля до української гривні на момент призначення пенсії, починаючи з 29 вересня 2022 року;

-допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати її пенсії з 29 вересня 2022 року у межах суми стягнення за один місяць;

-зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду у цій справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яким відмовлено у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;

Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області повторно розглянути питання про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з ГУ ПФУ в Харківській області на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 536,80 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 536,80 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем 1 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. Позивачкою подано довідки про заробітну плату від 16.09.2021 №3700/99-10-04, від 16.09.2021 №3701/99-10-04 та від 16.09.2021 №3702/99-10-04, видані підприємством Російської Федерації за період роботи з квітня 1997 року по вересень 2007 року.

Відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав (далі-СНД) у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць СНД і членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.01.2004 на території держав-учасниць СНД та врахування заробітної плати за період роботи на території держав-учасниць СНД здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць СНД, на території яких провадилась трудова діяльність.

Апелянт звернув увагу, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь у вищезазначеній Угоді.

У зв`язку з тим, що , на думку апелянта, заробітна плата та страховий стаж , набутий на території РРФСР зараховуються по 31.12.1991, позивачці було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії відповідно до її заяви від 26.07.2023.

Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в ній є необґрунтованими, невмотивованими та порушують права позивача на отримання пенсійних виплат, що передбачені законодавством; просила залишити апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Харківській області без задоволення.

Позивачка зазначила, що чинним законодавством, яким врегульовано порядок ведення бухгалтерського обліку визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію (ч.1 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV). У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №280/8521/20 зазначено, що первинними документами , які підтверджують нарахування та сплату підприємством заробітної плати працівнику, є , зокрема, розрахунковий лист, виписка з особового рахунку, розрахунково-платіжна відомість, відомість на виплату готівки, видатковий касовий ордер. Надані нею архівні довідки про заробітку плату від 16.09.2021 №№3700/99-10-04, 3701/99-10-04, 3702/99-10-04 містять інформацію про розмір заробітної плати із розбивкою по місяцях, які видані на підставі первинних документів, про що прямо зазначено в довідках, а тому відповідають вимогам Порядку №22-1. Також довідки про заробітну плату підписані начальником та бухгалтером архіву, та містять печатки та штампи архівної установи, тому ці довідки є такими, що видані вірно, та відповідають вимогам Порядку №22-1. Крім того, в архівних довідках від 16.09.2021 №№3700/99-10-04, 3701/99-10-04, 3702/99-10-04 зазначено, що з усіх включених в довідки сум проведені нарахування в пенсійний фонд РФ по встановленим тарифам (з 1991 року). Одноразові виплати і компенсації, на які не нараховувались внески, в довідки не включені. Компенсації за невикористані відпустки в суми заробітків не включені.

Водночас, саме на органи Пенсійного фонду України покладено обов`язок щодо здійснення перевірки допустимості документів, поданих разом із заявою для призначення (перерахунку) пенсії, та обґрунтованість видачі таких, а сумніві останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні (перерахунку) пенсії.

Позивачка зауважила, що не отримувала від відповідача 2 жодних листів стосовно необхідності надання первинних відомостей про заробітну плату, а під час оформлення пенсії жодних зауважень до архівних довідок від 16.09.2021 №3700/99-10-04, №3701/99-10-04, №3702/99-10-04 у відповідача не виникало, отже, у відповідача відсутні докази, що відомості, які зазначені у довідках про заробітну плату, та складені на підставі первинних документів, є недостовірними. Таким чином, у відповідача відсутні підстави для неврахування зазначених довідок , що мстять інформацію про розмір її заробітної плати з розбивкою по місяцях, та видані на підставі первинних документів.

Крім того, періоди роботи, за які вона отримувала заробітну плату, зазначену в архівних довідках про заробітну плату від 16.09.2021 №3700/99-10-04, №3701/99-10-04, №3702/99-10-04, були зараховані територіальним органом ПФУ до її страхового стажу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та відповідно до ст.308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

Позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII), з 29.08.2022 (а.с.79-82).

26.07.2023 позивачка звернулась через веб-портал ПФУ із з заявою про перерахунок її пенсії до ГУ ПФУ в Харківській області з урахуванням архівних довідок про заробітну плату від 16.09.2021 №3700/99-10-04, від 16.09.2021 №3701/99-10-04, від 16.09.2021 №3702/99-10-04, виданих підприємством Російської Федерації за період роботи з грудня 1997 року по вересень 2007 року.

Зазначені архівні довідки, видані Державним унітарним підприємством міста Москви Російської Федерації, містять інформацію про фактичну суму заробітку ОСОБА_1 в рублях за період з грудня 1997 року по вересень 2007 року (а.с.29,30,49).

За принципом екстериторіальності заяву позивачки розглянуто ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та рішенням від 31.07.2023 № 57 - відмовлено у проведенні перерахунку її пенсії. Відмова обґрунтована тим, що, починаючи з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим заробітна плата та страховий стаж, набутий на території РРФСР зараховуються по 31.12.1991 (а.с.34).

Не погоджуючись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень, та вважаючи свої права порушеними, позивачка звернулась із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з неправомірності рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №57 від 31.07.2023 щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачки ОСОБА_1 .

Обираючи спосіб захисту та зобов`язуючи відповідача 1 повторно розглянути питання про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду, не втручаючись у дискреційні повноваження пенсійного органу, вважав, що обраний спосіб захисту матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства.

Суд першої інстанції зазначив, що до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення» №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава-учасниця цієї Угоди виконує взяті на себе за цією Угодою зобов`язання, а тому припинення Російською Федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді, не стосується періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За приписами ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Під час судового розгляду встановлено, що позивачка на час звернення із заявою про перерахунок пенсії перебував на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримувала пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону №1788-ХІІ з 29.08.2022.

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 31.07.2023 №57 їй було відмовлено у перерахунку пенсії за довідками про заробітку плату від 16.09.2021 №3700/99-10-04, №3701/99-10-04, №3702/99-10-04, виданими підприємством Російської Федерації за період роботи з грудня 1997 року по вересень 2007 року, оскільки починаючи з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим заробітна плата та страховий стаж, набутий на території РРФСР , зараховуються по 31.12.1991 .

Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 1, 2 статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Приписами статті 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 (втратила чинність 04.07.2023) трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

За статтею 11 цієї Угоди документи, видані з метою реалізації цієї Угоди на території однієї Сторони за встановленою формою, або їх копії, засвідчені в установленому порядку, приймаються на території іншої Сторони без легалізації.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01.01.2004 додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.

Разом з тим, згідно з правовим висновком Верховного Суду, який сформульовано у постанові від 28.01.2025 у справі №620/3530/22, відсутність інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації та неможливість їх підтвердження не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за віком стажу роботи, набутого на підприємствах Російської Федерації, який підтверджений належними доказами, зокрема записами трудової книжки.

3гідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відсутні відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці.

Як встановлено із записів у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 04.02.1987 вона працювала на території Російської Федерації в період з 23.12.1997 по 23.06.1998 на посаді водія трамвая 2 класу в Трамвайному депо імені Баумана в м. Москва , з 29.06.1998 по 22.12.1998 - на посаді водія трамвая в Трамвайному депо імені Баумана в м. Москва , з 24.12.1998 по 24.06.1999 - на посаді водія трамвая по 2 класу в Трамвайному депо імені Баумана в м. Москва , з 30.06.1999 по 10.10.1999 - на посаді водія трамвая 2 класу в Трамвайному депо імені Баумана в м. Москва, з 25.06.2002 по 26.12.2002- на посаді водія трамвая в ДДУП «Трамвайне депо імені Н.Е. Баумана» м.Москва , з 31.12.2002 по 25.10.2003- на посаді водія трамвая по 2 класу в ДДУП «Трамвайне депо імені Н.Е. Баумана» м. Москва, з 10.11.2003 по 08.10.2004 - на посаді водія трамвая 2 класу в ДГУП «Трамвайне депо імені Н.Е. Баумана» м. Москва, яке 01.01.2004 реорганізовано в філію Трамвайне депо ім. Н.Е. Баумана ДУП «Мосміськтранс» ; з 25.10.2004 по 25.09.2005 -на посаді водія трамвая 2 класу у філії Трамвайне депо ім. Н.Е. Баумана ДУП «Мосміськтранс», з 17.10.2005 по 25.09.2006 на посаді водія трамвая 2 класу у філії Трамвайне депо ім. Н.Е. Баумана ДУП «Мосміськтранс», з 18.10.2006 по 25.09.2007- на посаді водія трамвая 2 класу у філії Трамвайне депо ім. Н.Е. Баумана ДУП «Мосміськтранс».

Автентичність записів у трудовій книжці позивача у спірні періоди відповідачем не оспорюється.

Надані позивачкою для перерахунку пенсії архівні довідки від 16.09.2021 №3700/99-10-04, №3701/99-10-04, №3702/99-10-04 містять дані про отримувану нею заробітну плату у зазначені періоди часу під час роботи на території Російської Федерації.

Колегія суддів зазначає, що зазначені періоди роботи ОСОБА_1 на території Російськовї Федерації, за які вона отримувала заробітну плату, розмір якої відображено в архівних довідках від 16.09.2021, були зараховані територіальним органом ПФУ до її страхового стажу, що підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом перерахунку її пенсії (а.с.79-82), тому з урахуванням положень пункту 3 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, мають бути враховані пенсійним органом під час перерахунку пенсії позивачки.

Щодо посилання апелянта на відсутність підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 через припинення з 01.01.2023 участі України в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відповідно до якої проводилось взаємне визнання та зарахування стажу та врахування заробітної плати за період роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, колегія суддів зазначає.

Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Постановою від 29.11.2022 № 1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.

Таким чином, Угода припинилася через шість місяців з дня отримання депозитарієм повідомлення України про вихід з Угоди, що сталося не раніше, ніж 30.05.2023.

У Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

Отже, незважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди до її розірвання, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13 Угоди).

Отже, не є підставою для відмови у перерахунку пенсії позивачки через неврахування заробітної плати, зазначеної в архівних довідках про її роботу на території Російської Федерації у період з грудня 1997 року по вересень 2007 року, адже ця зарплата нею отримувалась за період роботи на території держави-учасниці СНД (РФ) до прийняття відповідних нормативних актів (до виходу України із Угоди від 13.03.1992).

Колегія суддів висновує, що денонсація Угоди від 13.03.1992, Угоди від 14.01.1993 у відносинах із Російською Федерацією, а також зупинення дії та вихід України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 у відносинах із Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Узбекистан означає, що вказані Угоди та Конвенція припинили породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цих Угод і Конвенції, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення зазначених Угод та Конвенції.

Колегія суддів наголошує, що закон не має зворотної дії в часі. Працюючи за межами України, позивачка мала легітимні очікування щодо свого пенсійного забезпечення відповідно до означених вище Угод.

Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, зробленим ним у постанові від 28.01.2025 у справі №620/3530/22.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ст.46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Таким чином, за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Колегія суддів зазначає, що надані позивачкою архівні довідки про заробітну плату , як підстава для перерахунку її пенсії, не можуть відкидатись пенсійними органами лише х тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

Колегія суддів вважає, що рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову у перерахунку пенсії позивачки на підставі того, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивачки на перерахунок пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №57 від 31.07.2023 про відмову позивачці у перерахунку пенсії на підставі довідок , виданих підприємством Російської Федерації від 16.09.2021 №3700/99-10-04, №3701/99-10-04, №3701/99-10-04 є протиправним та підлягає скасуванню із зобов`язанням ГУ ПФУ в Харківській області повторно розглянути питання про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

Щодо доводу апеляційної скарги про те, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами , колегія суддів зазначає, що у рішенні ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 31.07.2023 , яке є предметом оскарження позивачки, зазначено зовсім іншу підставу для відмови у перерахунку її пенсії, а саме: припинення з 01.01.2023 участі РФ в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Колегія суддів зауважує, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції, тому цей довод апелянта не підлягає врахуванню.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до п.2.10 Порядку 22-1 , довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Колегія суддів звертає увагу, що у наданих позивачкою архівних довідках від 16.09.2021 №3700/99-10-04, №3701/99-10-04,№ 3702/99-10-04 зазначено, що підставою їх видачі є особові рахунки за 1997-1999, 2002-2006, 2007 роки, які є первинними документами, що відповідає вимогам Порядку 22-1, тому відсутні підстави для їх неврахування із зазначеної підстави.

З приводу доводу апеляції про те, що зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.01.2004 на території держав-учасниць СНД та врахування заробітної плати за період роботи на території держав-учасниць СНД здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць СНД, на території яких провадилась трудова діяльність, колегія суддів зазначає, що зазначений довод пенсійного органу також відсутній в оскаржуваному позивачкою рішенні ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 31.07.2023, тому не підлягає врахуванню.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до наданих позивачкою архівних довідок від 16.09.2021 №3700/99-10-04, №3701/99-10-04, 3702/99-10-04 про заробітну плату ОСОБА_1 за період з грудня 1997 по вересень 2007, зі всіх включених у довідку сум проведені відрахування до Пенсійного Фонду РФ за встановленими тарифами.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 311, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року по справі № 520/28392/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк