Справа № 629/7534/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 р.Справа № 629/7534/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Попов О.Г., м. Лозова Харківської області, по справі № 629/7534/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції , Інспектора 1 взводу 1 роти 3 батальйону УПП у Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Сулейманова Агіл Аріф огли

про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до інспектора 1 взводу 1 роти 3 батальйону УПП у Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Сулейманова Агіл Аріф огли (далі по тексту відповідач-1), Департаменту патрульної поліції (далі по тексту відповідач-2), про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову інспектора 1 взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Сулейманова Агіл Аріф огли від 02.12.2024 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА за №3589767, стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 140 КУпАП та накладення на нього штрафу у розмірі 510,00 грн.;

- провадження у адміністративній справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП (за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення);

- вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме: стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, , сплачений судовий збір у розмірі 484,48 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 лютого 2025 року у справі № 629/7534/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектору 1 взводу 1 роти 3 батальйону УПП у Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Сулейманова Агіл Аріф огли, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, задоволено.

Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серія ЕНА № 3589767 від 02.12.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 140 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510 гривень 00 копійок.

Закрито справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 140 КУпАП.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 484 гривні 48 копійок, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Департамент патрульної поліції, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального та матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення у справі, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 лютого 2025 року у справі № 629/7534/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем-2 зазначено про те, що з наданих до суду доказів (відеозапису, акту обстеження ділянки, схеми) вбачається, що земляні роботи ведуться саме із пошкодженням складових вулиць і доріг міста Лозова.

Доводячи правомірність оскаржуваної постанови відповідачем-2 наводяться приписи ДСТУ 8749-2017 та ДСТУ 4100:2021, а також інших нормативних актів, якими визначаються правила розміщення тимчасових дорожніх знаків у випадку проведення робіт на авто шляхах.

За твердженнями відповідача-2, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю належного облаштування ділянки необхідними ТЗОДР (технічними засобами організації дорожнього руху), а не за факт проведення робіт.

Позивачем на апеляційну скаргу надано відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої відповідачем-2 апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що 02.12.2024 інспектором 1 взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Сулеймановим А.А. відносно позивача ОСОБА_1 складено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА за №3589767, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 02.12.2024 о 14-13 год. в м. Лозова по просп. Перемоги проводив роботи з частковим перекриттям тротуару без попереднього погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції та без належного облаштування місця провадження робіт необхідними ТЗ ОДР, чим порушив ст. 52-3 ЗУ «Про дорожній рух», ДСТУ 8749-2017, ДСТУ 4100:2021, п. 1.5 ПДР - Порушення правил, норм і стандартів, шо стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 140 КУпАП і які б дозволили суду пересвідчитись у вчиненні ОСОБА_1 порушення пункту 1.5 ПДР України, і як наслідок наявні підстави для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до приписів статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зі змісту норми статті 283 КУпАП також слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами статті 252 КУпАП визначено обов`язок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справив їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Таким чином суд апеляційної інстанції зазначає, що КУпАП встановлюється послідовність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника, роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Крім того, в пункту 30 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Так, частиною третьою статті 140 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць.

Вказана діяльність за приписами вказаної статті КУпАП полягає у провадженні робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само не усунення після закінчення робіт перешкод і не приведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів.

Отже, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері безпеки дорожнього руху, а об`єктивна сторона полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при провадженні робіт на автомобільних дорогах і вулицях та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт. Суб`єктами цього правопорушення є як громадяни, так і посадові особи, а суб`єктивна сторона - характеризується наявністю як умислу, так і необережності.

Таким чином, визначальним для встановлення складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 140 КУпАП є недодержання правил, норм і стандартів саме у сфері правовідносин щодо безпеки дорожнього руху.

Разом з тим, частина третя статті 140 КУпАП є бланкетною нормою права, що передбачає при викладенні обставин правопорушення зазначення конкретних нормативно-правових актів, порушення яких інкриміноване особі.

За змістом оскаржуваної у даній справі постанови, позивач проводив роботи з часткового перекриття тротуару без попереднього погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції та без належного облаштування місця провадження робіт необхідними технічними засобами організації дорожнього руху, чим порушив ст. 52-3 ЗУ «Про дорожній рух», ДСТУ 8749-2017, ДСТУ 4100:2021, п. 1.5 ПДР.

Таким чином, проведення робіт із частковим перекриттям тротуару інкриміноване позивачу, яке таке, що здійснено без відповідного погодження з органами поліції.

Так, згідно зі статтею 52-3 Закону України «Про дорожній рух» до повноважень Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, належать: забезпечення безпеки дорожнього руху; погодження відповідно до вимог цього Закону, інших законодавчих актів проектів на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, залізничних переїздів, комплексів дорожнього сервісу та інших споруд у межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг; погодження поданих у встановленому порядку пропозицій стосовно обладнання засобами організації дорожнього руху місць виконання дорожніх робіт, проектів та схем організації дорожнього руху, маршрутів руху пасажирського транспорту, маршрутів організованого руху громадян і місць їх збору, порядку проведення спортивних та інших масових заходів, які можуть створити перешкоди дорожньому руху.

Пунктом 1.5 Правил дорожнього руху України закріплено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

У оскаржуваній постанові відповідач також посилається на ДСТУ 8749-2017 «Безпека дорожнього руху. Проект організації дорожнього руху. Правила розроблення, побудови, оформлення. Вимоги до змісту» та ДСТУ 4100:2021 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування».

При цьому, вказані норми Національних стандартів України не містять вимог щодо обов`язкового погодження із органами поліції проведення робіт на дорозі, але містять опис тимчасових знаків, які у такому випадку мають бути встановлені та правила їх розміщення.

В той же час, з поданих до матеріалів справи доказів, колегією суддів не встановлено обставин і фактів, які безумовно підтверджувати наявність у діях позивача складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Так, в оскаржуваній постанові інспектор не зазначив які саме технічні засоби, призначені для організації та регулювання дорожнього руху (дорожні знаки, інформаційні табло, дорожня розмітка, сигнальні стовпчики, транспортні та пішохідні огородження різних типів, світлофорне обладнання тощо) та в якому місці повинен був облаштувати позивач, що і потягло за собою порушення приписів нормативно-правових актів та притягнення до адміністративної відповідальності.

Також з матеріалів справи встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 10.09.2024 надано згоду ТОВ «Янтар-2006» на розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності трьох торгівельних павільйонів для реалізації продовольчих та промислових товарів за адресою: м. Лозова Харківської області, мікрорайон 1, біля будинку 22, а також надано паспорт прив`язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності трьох торгівельних павільйонів з реалізації продовольчих та промислових товарів біля будинку № 22 на мікрорайоні 1 у м. Лозова Харківської області.

За поясненнями позивача торговий павільйон побудований за декілька місяців до 02.12.2024 у відповідності до вищевказаного рішення.

В той же, за доводами позивача, дій щодо будівництва, реконструкції і ремонту автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів особисто ОСОБА_1 не вчиняв та вказівок іншим особам на їх вчинення не надавав. Окремі працівники ТОВ «Янтар-2006», а не позивач особисто, того дня виконували виключно внутрішні роботи з оздоблення МАФу, а вказані роботи дозволу поліції не потребують, тобто вказані особи діяли законно. Хто провадив роботи навколо павільйону 02.12.2024 позивачу не відомо.

Із наявного в матеріалах справи відеозапису з бодікамери поліцейського неможливо встановити чи дійсно вчиняється позивачем інкриміноване йому адміністративне правопорушення, адже на відео ОСОБА_1 увесь час мовчить, а невстановлена особа продовжує при поліцейському виконувати роботи на ґрунті (газоні). Тобто, на відеозаписі не зафіксовано факт вчинення саме ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, зокрема, виконання саме ним дорожніх чи будівельних робіт, а навпаки видно, що якісь роботи на газоні біля бордюру проводить зовсім інша невстановлена особа, яка не залучалась інспектором у якості свідка та не була опитана.

Інших доказів, які підтверджують наявність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 140 КУпАП і які б дозволили суду пересвідчитись у вчиненні ОСОБА_1 порушення пункту 1.5 ПДР України, суду не надано.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Доводи апеляційної скарги відповідача-2 про те, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що земляні роботи ведуться із пошкодженням складових вулиць і доріг міста Лозова, колегія суддів вважає безпідставними, адже акт, схема та відеозапис не дають підстав вважати, що саме позивачем вчинено інкриміноване йому правопорушення.

Посилання відповідача-2 в апеляційній скарзі на норми відповідача-2 приписи ДСТУ 8749-2017 та ДСТУ 4100:2021, а також інших нормативних актів, якими визначаються правила розміщення тимчасових дорожніх знаків у випадку проведення робіт на авто шляхах, колегія суддів вважає недостатніми для констатування наявності у позивача складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Зауваження апеляційної скарги відповідача-2 про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за факт відсутності належного облаштування ділянки необхідними ТЗОДР (технічними засобами організації дорожнього руху), а не за факт проведення робіт, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови позивачу інкриміновано проведення роботів з частковим перекриттям тротуару без попереднього погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції та без належного облаштування місця провадження робіт необхідними ТЗ ОДР. При цьому, для висновків про відсутність належного облаштування ділянки необхідними ТЗОДР необхідно довести виконання робіт, які саме потребують погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 140 КУпАП є недоведеним, оскільки відповідачем не надано суду доказів на підтвердження вказаних у постанові обставин, а позивачем заперечується вчинення такого правопорушення.

Отже, судова колегія приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, та винність позивача у його вчиненні.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 140 КУпАП, матеріали справи не містять, а тому постанова серії ЕНА № 3589767 від 02.12.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Інші доводи на, які посилався заявник апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Разом з тим, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно частини першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.02.2025 по справі № 629/7534/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій