Справа № 520/7803/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 р. Справа № 520/7803/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2024, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 14.06.24 по справі № 520/7803/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду, з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність, яка допущена ІНФОРМАЦІЯ_2 при розгляді скарги ОСОБА_1 від 14.01.2024 року з питань бездіяльності командування військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту про переведення до військової Частини НОМЕР_2 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 14.01.2024 року з питань бездіяльності командування військової частини НОМЕР_1 з дотриманням вимог ст. 19 Закону України «Про звернення громадян».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що скарга позивача на бездіяльність командування ВЧ НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту про переведення до іншої військової частини належним чином відповідачем не розглянута. Відповідь, яку отримав позивач від ІНФОРМАЦІЯ_1 та висновки у ній є застарілими, поверхневими та необґрунтованими, оскільки належна та повна перевірка по скарзі відповідачем не проведена.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 13.01.2024 року з питань бездіяльності командування військової частини НОМЕР_1 .

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 14.01.2024 року з питань бездіяльності командування військової частини НОМЕР_1 з дотриманням вимог статті 19 Закону України «Про звернення громадян».

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що при розгляді скарги позивача від 13.01.2024 року та наданні на неї відповіді від 19.02.2024 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 не було відомо ані факт вирішення спору позивача з військовою частиною НОМЕР_1 в судовому порядку, ані про факт існування рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.02.2024 року по справі 340/8384/23, так як позивачем до скарги не було долучено жодних документів (зокрема, копії ухвали про відкриття провадження у справі 340/8384/23 від 11.10.2023 року), з яких би стало відомо про існування означеної судової справи щодо вирішення спору між Позивачем та військовою частиною НОМЕР_1 .

Представник відповідача вважає, що позивач не був позбавлений можливості додатково проінформувати посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 про факт існування рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.02.2024 року по справі 340/8384/23. Приписами Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» не передбачено обов`язку під час реагування на звернення щодо відслідковування, моніторингу та аналізу судових рішень по відношенню до Заявників. В той час як позивач в свою чергу не був позбавлений можливості проінформувати ІНФОРМАЦІЯ_1 про обставину наявності рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.02.2024 року по справі 340/8384/23, проте на думку відповідача, позивач умисно не вчинив таких дій щодо інформування, чим останній фактично ввів посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 в оману, позбавивши при цьому можливості провести перевірку з урахуванням даної обставини. Також, представник відповідача зазначає, що рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.02.2024 року по справі 340/8384/23 набрало законної сили 05.03.2024 року, після того, як була надана відповідь позивачу, 19.02.2024 року.

Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 25.12.2023 року по справі № 470/356/23 встановлені обставини, які не заперечувались усіма учасниками справи. А саме, те що позивач покинув військову частину 11.10.2022 року та повернувся до неї 26.10.2022 року.

Про вказаний факт військова частина знала, що вбачається з матеріалів кримінальної справи. Копія вироку також, надсилалась позивачем поштою до військової частини НОМЕР_1 .

Позивач вважає, що не може вважатись особою, яка самовільно залишила військову частину, оскільки існує наказ про виведення його у розпорядження (поза штат) від 21.10.2022 року, який він не отримував та відсутні докази про його отримання.

Крім того, позивач вважає, що не може вважатись особою, яка самовільно залишила військову частину, оскільки брав і бере участь у досудовому і судовому кримінальному провадженні. Сумнівними виглядають твердження командира військової частини НОМЕР_1 щодо строків розгляду рапорту. Вказана обставина свідчить як мінімум - про незнання чинного законодавства, як максимум - про його повне нехтування.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 зі скаргою від 13 січня 2024 року на бездіяльність командування ВЧ НОМЕР_1 , в якій зазначив, що протягом 2022 та 2023 років подавав рапорт з клопотанням на ім`я начальника вказаної військової частини про переведення до іншої військової частини, проте на час подачі скарги жодної відповіді не отримав. У скарзі просив провести перевірку у ВЧ НОМЕР_1 фактів правопорушень, викладених у скарзі та витребувати інформацію щодо наявності наказів по особовому складу відносно позивача; внести подання командуванню ВЧ НОМЕР_1 про усунення порушень закону та зобов`язати командира вказаної частини розглянути питання про переведення позивача до ВЧ НОМЕР_3 та звільнення з посади.

Скарга ОСОБА_1 була спрямована для розгляду по суті до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.02.2024 року №805/ВихЗВГ/100 позивачу надано відповідь на його скаргу, в якому повідомлено, що групою ситуаційно-координаційної діяльності та розгляду звернень громадян проведено відповідну перевірку. У вказаному листі зазначено, що до звернення де долучено належних доказів (документів), які б дали змогу дійти висновку про те, що позивач дійсно в порядку статті 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби ЗС України» звертався до уповноважених осіб військової частини НОМЕР_1 з рапортом (ми) про переведення (переміщення) до іншого підрозділу (військової частини). Вказано, що беручи до уваги факт не підтвердження обставин, існування яких покладено в основу звернення, можна дійти обґрунтованого, правомірного та об`єктивного висновку про відсутність в діяннях посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 дій протиправного характеру в межах викладених у зверненні обставин та вимог.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неналежного розгляду скарги позивача від 13.01.2024 року з питань бездіяльності командування військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання відповідача повторно розглянути скаргу позивача від 14.01.2024 року з питань бездіяльності командування військової частини НОМЕР_1 з дотриманням вимог статті 19 Закону України «Про звернення громадян».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Конституції України гарантовано, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» № 551-XIV від 24.03.1999 затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно зі ст. 110 Дисциплінарного статуту, усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Відповідно до ст. 111 Дисциплінарного статуту заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції.

Згідно з ст. 112 Дисциплінарного статуту передбачено, що військовослужбовці, які подали заяву чи скаргу, мають право: особисто викласти свої аргументи особі, яка перевіряє заяву чи скаргу, звернутися з вимогою залучити до розгляду свідків; подати додаткові матеріали, що стосуються справи, або клопотати, щоб їх вимагав командир (начальник) або орган, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім під час розгляду заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; ознайомитися з матеріалами перевірки заяви чи скарги; оскаржити прийняте за їх заявою чи скаргою рішення в суді; вимагати відшкодування завданих їм збитків у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 115 Дисциплінарного статуту вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР) визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з ч. 6 ст. 5 Закону № 393/96-ВР, письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Відповідно до ст.7 Закону № 393/96-ВР визначено що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону № 393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Згідно зі ст.19 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до ст. 20 Закону № 393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно зі ст. 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Тобто, праву військовослужбовця на звернення зі скаргою кореспондує обов`язок органу військового управління відреагувати на таку скаргу, зокрема, розглянути всі порушені питання, вжити необхідних заходів або надати вичерпну та мотивовану відповідь в письмовій формі, в тому числі й у випадку відмови у вирішенні питань, викладених у скарзі.

Саме по собі надання будь-якої відповіді на звернення громадянина у визначені законом строки не слід вважати повним і належним виконанням свого обов`язку суб`єктом владних повноважень. Так, істотною умовою такої відповіді є її належне обґрунтування і вирішення поставлених у зверненні питань (із урахуванням суті відповідного звернення і на підставі його ґрунтовного й всебічного вивчення).

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постанові від 27.04.2020 у справі №813/4351/16.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» військова служба правопорядку у Збройних Силах України - спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України, а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.

Статтею 3 вказаного закону визначені основні завдання Служби правопорядку, зокрема: виявлення причин, передумов і обставин кримінальних та інших правопорушень, вчинених у військових частинах та на військових об`єктах; розшук осіб, які самовільно залишили військові частини (місця служби); запобігання вчиненню і припинення кримінальних та інших правопорушень у Збройних Силах України;

При прийнятті рішення про введення в Україні чи в окремих її місцевостях режиму воєнного або надзвичайного стану на Службу правопорядку додатково покладаються завдання щодо відновлення та підтримання порядку і дисципліни у військових частинах.

Пунктами 16, 17 частини 1 статті 7 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» передбачено, що військовослужбовцям Служби правопорядку під час виконання покладених на них завдань надається право отримувати на письмовий запит від військових частин, а також від підприємств, установ і організацій, незалежно від їх підпорядкування і форми власності, у тому числі від громадських організацій, відомості, необхідні у кримінальних провадженнях та у зв`язку з матеріалами про правопорушення, що знаходяться у провадженні Служби правопорядку; вносити у межах своєї компетенції відповідним органам виконавчої влади, військовому командуванню, органам військового управління, органам місцевого самоврядування, громадським організаціям або посадовим особам підприємств, установ та організацій незалежно від їх підпорядкування і форми власності подання щодо усунення порушень закону, причин і умов, що їм сприяють. Не пізніш як у місячний строк по поданню має бути вжито необхідних заходів і про результати повідомлено особу, яка його надіслала.

Колегія суддів зазначає, що жодних матеріалів, як то запитів до ВЧ НОМЕР_1 , відповідей на них, пояснень посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 , які б свідчили про проведення групою ситуаційно-координаційної діяльності та розгляду звернень громадян ІНФОРМАЦІЯ_1 перевірки щодо підтвердження або спростування обставин, викладених у скарзі позивача від 13 січня 2024 року до суду не надано.

Зі змісту листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.02.2024 року №805/ВихЗВГ/100 можна дійти висновку, що відповідачем факту подачі ОСОБА_1 рапорту на ім`я керівництва ВЧ НОМЕР_1 про переведення до іншої військової частини взагалі не встановлено. При цьому, жодних пояснень та доказів, на підставі яких відповідач дійшов до таких висновків в порушення вимог статті 77 КАС України до суду не надано.

Разом з тим, під час розгляду Кіровоградським окружним адміністративним судом справи 340/8384/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії було встановлено, що позивач проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця-помічника гранатометника.

09.06.2023 позивачем отримано згоду командування військової частини НОМЕР_4 про подальше проходження позивачем служби у вказаній військовій частині на посаді стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти.

Отримавши вказану згоду, позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про його переведення до військової частини НОМЕР_4 , який був направлений поштою. Станом на день розгляду справи доказів, що рапорт позивача від 28.08.2023 було розглянуто, або позивач його відкликав, суду не надано.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.02.2024 року по справі 340/8384/23 адміністративний позов задовольнити частково. Визнано протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 28.08.2023р., зобов`язано командування військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 28.08.2023р.

Вказане рішення набрало законної сили.

Згідно положень частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На переконання колегії суддів, наведене спростовує висновки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.02.2024 року №805/ВихЗВГ/100 щодо відсутності належних доказів того, що позивач дійсно в порядку статті 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби ЗС України» звертався до уповноважених осіб військової частини НОМЕР_1 з рапортом про переведення до іншого підрозділу.

Колегія суддів зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не заборонено військовослужбовцю звертатися з рапортом за допомогою поштового зв`язку, тоді як забезпечення його розгляду «по команді» є обов`язком військової частини.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 при розгляді скарги позивача не забезпечено виконання вимог положень статті 19 Закону України «Про звернення громадян».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду скарги позивача від 13.01.2024 року з питань бездіяльності командування військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання відповідача повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 14.01.2024 року з питань бездіяльності командування військової частини НОМЕР_1 з дотриманням вимог статті 19 Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 року по справі № 520/7803/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 по справі № 520/7803/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва О.А. Спаскін