Справа № 260/1636/25
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2025 рокум. Ужгород№ 260/1636/25
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі представника Митровка Ярослава Васильовича (88018, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Івана Чендея, буд. 33 А, офіс 5) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 15, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2025 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника Митровка Ярослава Васильовича звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, якою просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 04.02.2025 № 79 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27.01.2025.

18 березня 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Зобов`язано Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області надати суду до 10 квітня 2025 року відмовні матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

01 квітня 2025 року на виконання вимог ухвали суду відповідачем надано рішення про відмову у призначенні пенсії від 04 лютого 2025 року № 79 та розрахунок стажу.

1. Позиції сторін.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за даними з трудової книжки, загальний стаж роботи позивача на посадах за Списком № 1 становить більше 12 років і 2 місяців. Протягом періоду з 29.01.1997 по 08.06.2010 він послідовно працював на підземних роботах у шахтах, рудниках і копальнях, обіймаючи як безпосередні виробничі посади (гірничий майстер, учень гірника, прохідник), так і керівні позиції (заступник начальника підземної дільниці, начальник видобувної дільниці, головний інженер, директор). Трудова книжка позивача є належним доказом обсягу пільгового стажу позивача, що вказує на наявність відповідної підстави для призначення пенсії на пільгових умовах. Так чи інакше, додатково на підтвердження пільгового трудового стажу позивача надано: архівну довідку Берегівської районної військової адміністрації від 22.01.2025; дипломом від 01.06.1993 про здобуття позивачем кваліфікації гірничого техніка; дипломом спеціаліста від 24.06.1998 про отримання позивачам вищої освіти за спеціальністю «Підземна розробка родовищ корисних копалин» та здобуття кваліфікації гірничого інженера; довідкою про перейменування місця освіти позивача від 21.01.2025. Позивач має підтвердження атестації робочих місць у ДП «Мужіївський золотополіметалевий рудник» від 31.08.1999, що засвідчує його зайнятість на посадах із несприятливими умовами праці за Списком № 1. Хоча дані про атестацію в інші періоди відсутні, згідно із правозастосуванням Верховного Суду це не може позбавляти його права на пільгову пенсію, адже відповідальність за несвоєчасну атестацію несе роботодавець, а контроль здійснюють державні органи.

01 квітня 2025 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити в задоволенні позову. В обґрунтуванні зазначають, що підставою для винесення рішення про відмову в призначенні пенсії за віком слугувало те, що в заявника відсутній необхідний пільговий стаж. Вік позивача на час звернення становить 50 років 03 місяців 10 днів. Страховий стаж становить 34 років 06 місяців 18днів. Згідно поданих документів стаж роботи за списком № 1 відсутній. У разі ліквідації підприємства та відсутності правонаступника підтвердження періодів робота, що зараховується до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України (п.20 Порядку №637). В матеріалах справи наявна архівна довідка від 22.01.2025 №Б-7/07-05, про період роботи із особливо шкідливими умовами праці. Згідно даних Єдиного державного реєстру підприємства та організації України ТзОВ «Закарпатполіметали» не ліквідовано.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 27 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Хустського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою № 306 про призначення пенсії за віком по Списку 1, (а.с. 9-10).

04 лютого 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішенням № 79 відмовило ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки страховий стаж за Списком № 1 відсутній, (а.с. 11).

Не погодившись із рішенням про відмову у перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Питання досягнення позивачем відповідного віку не є спірним у цій справі, оскільки підставою прийняття відповідачем оскаржуваного рішення стала відсутність у позивача необхідного пільгового стажу.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі - Порядок №383), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 р. за №1451/11731, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 р. (приклади у додатках 1, 2).

Необхідними умовами для виникнення права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування на посаді або виконання робіт, що містяться у списку №1.

Відповідно до пункту 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Крім того, відповідно до пункту 20 цього Порядку, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розмішуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 17 указаного Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Зайнятість позивача повним робочим днем на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідний список № 1 затверджувався:

- з 11.03.1994 постановою Кабінету Міністрів України № 162;

- з 16.01.2003 постановою Кабінету Міністрів України № 36.

Згідно з відомостями з трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 22 серпня 1992 року наявна наступна інформація про зайнятість позивача у період з 29 січня 1997 року по 08 червня 2010 року, (а.с. 12-19):

- з 29 січня 1997 року по 29 березня 1997 року позивач працював на Шахті «Красноармійська-Західна № 1» на посаді гірський майстер підземелля з повним робочим днем у шахті (записи 8-9 у трудовій книжці), що відповідає підпункту а) пункту 1 розділу І Списку № 1 у редакції постанови від 11.03.1994 № 162 (гірничі роботи - Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах);

- з 17 липня 1997 по 30 вересня 1997 року позивач працював на Шахті ГХК «Краснолиманська» на посаді гірський майстер підземелля з повним робочим днем у шахті (записи 10-11 у трудовій книжці), що відповідає підпункту а) пункту 1 розділу І Списку № 1 у редакції постанови від 11.03.1994 № 162 (гірничі роботи - Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на буд. шахт, рудників, копалень всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах);

- з 09 лютого 1998 року по 31 травня 1998 року позивач працював на Шахті ГХК «Краснолиманська» на посаді учня гірника вогняного вибою з повним підземним днем в шахті (записи 12-13 у трудовій книжці), що відповідає підпункту а) пункту 1 розділу І Списку № 1 у редакції постанови від 11.03.1994 № 162 (гірничі роботи - Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах);

- з 16 листопада 1998 року по 31 березня 1999 року позивач працював у ДП «Калуське державне підприємство «Шахтобуд» на посаді прохідника 4 розряду з повним робочим днем під землею (записи 14-15 у трудовій книжці), що відповідає підпункту а) пункту 1 розділу І Списку № 1 у редакції постанови від 11.03.1994 № 162 (гірничі роботи - Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах);

- з 01 квітня 1999 року по 31 січня 2008 року позивач працював у ДП «Мужіївський золотополіметалевий рудник» правонаступником якого є ТОВ «Закарпатполіметали» на наступних посадах:

1) з 01 квітня 1999 року по 11 травня 1999 року прохідника 4 розряду з повним робочим днем під землею (записи 16 у трудовій книжці), що відповідає підпункту а) пункту 1 розділу І Списку № 1 у редакції постанови від 11.03.1994 № 162 (гірничі роботи - Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах);

2) з 11 травня 1999 року по 15 грудня 1999 року гірничого майстра з повним робочим днем під землею (записи 17 у трудовій книжці), що відповідає підпункту а) пункту 1 розділу І Списку № 1 у редакції постанови від 11.03.1994 № 162 (гірничі роботи - Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах);

3) з 15 грудня 1999 року по 03 листопада 2003 року заступника начальника підземної дільниці з повним робочим днем під землею (запис 18 у трудовій книжці), що відповідає підпункту б) пункту 1 розділу І Списку № 1 у редакції постанов від 11.03.1994 № 162 та від 16.01.2003 № 36 (гірничі роботи - Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень керівники та фахівці підземних дільниць);

4) з 03 листопада 2003 року по 09 серпня 2004 року начальником видобувної дільниці з повним робочим днем під землею (записи 20 у трудовій книжці), що відповідає підпункту 1.1б) пункту 1 розділу І Списку № 1 у редакції постанови від 16.01.2003 № 36 (гірничі роботи - Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень керівники та фахівці підземних дільниць);

5) з 09 серпня 2004 року по 04 травня 2005 року в.о. начальника гірничого цеху з повним робочим днем під землею (шахти) (запис 21 у трудовій книжці), що відповідає підпункту 1.1г) пункту 1 розділу І Списку № 1 у редакції постанови від 16.01.2003 № 36 (гірничі роботи - Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень працівники, зайняті на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік (в обліковому періоді) - начальники проходки шахт (гірничих цехів), їх заступники);

6) з 04 травня 2005 року по 09 червня 2005 року начальником гірничого цеху (шахти) з підземними умовами праці (запис 22 у трудовій книжці), що відповідає підпункту 1.1г) пункту 1 розділу І Списку № 1 у редакції постанови від 16.01.2003 № 36 (гірничі роботи - Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень працівники, зайняті на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік (в обліковому періоді): начальники проходки шахт (гірничих цехів), їх заступники);

7) з 09 червня 2005 року по 17 травня 2006 року в.о. головного інженера з підземними умовами (запис 24 у трудовій книжці), що відповідає підпункту 1.1в) пункту 1 розділу І Списку № 1 у редакції постанови від 16.01.2003 № 36 (гірничі роботи - Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень - керівники шахт, шахтоуправлінь на правах шахт, рудників і копалень: головні інженери);

8) з 17 травня 2006 року по 31 січня 2008 року головний інженер з підземними умовами (записи 25-26 у трудовій книжці), що відповідає підпункту 1.1в) пункту 1 розділу І Списку № 1 у редакції постанови від 16.01.2003 № 36 (гірничі роботи - Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень - керівники шахт, шахтоуправлінь на правах шахт, рудників і копалень: головні інженери);

- з 01 лютого 2008 року по 08 червня 2010 року позивач працював у ДП «Солотвинський солерудник» на наступних посадах:

1) з 01 лютого 2008 року по 22 липня 2009 року в.о. директора (запис 27 у трудовій книжці), що відповідає підпункту 1.1в) пункту 1 розділу І Списку № 1 у редакції постанови від 16.01.2003 № 36 (гірничі роботи - Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень керівники шахт, шахтоуправлінь на правах шахт, рудників і копалень: директори (інші керівники));

2) з 22 липня 2009 року по 08 червня 2010 року директор (запис 28 у трудовій книжці), що відповідає підпункту 1.1в) пункту 1 розділу І Списку № 1 у редакції постанови від 16.01.2003 № 36 (гірничі роботи - Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень керівники шахт, шахтоуправлінь на правах шахт, рудників і копалень: директори (інші керівники)).

Відтак, за даними з трудової книжки, загальний стаж роботи позивача на посадах за Списком № 1 становить більше 13 років. Протягом періоду з 29 січня 1997 по 08 червня 2010 року він послідовно працював на підземних роботах у шахтах, рудниках і копальнях, обіймаючи як безпосередні виробничі посади (гірничий майстер, учень гірника, прохідник), так і керівні посади.

Пунктом 4 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18 листопада 2005 року № 383 передбачено, що згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

З 21 серпня 1992 року вступив в дію Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 за №442 (надалі по тексту - Порядок №442, у редакції чинній на момент спірних правовідносин), яким встановлено, що відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком на пільгових умовах за Списками № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджуваними Кабінетом Міністрів України, а також пенсії, які можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Відповідно до пункту 1 Порядку №442 атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Державної експертизи умов праці з участю установ санітарно-епідеміологічної служби МОЗ.

Згідно з пунктом 8 Порядку №442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з МОЗ.

Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років.

Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку (пункт 9 Порядку №442).

Відповідно до пункту 10 Порядку №442 результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Клопотання підприємств та організацій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 після їх попереднього розгляду органами Державної експертизи умов праці вносяться до Мінпраці, яке готує та подає пропозиції до Кабінету Міністрів України.

З аналізу наведених норм слідує, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1 та у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно та якісно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списками №1, №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

В той же час із запису № 23 трудової книжки позивача слідує, що право на пільгову пенсію за Списком № 1 підтверджено за результатами атестації робочих місць за умовами праці (наказ № 314), (а.с. 27).

Крім цього, у позивача наявні відомості про проведення атестації робочих місць у ДП «Мужіївський золотополіметалевий рудник» відповідно до виписки з наказу від 31 серпня 1999 року № 40 та від 04 лютого 2005 року у ТОВ «Закарпатполіметали» відповідно до наказу № 8-к (а.с. 26-29).

За вказаних суд прийшов до висновку, що достатніми та належними доказами для підтвердження пільгового стажу роботи позивача у спірні періоди є відповідні записи трудової книжки серії НОМЕР_2 , а тому висновки відповідача про не врахування періодів роботи з 29 січня 1997 року по 08 червня 2010 року до пільгового стажу є безпідставним.

Окрім того, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірного пільгового стажу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії від 04 лютого 2025 року № 79.

Згідно з частиною 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи те, що під час розгляду справи судом, підтверджено наявність пільгового стажу позивача відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 та наявність у позивача право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано Франківській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах.

При цьому, відповідно до Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності вже визначений територіальний орган Пенсійного фонду України, що призначає пенсію Головне управління Пенсійного фонду України в Івано Франківській області.

Таким чином, наслідком скасування, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано Франківській області за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії рішення є виникнення саме у цього територіального органу Пенсійного фонду України обов`язку призначити пенсію.

В той же час, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки, позивач 50 років досягнула 17 жовтня 2024 року, та із заявою про призначення пенсії звернувся 27 січня 2025 року, тобто поза межами строку визначеного пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058, то призначення пенсії має відбутися з 27 січня 2025 року.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про протиправність, в контексті частини 2 статті 2 КАС України, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано Франківській області від 04 лютого 2025 року № 79 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та необхідність захисту порушеного права позивача, виходячи з повноважень суду, визначених статтями 9 та 245 КАС України, шляхом зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи з 29 січня 1997 року по 08 червня 2010 року та призначити з 27 січня 2025 року пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

В той же час, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу представником позивача приєднано до матеріалів справи: договір про надання правової (правничої) допомоги від 17 лютого 2025 року; детальний опис робіт (послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у зв`язку із розглядом справи № 260/1636/25 в суді першої інстанції у розмірі 10 380 грн; акти виконаних робіт від 09 квітня 2025 року № 005102 у розмірі 9 630,00 грн, від 17 квітня 2025 року № 005143 у розмірі 750,00 грн., платіжні інструкції від 14 квітня 2025 року № 2.117845751.1 у сумі 9 630, 00 грн та від 17 квітня 2025 року № 2.119413381.1 у сумі 750,00 грн.

Відповідно до Розділів 5, 6 Договору про надання правової (правничої) допомоги від 17 лютого 2025 року за послуги згідно цього Договору Клієнт сплачує Виконавцю гонорар в наступних розмірах:1800 грн за одну годину роботи старшого партнера Об`єднання; 1500 грн за одну годину роботи партнера Об`єднання; 1200 грн за одну годину роботи адвоката Об`єднаний; 1000 грн за одну годину роботи помічника адвоката Об`єднання.

Надані послуги оформляються актами виконаних робіт, що готуються Виконавцем або щомісячно протягом дії цього договору, або по факту виконання конкретного замовлення (послуги) чи участі в конкретній судовій справі. Такі акти Клієнт негайно зобов`язаний підписувати, та направляти на адресу Виконавця.

Строк оплати виконуваних Виконавцем робіт (наданих послуг) встановлюється у виставлених Виконавцем рахунках, однак не може становити менш як три робочі дні з моменту отримання Клієнтом рахунку Виконавця (в електронній або письмовій формі).

Грошові розрахунки між сторонами здійснюються у безготівковому порядку, шляхом перерахування Клієнтом відповідних грошових сум зі свого поточного рахунку на поточний рахунок Виконавця у банківській установі, або готівкою.

Опрацювавши надані заявником докази понесених судових витрат на правничу допомогу у їх співвідношенні до тривалості розгляду справи, складності правовідносин та обсягу вчинених представником дій для забезпечення юридичного представництва інтересів, суд вважає, що заява представника позивача є частково обґрунтованою та базується на принципі адміністративного судочинства - відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, понесення позивачем яких, підтверджується наявними у матеріалах справи документами, а їх розмір не видається непропорційним та/або необґрунтованим.

Крім того, позивач при поданні адміністративного позову сплатив судовий збір у розмірі 969,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 04 березня 2025 року № 4, (а.с. 7).

Таким чином, сума судових витрат у розмірі 968,96 грн підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 , в особі представника Митровка Ярослава Васильовича до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано Франківській області від 04 лютого 2025 року № 79 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи з 29 січня 1997 року по 08 червня 2010 року та призначити з 27 січня 2025 року пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 15, ) судові витрати у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.) сплаченого судового збору та судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн (п`ять тисяч гривень, 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 24 квітня 2025 року.

СуддяТ.В.Скраль