Справа № 240/23086/24
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/23086/24

категорія 106000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у невиключенні позивача з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" згідно заяви від 17.05.2024 року;

- зобов`язання відповідача виключити позивача з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" згідно заяви від 17.05.2024 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивач як особа, яка раніше була засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, має право на виключення його з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції, що діяла станом на 17.05.2024 року, однак ІНФОРМАЦІЯ_3 протиправно відмовив у задоволенні його заяви від 17.05.2024 року про виключення з військового обліку, застосувавши норми Закону № 2232-XII в редакції зі змінами, внесеними Законом від 08.05.2024 року № 3687-IX, які набрали чинності з 18.05.2024 року і не передбачали такої підстави для виключення з військового обліку, яка зазначена позивачем у поданій ним до відповідача заяві.

Ухвалою суду від 29 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано від відповідача відзив на позовну заяву, а від Державної установи "Піщанська виправна колонія № 59" - довідку про перебування ОСОБА_1 в ДУ "Піщанська виправна колонія № 59" в період з 27.11.1994 року по 09.07.1998 року та зазначення виду злочину, за який він був засуджений.

Ухвалою Житомирського окружного суду від 05 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі, що розглядається.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Державною установою "Піщанська виправна колонія №59" довідку про перебування ОСОБА_1 в ДУ "Піщанська виправна колонія №59" в період з 27.11.1994 року по 09.07.1998 року та зазначення виду злочину на виконання вимог судової ухвали не надано.

Неподання відповідачем відзиву на позов, а виправною колонією № 59 витребуваної судом довідки не перешкоджає розглядові справи за наявними у ній документами, оскільки відповідні обставини не оспорюються учасниками справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом з`ясовано такі факти та обставини.

ОСОБА_1 є військовозобов`язаною особою, що підтверджується наявною у матеріалах копією тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 від 16.05.2008 року.

Як свідчать відомості копії листа Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (м. Вінниця) №8/411-2024/Ш-314 від 23.02.2024 року, адресованого адвокату А. Швецю у відповідь на його запит щодо відбування покарання ОСОБА_1 , останній з 27.11.1994 року відбував покарання в Державній установі "Піщанська виправна колонія № 59", призначеного вироком Київського міського суду Київської області від 24.06.1994 року та був звільнений 09.07.1998 року умовно-достроково на 2 роки 7 місяців 16 днів згідно постанови Піщанського народного суду Вінницької області від 09.07.1998 року.

17.05.2024 року ОСОБА_1 подав до ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву про виключення його з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" як особи, яка була раніше засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину та відбувала покарання з 27.11.1994 року по 09.07.1998 року в Державній установі "Піщанська виправна колонія № 59".

Як зазначено у переліку додатків до заяви, на підтвердження вказаних підстав для виключення його з військового обліку заявником додано копії:

- паспорта позивача;

- тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 16.05.2008 року;

- адвокатського запиту від 15.02.2024 року №3/Г/24 до ДУ "Піщанська виправна колонія №59";

- відповіді від 23.02.2024 №8/411-2024/Ш-314 на адвокатський запит.

Листом від 28.05.2024 року П`ятий відділ ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив позивача про те, що норма статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" не передбачає серед підстав для виключення з військового обліку винятку для громадян, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, та запропонував позивачеві прибути до відділу для звірки даних військовозобов`язаного та проходження ВЛК.

Тобто, фактично позивачу відмовлено у задоволенні його заяви.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Постановою КМУ від 23 лютого 2022 року № 154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, відповідно до п. 1 якого територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-XII в редакції, що була чинною на день подання позивачем заяви, тобто станом на 17.05.2024 року включно, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України які, зокрема, були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

18.05.2024 набув чинності Закон України № 3633-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку".

Зазначеним Законом до Закону № 2232-XII внесено зміни, відповідно до яких норма частини 6 статті 37 вже не містить такої підстави для виключення з військового обліку, як попереднє засудження особи до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Позивач вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 не мав права розглядати його заяву від 17.05.2024 року за нормою, яка почала діяти після подання цієї заяви, тобто після 18.05.2024 року.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 4 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 (далі - Порядок № 560), на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані: особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України.

У зв`язку із внесенням змін до Закону № 2232-XII було змінено підстави для взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок і які у разі потреби можуть бути залучені для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.

Від часу опублікування (набрання чинності) змін до Закону № 2232-XII він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на усіх осіб, що не досягли граничного віку перебування в запасі або визнані непридатними до військової служби.

З огляду на наведені вище положення Закону № 2232-XII та Порядку № 560, з 18.05.2024 року особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

У межах даної справи спірним є питання, чи правомірним є застосування відповідачем при розгляді заяви позивача норм законодавства у редакції, чинній на момент прийняття відповідного рішення, тоді як на момент подання заяви діяла інша редакція Закону № 2232-XII.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили.

За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).

На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.

У Рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 року №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Водночас, стосовно набрання чинності змінами до Закону № 2232-XII, який врегульовує спірні правовідносини в процесі подання відповідного рапорту, суд зазначає, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду, аналізуючи питання дії нормативно-правових актів у часі, у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 803/1541/16 вказала, що у разі якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

Такий підхід у вирішенні питання щодо застосування принципу дії законів у часі неодноразово застосовувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.09.2020 року у справі №826/10971/16, від 24.01.2023 року у справах №640/14816/20 та №600/5806/21-а, від 08.10.2021 року у справі № 240/19318/20, від 16.11.2021 року у справі № 360/1406/20, від 01.12.2022 року у справі № 640/7578/20, від 07.11.2023 року у справі № 520/9778/19 та від 10 .01.2024 року у справі № 380/13615/21.

Як зазначалося вище, позивач на день подання заяви від 17.05.2024 року є військовозобо`язаною особою й відомості про те, що він був виключений з військового обліку, в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вказане вище, враховуючи наведені правові норми Основного Закону України, юридичні позиції Конституційного Суду України щодо їх офіційного тлумачення та висновки Верховного Суду стосовно застосування цих норм, суд в контексті спірного правового питання, що виникло у цій справі та з огляду на характер і зміст спору констатує, що правовідносини щодо виключення з військового обліку починаються саме з дати звернення особи з відповідною заявою та тривають до моменту прийняття рішення територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.

Лише у разі, якщо на момент прийняття суб`єктом владних повноважень у межах визначених законодавством строків рішення у законодавстві запроваджено нове правове регулювання цих правовідносин, відмінне від того, яке існувало на момент звернення особи із відповідною заявою, вказаний суб`єкт не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке вже є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

З огляду на це, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний застосовувати виключно те правове регулювання, яке чинне на момент прийняття ним рішення, за винятком випадків, коли він діє за межами визначених законодавством строків (у такому випадку застосовується законодавство у редакції станом на останній день можливого прийняття рішення), або нове законодавче регулювання передбачає особливості порядку застосування в часі нових норм права.

При цьому, зважаючи на ту обставину, що законодавством не було встановлено чітких строків розгляду заяв про виключення з військового обліку, але за загальним правилом адміністративної процедури термін їх розгляду не повинен перевищувати 30 днів, суд вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 діяв в межах норм, закріплених Законом України № 2232-XII у редакції з 18.05.2024 року, і не міг до 18.05.2024 року передбачити зміни у законодавстві, що регулює підстави для виключення з військового обліку.

За таких обставин, коли відділом відповідача правомірно застосовано норми Закону України №2232-XII в редакції, діючій на час складання адресованого позивачеві у відповідь на його заяву листа від 28.05.2024 року, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зважаючи на відмову у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності у невиключенні позивача з військового обліку та зобов`язання відповідача виключити позивача з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" згідно заяви від 17.05.2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко