Справа № 200/9015/24
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року Справа№200/9015/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Ушенка С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; юридична адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення грошової винагороди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність щодо включення періоду з 05.03.2022 по 09.05.2022 до періоду участі у заходах національної безпеки та оборони та з відбиття збройної агресії російської федерації;

- зобов`язати надати довідку про участь у заходах національної безпеки та оборони та з відбиття збройної агресії російської федерації з включенням до тексту такої періоду з 05.03.2022 по 09.05.2022;

- визнати протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000,00 грн. (з урахуванням фактично виплачених сум) за період з лютого 2022 року по травень 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 та встановити розмір заборгованості;

- стягнути 151290,32 грн. недоотриманої додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000,00 грн./міс. (з урахуванням фактично виплачених сум) за період з 05.03.2022 по 09.05.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168.

Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що з 05.03.2022 по 27.04.2023 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 . З 05.03.2022 виконував бойові завдання в місті Маріуполь. 07.05.2022 здійснив спробу евакуації з м. Маріуполь та 09.05.2022 прибув до тимчасового розташування Військової частини НОМЕР_2 на підконтрольну уряду України територію.

Вважає, що відповідач не виплатив йому за період з 05.03.2022 по 09.05.2022 у повному обсязі додаткову грошову винагороду у розмірі до 100000,00 грн/ міс. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168.

Також позивач зазначає, що відповідачем не зараховано період з 05.03.2022 по 06.05.2022 до періоду, коли він був залучений до заходів національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії РФ, що впливає на подальше оформлення передбачених законодавством пільг.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року вказану позовну заяву залишено без руху і позивачу встановлено десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що відповідно до архівної відомості про виплату грошового забезпечення військовослужбовців Військової частини НОМЕР_2 в період з 24.02.2022 по 31.03.2022 позивач отримав додаткову грошову винагороду у розмірі 100000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць і тому не має права на повторне їх отримання.

Також зазначено про відсутність у Військової частини НОМЕР_2 інформації та відомостей щодо залучення та участі позивача у бойових діях та заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення в період з 01.04.2022 по 09.05.2022, у зв`язку з чим підстав для виплати додаткової грошової винагороди та видачі довідки про участь в бойових діях в зазначений період немає.

Окрім цього відповідач зауважує, що позивачем при подачі позовної заяви не наведено доказів його залучення та участі у бойових діях та заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення в період з 01.04.2022 по 09.05.2022.

Просить у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Справу розглянуто поза датою, визначеною в ухвалі суду від 20 січня 2025 року, з огляду на введення в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який, наразі, триває.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим 12 серпня 2023 року.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_2 , у спірних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 03.03.2022 №16 нижчепойменованих осіб рядового, сержантського, старшинського складу, зокрема і ОСОБА_1 , призваних по мобілізації відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №65/2022, призначених на посади наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 05.03.2022 №16/дск, з 05 березня 2022 року зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та вважати такими, що з 05 березня 2022 року прийняли справи та посади і приступили до виконання службових обов`язків за посадами з відповідними посадовими окладами.

Виплачувати щомісячну премію в максимальному розмірі від встановленого посадового окладу відповідно до вимог абзацу другого статті 2 Указу Президента України від 14.02.2022 №52/2022 «Про невідкладні заходи щодо консолідації українського суспільства» та телеграми Міністра оборони України від 25.02.2022 №3164/з.

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.04.2023 №118 старшого солдата ОСОБА_1 , інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу інженерної роти Військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 23.03.2023 №72-РС на посаду старшого стрільця відділення охорони взводу охорони Військової частини НОМЕР_6 , вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби ( АДРЕСА_2 ).

З 27 квітня 2023 року позивача виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення за каталогом продуктів (загальновійськова) - з 28 квітня 2023 року.

Також, судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачем виплачувалась ОСОБА_1 додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн./міс. в період з 24.02.2022 по 31.03.2022.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, а також стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ установлено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, а також надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань кваліфікованим особовим складом, а також враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) грошове забезпечення військовослужбовців, складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови №704 передбачено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється у порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі Порядок №260), врегульовані правила та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам та визначена структура (складові) грошового забезпечення, яка є аналогічною структурі грошового забезпечення, визначеної у ч. 2 ст. 9 Закону №2011-ХІІ та у п. 2 Постанови №704.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, […] разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно Указу Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022. Надалі іншими Указами Президента України цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.

Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 №16 від 03 березня 2022 року солдата ОСОБА_1 , призваного по мобілізації відповідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №65/2022 від 24 лютого 2022 року, призначено на посади наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 05 березня 2022 року №16/дск, з 05 березня 2022 року зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, та вважати такими, що з 05 березня 2022 року прийняв справи та посади і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з відповідним посадовим окладом.

28 лютого 2022 року на виконання Указу Президента України №64/2022, а також Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стан» (далі Постанова №168).

Пунктом 1 зазначеної постанови (в редакції, яка була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин) було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, […] виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 грн., а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів [...], - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постановою Кабінету Міністрів України №793 від 7 липня 2022 року внесено зміни до Постанови №168, якими, зокрема, постанову доповнено пунктом 2-1, згідно якого порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів. Вказано, що даний пункт застосовується з 24 лютого 2022 року.

Суд зазначає, що постановою №168 не визначено перелік документів, які мають підтверджувати участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення відповідних заходів.

Разом з цим суд зауважує, що відповідно до п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №671 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року №730), Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба.

Згідно п. 8 даного Положення Міноборони в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання. Накази Міноборони, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Нормативно-правові акти Міноборони підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пп. 24 п. 40 Положення Міністр оборони дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.

Згідно з ч. 3 ст. 117 Конституції України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, установленому законом.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 3 жовтня 1992 року №493/92 визначено, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п.п. 2, 3 Указу Президента України від 3 жовтня 1992 року №493/92 державна реєстрація провадиться в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Нормативно-правові акти, зазначені в ст. 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Згідно з п. 2 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року №731 (далі - Положення №731), державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які містять одну або більше норм, що зачіпають права, свободи, законні інтереси та стосуються обов`язків громадян та юридичних осіб, встановлюють новий або змінюють, доповнюють, скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації, або мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб, що не належать до сфери управління суб`єкта нормотворення.

Пунктом 15 Положення №731 передбачено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. У разі порушення цих вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності і не можуть бути застосовані.

Суд вважає за необхідне зазначити, що 25 січня 2023 року Міністерством оборони України був прийнятий наказ №44 (зареєстрований в Мінюсті 30 січня 2023 року за №177/39233), яким внесено зміни до Порядку №260 (Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам), зокрема Порядок доповнено новим розділом: «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».

Згідно п. 2 розділу ХХХІV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах: 100000 грн. - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;

на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;

з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

50000 грн. - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;

30000 грн. - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Згідно п. 4 розділу ХХХІV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Згідно п. 3 наказу №44 він застосовується з 1 лютого 2023 року.

Жодних вказівок про те, що винесені наказом №44 приписи мають застосовуватись також і щодо правовідносин, що виникли раніше, - вказаний наказ не містить.

Таким чином, приписи наказу Міноборони №44 також не можуть застосовуватись судом до спірних правовідносин.

Інших нормативно-правових документів (наказів, доручень), які б встановлювали порядок та умови виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, та були належним чином зареєстровані, Міністерством оборони України у період з лютого 2022 року по січень 2023 року не видавалось.

Беручи до уваги, що протягом спірних правовідносин був відсутній належний підзаконний нормативно-правовий акт щодо встановлення порядку та умов виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, військовослужбовцям Збройних Сил України, який був зареєстрований в Мінюсті України, суд висновує, що єдиним чинним у спірний період підзаконним нормативно-правовим актом, яким визначались підстави, порядок та умови виплати відповідачем додаткової винагороди, що передбачена Постановою №168, була лише сама Постанова.

Як вже зазначалось, згідно з п. 1 Постанови №168 обов`язковою умовою для виплати додаткової винагороди (збільшеної до 100000 грн.) є встановлення факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях чи забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

При цьому на період дії спірних правовідносин не було визначено, які документи підтверджують участь військовослужбовців Збройних Сил України у бойових діях чи у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Згідно наявних матеріалів справи судом встановлено та не заперечується відповідачем, що Військова частина НОМЕР_2 , у складі якої проходив службу позивач, з 27 лютого 2022 року базувалась у м. Маріуполь і була безпосередньо залучена до участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) зазначених заходів, зокрема в АДРЕСА_2 .

Відповідно до пп. 2.6 п. 2 розділу І Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за №1668/39004, вся територія Маріупольського району Донецької області (у т.ч. м. Маріуполь) віднесена до територій України, які тимчасово окуповані російською федерацією.

Факт оточення міста Маріуполь з 2 березня 2022 року військовими формуваннями російської федерації, а також факт ведення на території цього міста у вказаний період запеклих боїв, під час яких військовослужбовці, що перебували у м. Маріуполь (в тому числі позивач) постійно піддавалися бомбардуванню та масованим обстрілам, є загальновідомим та не заперечується відповідачем у справі.

Отже, як вже встановлено судом, у період з 05 березня 2022 року позивач виконував свої військові обов`язки, перебуваючи на тимчасово окупованій території України у місті Маріуполь, на якій велися активні бойові дії, і за березень 2022 року йому було сплачено збільшену винагороду (100000 грн. на місяць в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

09.05.2022 позивач прибув до тимчасового розташування Військової частини НОМЕР_2 на підконтрольній уряду України території.

З листа відповідача від 01.11.2024 №1553/11857 вбачається, що у Військовій частині НОМЕР_2 не проводилось службове розслідування відносно ОСОБА_1 у зв`язку із ненадходженням до Військової частини НОМЕР_2 інформації про вчинення військовослужбовцем правопорушення.

Отже, у відповідача за спірний період відсутні докази неналежного виконання позивачем своїх службових обов`язків.

Відсутність у відповідача інформації або втрата документів та відомостей через бойові дії щодо залучення та участі позивача у бойових діях та заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення в період з 01.04.2022 по 09.05.2022 не може бути підставою для ненарахування і невиплати позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100000,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про те, що позивач має право на отримання передбаченої Постановою №168 збільшеної до 100000 грн. (із розрахунку на місяць) додаткової винагороди.

Як наслідок, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати йому додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000 грн./міс. за період з 01 квітня 2022 року по 09 травня 2022 року підлягають задоволенню.

Позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100000,00 грн./міс. (з урахуванням фактично виплачених сум) за період з 24.02.2022 по 31.03.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 задоволенню не підлягають, оскільки за вказаний період позивачу було сплачено збільшену винагороду (100000 грн на місяць).

Щодо позовних вимог про стягнення з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 недоплаченої частини додаткової грошової винагороди у розмірі 151290,32 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005р. (заява №38722/02)).

«Ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 №21-87а13.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Згідно абзацу другому частини 4 статті 245 КАС Україні у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що належним і достатнім способом захисту і поновлення порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду у розмірі 100000 грн./міс. за період з 01 квітня 2022 року по 09 травня 2022 року (з урахуванням фактично виплачених сум).

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо включення періоду з 05.03.2022 по 09.05.2022 до періоду участі у заходах національної безпеки та оборони та з відбиття збройної агресії російської федерації та зобов`язання надати довідку про участь у заходах національної безпеки та оборони та з відбиття збройної агресії російської федерації з включенням до тексту такої періоду з 05.03.2022 по 09.05.2022, суд виходить з такого.

Як встановлено судом та про що вже зазначено вище по тексту, указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Відповідно до приписів статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі Закон №3551, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) учасниками бойових дій визнаються:

19) військовослужбовці Збройних Сил України, …, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України, а райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях - відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях». Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (застосовується у редакції, чинній на момент спірних правовідносин):

Пункт 2. Статус учасника бойових дій надається:

військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) Збройних Сил, …, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Пункт 4. Підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення:

для осіб, які брали участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, - витяги з наказів Генерального штабу Збройних Сил України про залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, витяги з наказів Командувача об`єднаних сил, командирів оперативно-тактичних угруповань про прибуття (вибуття) до (з) районів здійснення цих заходів, документи про направлення у відрядження до районів здійснення цих заходів;

для осіб, які отримали поранення, контузії, каліцтва (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), - документи, зазначені в абзаці сьомому цього пункту, матеріали спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв.

Пункт 6. Для надання статусу учасника бойових дій:

Особам, зазначеним в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які брали участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій після закінчення 30 календарних днів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 4 та документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

Отже, позивач стверджує, що відповідачем протиправно не включено період з 05.03.2022 по 09.05.2022 до періоду участі позивача у заходах національної безпеки та оборони та з відбиття збройної агресії російської федерації, тобто до періоду, коли позивач брав безпосередню участь у обороні м. Маріуполь.

Відповідач з цього приводу покликається на відсутність документів, які б підтверджували залучення позивача до безпосередньої участі у бойових діях.

Проте суд вважає такі твердження відповідача хибними, з огляду на таке.

Порядком №413 визначено, що обов`язок зі складення довідки, зокрема за формою згідно додатку 4 до цього порядку покладається на командирів (начальників) військових частин, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), у складі яких проходили службу особи.

Відповідач не заперечує, що з 05.03.2022 по 31.03.2022 позивач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, за що отримав додаткову грошову винагороду у розмірі 100000 грн. пропорційно з розрахунку на місяць відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168.

Судом встановлено той факт, що з 05.03.2022 по 09.05.2022 позивач виконував обов`язки військової служби, перебуваючи безпосередньо у зоні бойових дій.

Загальновідомим фактом, що не потребує доведення, є факт того, що протягом періоду з 05.03.2022 по 09.05.2022 місто Маріуполь було територією ведення активних бойових дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи наявні належні, достовірні, допустимі докази, які у своїй сукупності є достатніми для установлення факту участі позивача у діях та заходах, які необхідні для оформлення відносно нього довідки про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення за період з 05.03.2022 по 09.05.2022.

Таким чином, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а доказів на підтвердження понесення сторонами інших судових витрат матеріали справи не містять, тому в силу вимог ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частина НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; юридична адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення грошової винагороди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; юридична адреса: АДРЕСА_2 ) щодо включення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) періоду з 05.03.2022 по 09.05.2022 до періоду участі у заходах національної безпеки та оборони та з відбиття збройної агресії російської федерації.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; юридична адреса: АДРЕСА_2 ) надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) довідку про участь у заходах національної безпеки та оборони та з відбиття збройної агресії російської федерації з включенням до тексту такої періоду з 05.03.2022 по 09.05.2022.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; юридична адреса: АДРЕСА_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000,00 грн./міс. (з урахуванням фактично виплачених сум) за період з 01.04.2022 по 09.05.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; юридична адреса: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) додаткову грошову винагороду у розмірі 100000 грн./міс. за період з 01 квітня 2022 року по 09 травня 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 квітня 2025 року.

Суддя С.В. Ушенко