Справа № 480/9043/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 р. Справа № 480/9043/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2025, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, по справі № 480/9043/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ в Одеській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач-2, ГУ ПФУ в Сумській області), в якому просив суд:

- визнати неправомірним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 06.09.2024 № 07 про відмову в переведенні, на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу";

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати періоди роботи у митних органах України відповідно до інформації зазначеної в трудовій книжці і довідках Сумської митниці від 29.08.2024 № 7.24-1/12/10/4044 та Харківської митниці від 13.08.2024 № 7.14/12-130 до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, що дає право на пенсію, згідно із Законом України "Про державну службу";

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву від 02.09.2024 про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", з урахування правової оцінки, наданої судом у судовому рішенні.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області, ГУ ПФУ в Сумській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 06.09.2024 №07 про відмову в переведенні ОСОБА_1 , на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи у митних органах України відповідно до інформації зазначеної в трудовій книжці і довідках Сумської митниці від 29.08.2024 № 7.24-1/12/10/4044 та Харківської митниці від 13.08.2024 №7.14/12-130 до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, що дає право на пенсію, згідно із Законом України "Про державну службу".

Зобов`язано Головне ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.09.2024 про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", з урахування правової оцінки, наданої судом у судовому рішенні.

Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 3633,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, оплати праці державних службовців встановлені Законом України "Про державну службу". До 01.01.2016 суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювались Законом України від 16.12.1993 № 3723 "Про державну службу". З 01.05.2016 набрав чинності Закон № 889-VIII, в Прикінцевих та Перехідних положеннях якого закріплено, що Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VІІІ втратив чинність. Законом № 889-VІІІ визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ "Про державну службу". Робота на посадах в органах державної митної служби України зараховується до стажу державної служби особам, яким не присвоювалося спеціальне звання. Позивачу було присвоєно персональне звання інспектора митної служби 2 рангу, тому період роботи у митниці з не може бути зараховано до стажу державної служби. Таким чином, відповідачем правомірно відмовлено позивачу у переведенні з пенсії по за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону № 889.

Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про перехід з пенсії за віком призначеної відповідно до Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058) на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" (далі - Закон № 889) (а.с.13-14).

Враховуючи принцип екстериторіальності вказана заява була розглянута ГУ ПФУ в Одеській області та було прийнято рішення № 07 від 06.09.2024 про відмову у перерахунку пенсії позивачу, оскільки на день набрання чинності Закону № 889-VIII, ОСОБА_1 , не займав посади державної служби та не має не менше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України (в наявності 2 роки 7 місяців 16 днів) (а.с.15-16)

Вважаючи протиправними дії відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 06.09.2024 № 07 про відмову в переведенні ОСОБА_1 , на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде скасування рішення від 06.09.2024 № 07 та зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", з урахування правової оцінки, наданої судом у судовому рішенні.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає таке.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VІІІ від 10 грудня 2015 року (далі Закон № 889-VIII), статтею 90 якого встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, Закон № 889-VIII у пункті 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" містить норму, якою встановлено, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 19 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 вказаного розділу встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про державну службу" від 19 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі Закон № 3723-ХІІ) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і нормами Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем в основу оскаржуваного рішення покладено висновки про те, що особам, які станом на 01.05.2016 (дату набрання чинності Законом № 889-VIII) не мають необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII, права на пенсію відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, з урахуванням вимог, визначених у пунктах 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII не мають. На день набрання чинності Закону № 889-VIII, ОСОБА_1 , не займав посади державної служби та не має не менше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України (в наявності 2 роки 7 місяців 16 днів)

Отже, спірним питанням у даній справі є наявність у позивача стажу роботи на державній службі, а саме у Сумській митниці ДФС та Слобожанській митниці Держмитслужби, необхідного для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" та перебування станом на 01.05.2016 на посаді, що віднесена до посад державної служби.

Згідно з інформацією, яка міститься у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 (а.с. 24-36) та вкладиші до такої трудової книжки АА від 307947 (а.с. 37-43), ОСОБА_2 працював на різних посадах в органах митної служби України, а саме:

- 01.09.1994 прийнятий на посаду інспектора вантажного відділу №1 Сумської митниці Державного митного комітету України;

- 07.03.1995 присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби 3 рангу»

- 06.06.1995 прийняв присягу державного службовця;

- з 19.07.1995 по 16.04.1997 переведений на посаду інспектора вантажного відділу;

- 17.04.1997 прийнятий на посаду інспектора вантажного відділу Сумської митниці Держмитної служби України;

- 24.06.1997 інспектор митної служби II рангу;

- 09.07.1999 присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби 1 рангу»

- 12.06.2003 переведено на посаду старшого інспектора оперативного відділу служби БК та ПМП;

- 05.08.2003 присвоєно персональне звання «Радник митної служби 3 рангу»;

- 10.10.2003 переведено на посаду головного інспектора відділу тарифів та митної варти;

- 10.10.2003 переведено на посаду головного інспектора відділу контролю митної вартості та номенклатури;

- 01.04.2004 присвоєно спеціальне звання «Інспектор митної служби 1 рангу»;

- 25.05.2005 присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби 3 рангу»

- 08.11.2005 переведений на посаду головного інспектора вантажного відділу;

- 06.09.2010 переведений на посаду провідного інспектора відділу митного оформлення № 1;

- 03.02.2012 переведений на посаду провідного інспектора сектора та контролю за вивченням країни походження товарів відділу митних платежів;

- 01.06.2013 переведений на посаду провідного інспектора відділу митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД Сумської митниці;

- 01.06.2013 присвоєно спеціальне звання 12 ранг державного службовця в межах шостої категорії посад державних службовців;

- 21.11.2013 переведений на посаду старшого державного інспектора відділу митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД;

- 15.01.2014 присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи 3 рангу»;

- 01.08.2014 переведений на посаду головного інспектора відділу митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД;

- 01.12.2014 переведений на посаду головного державного інспектора відділу митно-тарифного регулювання та митної вартості управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання;

- 10.03.2016 переведений на посаду головного державного інспектора відділу адміністрування митних платежів;

- 15.07.2016 переведений на посаду головного державного інспектора відділу митно-тарифного регулювання та класифікації товарів управління адміністрування митних платежів;

- 20.08.2018 по 06.12.2019 переведений на посаду головного державного інспектора відділу митно-тарифного регулювання та класифікації товарів управління адміністрування митних платежів на митно-тарифного регулювання.

Отже, станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 перебував на посаді головного державного інспектора відділу адміністрування митних платежів.

Частина перша статті 25 Закону № 3723-XII визначала, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Відповідно до статті першої Закону №3723-XII, який був чинним протягом тривалих періодів роботи позивача на відповідних посадах в органах податкової служби, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Так, Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (чинного до 01.05.2016) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Згідно п. 2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів, а також на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Згідно ст. 569 Митного кодексу України, який чинний з 01 червня 2012 року, працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу (здійснюють державну митну справу), здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями. Правове становище посадових осіб органів доходів і зборів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Статтею 573 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року визначено, що посадовим особам органів доходів і зборів присвоюються такі спеціальні звання: 1) дійсний державний радник податкової та митної справи; 2) державний радник податкової та митної справи І рангу; 3) державний радник податкової та митної справи II рангу; 4) державний радник податкової та митної справи III рангу; 5) радник податкової та митної справи І рангу; 6) радник податкової та митної справи II рангу; 7) радник податкової та митної справи III рангу; 8) інспектор податкової та митної справи І рангу; 9) інспектор податкової та митної справи II рангу; 10) інспектор податкової та митної справи III рангу; 11) інспектор податкової та митної справи IV рангу; 12) молодший інспектор податкової та митної справи.

Положення про спеціальні звання посадових осіб органів доходів і зборів, порядок присвоєння цих звань та їх співвідношення з рангами державних службовців, а також розміри надбавок до посадового окладу за спеціальні звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 588 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Митний кодекс України від 11 липня 2002 року, що був чинний з 01 січня 2004 року до 01 червня 2012 року, визначав також, що працівники митних органів є посадовими особами на них розповсюджується дія Закону України "Про державну службу", в тому числі щодо пенсійного забезпечення.

Статтєю 430 Митного кодексу України, визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України "Про державну службу".

Стаття 407 передбачала, що посадовими особами митної служби України є працівники митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, на яких цим Кодексом та іншими законами України покладено здійснення митної справи, організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і яким присвоєно спеціальні звання.

Згідно статті 408 - правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу".

Аналогічні положення були передбачені Митним кодексом України від 12 грудня 1991 року, що був чинний з 01 січня 1992 року до 16 травня 2008 року, а саме:

статтею 154 встановлено, що службовим особам митних органів України присвоюються персональні звання відповідно до займаних посад і стажу роботи. Порядок присвоєння і позбавлення персональних звань визначається Положенням про персональні звання працівників митних органів України, що затверджується Верховною Радою України. Службовим особам митних органів України, які мають персональні звання, встановлюється строк вислуги: для жінок - 20 років, для чоловіків - 25 років з правом виходу на пенсію жінок у 50 років, а чоловіків - у 55 років;

статтею 156 встановлено, що працівник митного органу України є представником державного органу.

Крім того, частиною вісімнадцятою статті 37 Закону України № 3723-XII встановлено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та /або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати, визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 року № 839, що був чинним до 16.10.2020 (далі - Порядок № 839).

Згідно з пунктом 9 Порядку № 839 посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців. Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.

За приписами пункту 4 Порядку № 839, до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 року № 306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» (далі - Постанова № 306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в цьому випадку - митного органу, віднесені до державних службовців з певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Тобто спеціальні звання посадових осіб органів митної податкової служби прирівнюються до рангів державного службовця, визначених Постановою № 306.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи міститься довідка Сумської митниці від 29.08.2024 №7.24-1/12/10/4044 та записи у трудової книжки (а.с.18-20), які підтверджують стаж державної служби позивача за період роботи з 01.09.1994 по 30.08.2024 в Сумській митниці.

Щодо стажу державної служби за період роботи з 07.12.2019 по 05.07.2021 в Слобожанській митниці Держмитслужби, також в матеріалах справи міститься підтвердження - довідка Харківської митниці від 13.08.2024 № 7.14/12-130 та записи у трудовій книжці (а.с.17).

За встановлених обставин та наведеного правового регулювання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення ГУ ПФУ в Одеській області № 07 від 06.09.2024 про відмову в переведенні ОСОБА_1 , на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", є протиправним. А періоди роботи позивача з 01.09.1994 по 30.08.2024 та з 07.12.2019 по 05.07.2021 на посадах в органах державної митної служби протиправно не зараховано відповідачем до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, що дає право на пенсію згідно із Законом України "Про державну службу".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в оскаржуваній частині, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 по справі № 480/9043/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов