Справа № 711/2440/25
Суддя: Петренко О. В.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2440/25
Номер провадження2-а/711/40/25
РІШЕННЯ
23 квітня 2025 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судових засідань Овезової Ю.В.,
представника позивача адвоката Поліщука А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
25 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси із вказаною позовною заявою, в якій просить суд поновити строк звернення до суду, скасувати постанову №239/М/2025 від 17.01.2025 про притягнення його до відповідальності, закрити провадження по справі та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати.
Згідно Постанови, позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що у нього був відсутнім військово-обліковий документ військовозобов`язаного і він не пред`явив його на вимогу уповноваженого працівника ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є порушенням вимог ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 зі змінами та абз. 3 п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений постановою КМУ №1487 від 30.12.2022.
Позивач не згоден із зазначеним рішенням відповідача та вважає його незаконним, а тому просить суд скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 №239/М/2025 від 17.01.2025 та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Підставами для скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №239/М/2025 від 17.01.2025 позивач вважає такі обставини:
по-перше, з метою виконання положень п.14 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №559 від 16.05.2024, 19 грудня 2024 року позивач знаходився у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 та мав наміри змінити посвідчення про приписку до призовної дільниці на військово-обліковий документ нового зразка. Проте відповідач не зазначив про дану обставину, оскільки вона впливає на кваліфікуючу ознаку адміністративного правопорушення, адже дані дії можуть виключати можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Крім того, в порушення ст.256 КУпАП, відповідач не зазначив дату та час вчинення позивачем адміністративного правопорушення, якщо таке мало місце. Не зазначення дати та часу вчинення адміністративного правопорушення, згідно ст.38 КУпАП, впливає на строки притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які, станом на 17.01.2025, закінчилися;
по-друге, пунктом 16 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №921 від 7 грудня 2016 року, що був чинним до прийняття постанови Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, надавалося визначення військово-облікового документа, до яких відноситься і посвідчення про приписку до призовної дільниці. Таким чином, позивач стверджує, що відомості, які викладені в оскаржуваній постанові, щодо відсутності у позивача військово-облікового документа не відповідають дійсності, оскільки доказом цьому є наявність посвідчення про приписку до призовної дільниці;
по-третє, позивач не мав при собі військово-облікового документа військовозобов`язаного. Проте, як стверджує позивач, такого визначення не містить жодний нормативний документ. Крім того, оскільки позивачу 25 років виповнилося у 2020 році, тому саме у цей рік він набув право на обмін посвідчення про приписку на військово-обліковий документ. Підсумовуючи викладене, позивач констатує, що означені обставини не свідчать про відсутність у нього військово-облікового документа, а лише вказують на можливий несвоєчасний обмін означеного документа;
по-четверте, згідно ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Оскільки обмін посвідчення про приписку до призовної дільниці на військово-обліковий документ позивач повинен був здійснити при виповненні йому 27 років, тобто у 2021 році, тобто не в особливий період, тому до спірних правовідносин підлягала застосування норма ч.3 ст.210-1 КУпАП у редакції, станом на 2020 рік, санкція якої передбачала штраф від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 березня 2025 року було поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визнано справу незначної складності, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 11 год 30 хв 07 квітня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.04.2025 відкладено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення до 15 год 30 хв 22 квітня 2025 року.
Обгрунтовуючи не визнання позовних вимог, представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 у відзиві на позовну заяву зазначає, що, відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошена загальна мобілізація. Строк проведення загальної мобілізації продовжувався періодично на 90 діб згідно з Указів Президента України.
Твердження позивача про те що він пред`явив посвідчення про приписку до призовної дільниці при складанні протоколу не відповідає дійсності, що підтверджується його відсутністю як в додатках до позову так і відсутністю згадування про нього в адміністративному протоколі. Крім того, навіть якби посвідчення про приписку до призовної дільниці у позивача існувало, то цей документ посвідчує особу призовника, а не військовозобов`язаного.
Відповідно до п 1, 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України: 1) на військовий облік призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України) віком до 25 років; 2) на військовий облік військовозобов`язаних: які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку.
З аналізу вищезазначених норм права, відповідач робить висновок, що призовником не може бути особа старше 25 років. Відповідно, посвідчення про приписку до призовної дільниці не може бути військово-обліковим документом особи старше 25 років.
Крім того, у відзиві відповідач зазначає, що позивач помилково вважає, що він притягнутий до відповідальності за несвоєчасну заміну посвідчення про приписку до призовної дільниці. У протоколі та постанові чітко зазначено в чому полягає порушення: відсутність та не пред`явлення військово-облікового документу, що є порушенням ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вчинене 16.01.2025 о 08 год 25 хв у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Військово-обліковий документ (електронний) позивач встановив лише 29.01.2025, тобто після вчинення адміністративного правопорушення.
Крім того, позивач не має такої обов`язкової персональної інформації як відомості про медичний огляд, що унеможливлює застосування примітки до ст. 210, 210-1 КУпАП.
Як зазначає відповідач у відзиві, відповідно до п. 17-1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку.
Підсумовуючи викладене, відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати залишити за позивачем, а розгляд справи провести за відсутності відповідача.
У судове засідання 22.04.2025 позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом у спосіб, передбачений процесуальним законодавством, а саме: шляхом направлення судової повістки про виклик у суд на адресу місця проживання, що вказана позивачем у вступній частині позовної заяви, яка була повернута до суду 16.04.2025 (штемпель датований: 15.04.2025) з підстав: адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.51).
Пунктом 4 ч.1 ст.127 КАС України передбачено, що часом вручення повістки вважається день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
З огляду на те, що саме 15 квітня 2025 року проставлено оператором поштового зв`язку у поштовому повідомленні відмітку про відсутність позивача за адресою реєстрації місця проживання, беручи до уваги, що позивач не повідомив суду іншої адреси для направлення поштової кореспонденції, тому суд дійшов висновку про належне повідомлення позивача про дату (22 квітня 2025 року), час (15 год 30 хв) і місце ( АДРЕСА_1 ) судового засідання.
Крім того, після з`ясування всіх обставин у справі та перевірки їх доказами, під час надання додаткових пояснень, представник позивача повідомив суд, що дійсно у застосунку «Резерв+» міститься інформація про вчинення позивачем в означеному застосунку певних дій саме 29.01.2025, однак чи це формування військово-облікового документа представник позивача стверджувати не може. Також повідомив, що із переписки між ним та позивачем у месенджері йому стало відомо, що останній не перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , а перебуває у ІНФОРМАЦІЯ_4 із дислокацією в АДРЕСА_1 , а тому відповідач не мав права складати як протокол про адміністративне правопорушення, так і виносити оскаржувану постанову.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень не забезпечив явку свого представника у судове засідання 22.04.2025, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом у спосіб, передбачений процесуальним законодавством, а саме: шляхом направлення судової повістки про виклик у суд до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», що була ним отримана 10.04.2025 о 01 год 19 хв 40 сек і підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с.56 зворот).
Пунктом 2 ч.1 ст.127 КАС України передбачено, що часом вручення повістки вважається день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
Водночас, у п.3 прохальної частини відзиву на позов, представник відповідача Тимошенко О.А. виявив волю на розгляд справи у відсутність відповідача (а.с.45 зворот).
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Частинами 1, 3 ст.268 КАС України встановлено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
З огляду на викладені вище норми процесуального права, беручи до уваги не прибуття в судове засідання як позивача так і представника відповідача за умови належного і своєчасного їх судом повідомлення про день, час та місце розгляду справи, не повідомлення суду про причини їх неявки, тому суд, керуючись ч.3 ст.268 КУпАП, вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі позивача та представника відповідача, про що і не заперечував у судовому засіданні представник позивача адвокат Поліщук А.Ю.
22 квітня 2025 року суд, після оголошення про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи, керуючись положеннями ч.1 ст.244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 09 год 10 хв 23 квітня 2025 року.
Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши заяви по суті справи, що подані сторонами в справі, дійшов таких висновків.
Із протоколу про адміністративне правопорушення №239/М/2025 від 16.01.2025 (далі - Протокол) суд встановив, що 16.01.2025 о 08 год 25 хв в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим солдатом ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_1 не має при собі військово-облікового документа військовозобов`язаного та не пред`явив його на вимогу уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дане діяння є порушенням вимог ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 зі змінами та абз. 3 п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, що становить склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Факт вчинення правопорушення підтверджується свідками: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Також із означеного письмового доказу суд встановив, що позивачу ОСОБА_1 були роз`ясненні положення ст.63 Конституції України та права і обов`язки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що передбачені ст.268 КУпАП; крім того ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 11 год 00 хв 17.01.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , кабінет №302. Підтвердженням, доведення до відома позивача працівником ІНФОРМАЦІЯ_2 означених вище обставин, є підписи свідків, у присутності яких позивач як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, відмовився від пояснень та підписання протоколу (а.с.47).
Із постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУПАП №239/М/2025 від 17.01.2025 (далі - Постанова) суд встановив, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 були розглянуті матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , за результатами розгляду яких встановлено, що 16.01.2025 о 08.25 год відносно громадянина ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю військово-облікового документа військовозобов`язаного та не пред`явлення його на вимогу уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є порушенням вимог ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 зі змінами та абз. 3 п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року (а.с.48-49).
Із паспорта громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 від 26.10.2020, яким документований позивач, суд встановив, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто на день винесення оскаржуваної постанови йому виповнилося повних 29 років (а.с.17-18).
Також, із роздруківки щодо документування позивача військово-обліковим документом, що долучена відповідачем до відзиву на позов, суд встановив, що 29.01.2025 позивач сформував військово-обліковий документ через застосунок «Резерв+». Крім того, означена роздруківка не містить будь-якої інформації про документування позивача будь-яким військово-обліковим документом до 29.01.2025 (а.с.50).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке.
Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 3 ст.210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 ст.210-1 КУпАП, в особливий період, що є підставою для накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Крім того, спірні правовідносини також врегульовані Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543).
Згідно дефініції поняття «особливий період» (абз.5 ч.1 ст. 1 Закону №3543) це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, що триває і дотепер.
Крім того, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, яким оголошено проведення загальної мобілізації, що триває і дотепер.
Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені статтею 22 Закону № 3543, відповідно до частини 6 якої, у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Відповідно до абз. 3 п.п. 10-1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.
З аналізу означених вище положень чинного законодавства в редакції, станом на 16.01.2025, суд дійшов висновку, що за змістом ч. 6 ст. 22 Закону № 3543 у взаємозв`язку із абз. 3 п.п. 10-1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, адміністративна відповідальність, згідно ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, настає як за відсутність при собі військово-облікового документа, так і при непред`явленні його за вимогою, зокрема, уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Тобто, громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ в період проведення мобілізації та/або протягом дії воєнного стану і пред`явити його на вимогу уповноваженого представника, зокрема, територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а його відсутність чи непред`явлення є порушенням законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що утворює склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Пунктом 16 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №921 від 7 грудня 2016 року (далі Порядок №921), що був чинним до прийняття Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №559 від 16.05.2024, військовий облік ведеться на підставі паспорта громадянина України та таких військово-облікових документів: для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці; для військовозобов`язаних - військового квитка або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа» №559 від 16.05.2024 передбачено, що військово-облікові документи, оформлені до набрання чинності цією постановою, вважаються дійсними на всій території України до видачі військово-облікового документа нового зразка.
Пунктом 2 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №559 від 16.05.2024 (далі Порядок №559), передбачено, що військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється): 1) в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації); 2) у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559. Особа може мати на бланку лише один військово-обліковий документ.
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 , на виконання положень п.2 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №559 від 16.05.2024, лише 29 січня 2025 року оформив військово-обліковий документ через Портал Дія (застосунок «Резерв+»).
Належних і достовірних доказів тому юридичному факту, що позивач мав військово-обліковий документ у розумінні як п.16 Порядку №921, так і п.2 Порядку №559, станом на 16.01.2025, матеріали адміністративної справи не містять і позивачем копія такого документа не долучена до матеріалів позовної заяви.
Неодноразове посилання позивача у мотивувальній частині позовної заяви про те, що, станом на день винесення оскаржуваної постанови, він був документований як призовник посвідченням про приписку до призовної дільниці (абз.7 стр.3 та абз.4 стр.4 позовної заяви) не підтверджується матеріалами адміністративної справи №711/2440/25. Крім того, суд звертає увагу учасників справи, що позивачу, станом на 16.01.2025, виповнилося повних 29 років, а відповідно до положень п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», він має статус військовозобов`язаного, а тому зобов`язаний, згідно положень ч.6 ст.22 Закону №3543, мати при собі військово-обліковий документ у розумінні як п.16 Порядку №921, так і п.2 Порядку №559.
Отже, станом на 16 січня 2025 року, позивач не мав військово-облікового документа у розумінні як п.16 Порядку №921, так і п.2 Порядку №559, а відповідно, з метою виконання положень ч.6 ст.22 Закону №3543 у взаємозв`язку із абз. 3 п.п 10-1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, і не пред`явив його на вимогу уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
З огляду на викладене, суд констатує, що позивач у конкретному випадку не виконав імперативних вимог Закону №3543 щодо обов`язку мати при собі військово-обліковий документ та пред`явити його на вимогу уповноважених осіб. Водночас, суд звертає увагу позивача, що положення ч.6 ст.22 Закону №3543, а також і положення абз.3 п.п 10-1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів не передбачають виключень щодо підстав відсутності у призовника, військовозобов`язаного та резервіста військово-облікового документа (зокрема, вчасно не отримав, вчасно не здійснив обмін тощо).
У зв`язку із цим, суд дійшов висновку, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час винесення оскаржуваної позивачем постанови, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Водночас щодо не зазначення відповідачем в оскаржуваній постанові того факту, що 19.12.2024 позивач знаходився у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою виконання положень п.14 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №559 від 16.05.2024, та мав намір змінити посвідчення про приписку до призовної дільниці на військово-обліковий документ нового зразка як підстави для скасування постанови №239/М/2025 від 17.01.2025, то суд зазначає про таке.
Як встановлено судом, події, що стали підставою для складення відносно позивача посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 протоколу про адміністративне правопорушення №239/М/2025 від 16.01.2025, а відповідно надалі і винесення оскаржуваної позивачем постанови, мали місце у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 16 січня 2025 року, тобто задовго після 19.12.2024.
Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1,2 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки саме позивач обгрунтовує обставину перебування у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 19.12.2024 з означеною вище метою, тобто не в час вчинення адміністративного правопорушення, що мало місце 16.01.2025, на якій грунтуються заявлені позовні вимоги, тому, керуючись положеннями ч.1 ст.77 КАС України, саме цей учасник справи повинен довести ці обставини.
Проте позивачем до позовної заяви не долучено жодного належного і достовірного доказу його звернення, зокрема 19.12.2024, до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про видачу/заміну йому військово-облікового документа, а також і результату розгляду органом військового управління означеного звернення.
Крім того, протокол про адміністративне правопорушення №239/М/2025 від 16.01.2025, у розділі «пояснення та зауваження», також не містить відповідної інформації щодо мети перебування позивача у приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 19.12.2024.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що означена підстава, для визнання незаконною оскаржуваної постанови, не знайшла підтвердження під час розгляду справи.
Щодо не зазначення відповідачем дати та часу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, то суд зазначає про таке.
Як у Протоколі, так і в Постанові відповідачем, на виконання положень ст.256 КУпАП, чітко зазначено як дату, час, так і місце вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме: 16.01.2025 о 08.25 год у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Належних і достовірних доказів на спростування означених обставин позивачем суду не надано, а тому суд констатує, що в означеному аспекті, відповідач повністю дотримався положень ч.1 ст.256 КУпАП.
У зв`язку із викладеним, суд відхиляє твердження позивача, що, станом на 17.01.2025, закінчився строк притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбачений ст.38 КУпАП.
У цьому контексті суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями ч.7 ст.38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Як встановлено судом, відповідачем вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП, було виявлене 16.01.2025, тобто в особливий період, а адміністративне стягнення було накладено на позивача 17.01.2025, тобто протягом трьох місяців з дня його виявлення, що повністю узгоджується із положеннями ч.7 ст.38 КУпАП.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що означена підстава, для визнання незаконною та скасування оскаржуваної позивачем постанови, також не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи.
Щодо наступної підстави, яка, на переконання позивача, свідчить про незаконність оскаржуваної ним постанови, як те, що відомості, які викладені в оскаржуваній постанові, щодо відсутності у позивача військово-облікового документа, не відповідають дійсності, оскільки доказом цьому є наявність посвідчення про приписку до призовної дільниці, то суд вважає за необхідне зазначити про таке.
Як вже суд зазначав вище у мотивувальній частині судового рішення, матеріали адміністративної справи не містять належних і достовірних доказів тому юридичному факту, що позивач був документований посвідченням про приписку до призовної дільниці і мав цей документ при собі 16.01.2025, а відповідно і пред`явив його на вимогу уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, суд констатує, що означений документ був діючим військово-обліковим документом у позивача до моменту перебування його у статусі призовника і до моменту набуття ним статусу військовозобов`язаного.
Крім того, суд також звертає увагу учасників справи, що позивач, після досягнення 25-річного віку, як громадянин України мав виконати військовий обов`язок, в розумінні ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: стати на військовий облік та отримати відповідний військово-обліковий документ.
Проте означений обов`язок, як встановлено судом із досліджених у судовому засіданні матеріалів адміністративної справи, позивач виконав лише 29 січня 2025 року шляхом оформлення військово-облікового документа в застосунку «Резерв+», тобто після притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП.
У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що і означена підстава, для скасування оскаржуваної позивачем постанови, є такою, що не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи.
Щодо твердження позивача, як підстави для скасування оскаржуваної ним постанови, як те, що такого визначення як «не мав при собі військово-облікового документа військовозобов`язаного» не містить жодний нормативний документ, то суд зазначає про таке.
Частиною 6 ст. 22 Закону № 3543 передбачено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Крім того, абз. 3 п.п. 10-1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.
Отже, чинним, станом на 16.01.2025, законодавством України був визначений обов`язок кожного громадянина України чоловічої статі віком від 18 до 60 років мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою, зокрема, уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відносно посилань позивача, що обставини справи не свідчать про відсутність у нього військово-облікового документа, а лише вказують на можливий несвоєчасний обмін означеного документа, як підстави для скасування постанови №239/М/2025 від 17.01.2025, то суд зазначає про таке.
З аналізу положень ч.6 ст.22 Закону №3543 та абз. 3 п.п. 10-1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, суд встановив, що законодавець визначив обов`язок громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років мати при собі військово-обліковий документ.
Водночас з аналізу Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №559 від 16.05.2024, зокрема пункту 4, суд встановив, що для отримання військово-облікового документа нового зразка або заміни військово-облікового документа, оформленого до набрання чинності цією постановою, зокрема, військовозобов`язаний має вчинити активні дії, а саме: або звернутися до відповідного ТЦК та СП для оформлення військово-облікового документа в паперовій формі, або скористатися засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста для оформлення означеного документа в електронній формі. Виконавши означені положення чинного законодавства, військовозобов`язаний оформить відповідний військово-обліковий документ, який зобов`язаний мати при собі у період проведення мобілізації та/або протягом дії правового режиму воєнного стану.
У зв`язку із викладеним, суд відхиляє твердження позивача, що у конкретному випадку мав місце несвоєчасний обмін військово-облікового документа, а не його відсутність у позивача та не пред`явлення на вимогу уповноваженого працівника ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Щодо такої підстави для скасування постанови №239/М/2025 від 17.01.2025 як те, що обмін посвідчення про приписку до призовної дільниці на військово-обліковий документ позивач повинен був здійснити при виповненні 27 років, тобто у 2021 році, тобто не в особливий період, тому до спірних правовідносин підлягала застосування норма ч.3 ст.210-1 КУпАП у редакції, станом на 2020 рік, санкція якої передбачала штраф від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то суд вважає за необхідне вказати про таке.
Частиною 7 ст.38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
З аналізу означеної норми права, суд зробив висновок, що накладення на особу, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.210-1 КУпАП, адміністративне стягнення може мати місце у період: протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Частинами 1,3 ст.8 КУпАП встановлено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Таким чином, до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.210-1 КУпАП, підлягає застосуванню закон, що діє під час вчинення правопорушення. Оскільки позивачем адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП (не мав при собі військово-облікового документа та не пред`явив його на вимогу уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 ), вчинене 16 січня 2025 року, тому відповідачем обгрунтовано застосовано адміністративне стягнення у межах санкції означеної статті у редакції, чинній на 16.01.2025.
З огляду на викладене, означена підстава для скасування постанови, що зазначена позивачем у мотивувальній частині позовної заяви, не відповідає положенням ст.8 у взаємозв`язку із положеннями ч.7 ст.38 КУпАП, а тому судом відхиляється.
Щодо пояснень представника позивача адвоката Поліщука А.Ю., що надані ним суду після з`ясування всіх обставин у справі та перевірки їх доказами, тобто на стадії виконання судом вимог, передбачених ст.224 КАС України, про те, що позивач не перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , а перебуває у ІНФОРМАЦІЯ_4 із дислокацією в АДРЕСА_1 , а тому відповідач не мав права складати як протокол про адміністративне правопорушення, так і виносити оскаржувану постанову, то суд зазначає про таке.
Із досліджених у судовому засіданні матеріалів адміністративної справи не вбачається долучення позивачем будь-яких належних і достовірних доказів тому юридичному факту, що він не перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Водночас, згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1234529 від 26.03.2025 суд встановив, що відповідач зареєстрований в об`єкті нерухомості, що розташований в м. Черкаси, починаючи із 02.11.2012.
Пунктом 15 Порядку №921 у редакції, чинні на день досягнення позивачем 25-річного віку (вересень 2020 року), було передбачено, що військовий облік здійснюється з урахуванням встановлених в Україні правил реєстрації місця проживання фізичних осіб, організовується і безпосередньо ведеться державними органами, а також підприємствами, установами та організаціями, в яких призовники і військовозобов`язані працюють (навчаються).
Водночас абз. 2 п.п. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, в редакції, чинній на день винесення Постанови, передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу).
Абзацами 6,7 п.20 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, в редакції, чинній на день винесення Постанови, передбачено, що у разі зміни місця проживання або у разі, коли в паспорті громадянина України відсутні відмітки про реєстрацію місця проживання, призовниками, військовозобов`язаними та резервістами подається інформація, яка підтверджується документами або відомостями відповідно до Закону України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні та Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад (Офіційний вісник України, 2022 р., № 25, ст. 1234).
Для внесення запису/актуалізації даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ними надаються персональні дані відповідно до вимог Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
З аналізу означених правових норм, суд дійшов висновку, що військовий облік в Україні військовозобов`язаних як станом на день досягнення позивачем 25-річного віку і набуття статусу військовозобов`язаного, так і станом на день винесення відповідачем Постанови, вівся за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання останнього. У випадку зміни задекларованого (зареєстрованого) місця проживання військовозобов`язаним, саме на останнього чинне законодавство покладає обов`язок надати відповідну інформацію територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки для її внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У зв`язку із викладеним, беручи до уваги, що позивач із 2012 року зареєстрований проживанням в м. Черкаси, тому суд дійшов висновку, що позивач як військовозобов`язаний підлягає перебуванню на військовому обліку саме у ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Щодо твердження представника позивача адвоката Поліщука А.Ю., що представники ІНФОРМАЦІЯ_2 не уповноважені були складати відносно позивача Протокол та виносити оскаржувану Постанову, то суд зазначає про таке.
Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, що затверджена наказом Міністерства оборони України
01 січня 2024 року № 3 (далі Інструкція №3), передбачено, що протокол складає уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Отже, з аналізу означеної процесуальної норми суд зробив висновок, що право складати протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП, має уповноважена особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Водночас, чинне законодавство не визначає, що такий протокол має складати виключно уповноважена особа ТЦК та СП за місцем перебування, зокрема, військовозобов`язаного на військовому обліку.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Протокол складений уповноваженою посадовою особою ТЦК та СП у розумінні п.1 розділу ІІ Інструкції №3.
Крім того, ст. 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
З аналізу цієї норми процесуального права суд дійшов висновку, що право виносити постанови в справах про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП, має керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Водночас, чинне законодавство не визначає, що таку постанову має виносити виключно керівник ТЦК та СП за місцем перебування, зокрема, військовозобов`язаного на військовому обліку.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Постанова винесена керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 із дотриманням положень ст.235 КУпАП.
Зважаючи на викладене, оскільки наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, підтверджується, наявними у матеріалах справи, доказами, порушень прав позивача, під час розгляду адміністративної справи, не встановлено, суд дійшов висновку, що відповідач, у конкретному випадку, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому позовна заява не підлягає задоволенню.
Оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог позивача, тому розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись ст. 8, 9, 38, 210-1, 235, 256 КУпАП, ст. 9, 72, 73, 74, 77, 79, 80, 241-246, 271, 272, 286, 293, 297 КАС України, суд
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 23 квітня 2025 року.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Головуючий: О. В. Петренко