Справа № 280/10655/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 280/10655/24
(суддя Лазаренко М.С., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року у справі №280/10655/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 листопада 2024 року звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 згідно з яким просить визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2024 № 272.

Позов фактично обґрунтовано тим, що сувора догана не може застосовуватися у спірних відносинах, оскільки позивач повідомляв про своє відлучення з військової частини хоч і не в установлений законом порядок.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що спірний наказ в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани є правомірним, оскільки доказів про повне або часткове звільнення позивача від виконання службових обов`язків судом не здобуто, як і не здобуто доказів, які б свідчили про подання позивачем рапорту або оформлення військовою частиною наказу про звільнення від виконання службових обов`язків.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що відповідач застосував до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, тобто більш суворого стягнення, ніж зауваження та догана за відсутності відповідних умов для такого застосування.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 , старший хімік відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту 10 групи зенітних ракетних дивізіонів військової частини НОМЕР_2 , станом на 09.05.2024 проходив військову службу оператором групи спеціального призначення 2 загону спеціальних операцій військової частини НОМЕР_1 .

Службовим розслідуванням, проведеним на підставі рапорту тимчасово виконуючої обов`язки командира НОМЕР_3 загону спеціальних операцій військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_2 вх. № 6475 від 09.05.2024 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2024 № 313, встановлено, що 09.05.2024 солдат ОСОБА_3 прибув на військову службу із запізненням - о 12.33 год. Крім того, ним було проігноровано вимогу молодшого лейтенанта ОСОБА_4 прибути протягом 20 хвилин в розташування підрозділу військової частини. 29.04.2024 ОСОБА_5 звертався до медичної роти військової частини НОМЕР_1 зі скаргою на біль в поперекової ділянки зліва та часте сечовипускання та будучи ознайомленим з поставленим діагнозом, можливими ризиками, ймовірними ускладненнями та рекомендацією в госпіталізації його в хірургічне відділення - свідомо, під особистий підпис, відмовився від госпіталізації, що призвело до погіршення його здоров`я і як наслідок стало причиною та передумовою виникнення даного порушення військової дисципліни.

Будь-яких документів чи доказів про наявні поважні причини відсутності на військовій службі не пред`явив, у книзі запису хворих 2 загону спеціальних операцій та в медичній книжці даного військовослужбовця немає відповідних відміток, що б підтверджували наявність поважної причини відсутності на військовій службі понад чотири години (а.с.45-47).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2024 №272 про результати проведення службового розслідування по факту відсутності на ранковому шикуванні підрозділу солдата ОСОБА_1 за порушення розпорядку дня та вимог Статутів Збройних Сил України, на підставі пункту «в» статті 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України на солдата ОСОБА_6 накладено дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА» та даного військовослужбовця, на підставі пункту 5 розділу XVI наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018, позбавлено премії за травень 2024 року в повному обсязі, виплатити премію у розмірі 0% (а.с.23-24).

Законність та обґрунтованість вищезазначеного наказу є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 1, 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV, затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 Статуту цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Згідно з п.п. 1 ст. 11 Статуту військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

У відповідності до положень ст. 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно зі ст. 28 Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг врегульовано Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV прийнято Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Так, на підставі ст. 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно зі ст. 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Пунктом 1 частини 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що військова дисципліна досягається шляхом, зокрема, виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, тощо.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (ч. 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Відповідно до положень ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зауваження; догана; сувора догана; позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); пониження в посаді; пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно з положень ст.ст. 83-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 200 Статуту, передбачено, що розподіл часу у військовій частині протягом доби і протягом тижня здійснюється згідно з розпорядком дня, яким встановлюється виконання основних заходів повсякденної діяльності, навчання й побуту особового складу підрозділів, штабів. Розпорядок дня встановлюється командиром (начальником) відповідно до завдань, покладених на військову частину, та залежно від пори року. Розпорядок дня затверджується на навчальний рік (період навчання) і може уточнюватися командиром (начальником) на час проведення навчань, походів кораблів, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби в добовому наряді, варті тощо з урахуванням особливостей їх виконання.

З матеріалів справи вбачається, що службовим розслідуванням було встановлено факт відсутності позивача на ранковому шикуванні підрозділу, його відсутність на місці військової служби понад чотирьох годин та ненадання будь-яких доказів, які б свідчили про поважність причин відсутності на військовій службі.

Згідно із ст. 254 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 29.04.2024 позивача направлено до медичної роти військової частини НОМЕР_1 , проте він відмовився від госпіталізації.

Статтею 257 Статуту внутрішньої служби визначено, що висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами.

По закінченні терміну звільнення за висновком лікаря військовослужбовці мають бути направлені у разі потреби на повторний медичний огляд. Про звільнення від виконання службових обов`язків офіцерів і військовослужбовців військової служби за контрактом на підставі довідки лікаря (фельдшера) і про вихід їх на службу після хвороби оголошується в наказі по військовій частині.

Отже, підставою для видання наказу про повне або часткове звільнення позивача від виконання службових обов`язків є належне оформлення лікарем або фельдшером військової частини відповідної рекомендації або довідки.

Натомість, матеріали справи не містять доказів того, що після відвідування позивачем 29.04.2024 року медичної роти військової частини НОМЕР_1 йому було надано лікарем або фельдшером військової частини рекомендації або довідка про повне або часткове звільнення позивача від виконання службових обов`язків.

Зважаючи на відсутність документу виданого лікарем або фельдшером військової частини про повне або часткове звільнення позивача від виконання службових обов`язків, суд апеляційної інстанції вважає, що у позивача не було законних підстав для не виконання вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зокрема і щодо не прибуття на ранкове шикування 09.05.2024 року.

Згідно із ст. 254 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Тобто, позивач, як військовослужбовець у разі захворювання зобов`язаний був негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який в свою чергу зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Зважаючи на відсутність доказів того, що позивач не прибувши на ранкове шикування 09.05.2024 року повідомляв, зокрема відповідним рапортом свого безпосереднього начальника про своє захворювання, суд апеляційної інстанції вважає, що у позивача не було законних підстав для не виконання вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зокрема і щодо не прибуття на ранкове шикування 09.05.2024 року.

Враховуючи викладені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, спірний наказ в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани є правомірним.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи позивача щодо суворості обраного виду дисциплінарного стягнення, оскільки вибір дисциплінарного стягнення є дискреційними повноваженнями командира військової частини, який приймає відповідний наказ.

Слід зазначити й про те, що під час обрання дисциплінарного стягнення було враховано характер та обставини вчинення правопорушення, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби, оскільки військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, при цьому позивача 29.04.2024 року було направлено до медичної роти військової частини НОМЕР_1 , натомість як встановлено судом та не заперечується учасниками справи позивач відмовився від госпіталізації, а в подальшому 09.05.2024 року взагалі не прибув на ранкове шикування, не повідомивши при цьому безпосереднього начальника про підстави такого не прибуття, що свідчить про легковажне відношення позивача до військової дисципліни.

Щодо доводів позивача зазначених в апеляційній скарзі, та які є аналогічні доводам викладеним у позові, слід зазначити, що під час розгляду справи суд першої інстанції дослідив та правильно вирішив усі основні питання віднесені на його розгляд та аргументи сторін, тому підстав для повторного вирішення цих аргументів у зв`язку з їх викладенням в апеляційній скарзі немає.

Відносно інших доводів позивача, які викладені в апеляційній скарзі та які зводяться до незгоди з судовим рішенням слід зазначити, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.

Всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року у справі №280/10655/24 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 22 квітня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва