Справа № 280/478/25
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року Справа № 280/478/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23; ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; )

про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Черкаській області), в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:

- визнати рішення ГУ ПФУ в Черкаській області №31 від 19 грудня 2024 року про відмову в призначенні позивачу пенсії по інвалідності протиправним та скасувати;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 22.06.1981 по 28.10.1983 р., з 06.02.1984 по 16.10.1984 р, з 14.11.1987 по 18.06.2001 р., з 17.10.1984 по 06.08.1987 р., з 11.09.2003 по 10.07.2004 р, з 04.10.2005 по 03.11.2005 р., підтверджені трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 , архівними довідками Комунальної установи «Трудовий архів» Високопільської селищної ради Херсонської області №713, №714, №717 та №718 від 22 вересня 2021 р., архівною довідкою архівного відділу Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області від 23.07.2021;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію по інвалідності, починаючи з 13 грудня 2024 р., довічно.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу згідно записів трудової книжки не зараховано періоди роботи в колгоспі з 22.06.1981 по 28.10.1983, з 06.02.1984 по 16.10.1984, з 14.11.1987 по 18.06.2001, оскільки відсутня довідка про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений річний мінімум, перейменування/реорганізацію колгоспу, періоди роботи з 17.10.1984 по 06.08.1987, оскільки наявні певні недоліки в записах трудової книжки, а також період роботи з 11.09.2003 по 10.07.2004 р, з 04.10.2005 по 03.11.2005, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про трудові відносини за цей період. Позивач вважає, що спірне рішення порушує її право на соціальний захист та пенсійне забезпечення, гарантоване Конституцією та законами України. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 10.02.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі третя особа, ГУ ПФУ в Запорізькій області); витребувано від ГУ ПФУ в Запорізькій області докази по справі.

17.02.2025 третя особа надала витребувані докази та пояснення, в яких заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що страховий стаж позивача є недостатнім для набуття права на призначення пенсії по інвалідності, оскільки в трудовій книжці позивача відсутня інформація про встановлений трудовий мінімум та вироблені трудодні щодо періоду з 22.06.1981 по 28.10.1983, з 06.02.1984 по 16.10.1984, з 14.11.1987 по 18.06.2001, а щодо періоду роботи з 17.10.1984 по 06.08.1987 позивач не надала жодних допустимих доказів на підтвердження такого періоду, передбачених Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637). Водночас, позивачем надана трудова книжка, в якій на сторінках 4-5 відсутня печатка при звільненні, а на сторінках 8-9 виправлення в даті наказу на прийняття, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для зарахування вказаного періоду до страхового стажу. Щодо зарахування періодів роботи з 11.09.2003 по 10.07.2004 р, з 04.10.2005 по 03.11.2005, посилається на те, що відповідно до даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у вказаний період відсутня сплата страхових внесків. Вважає, що дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, тому підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні. Просить відмовити у задоволенні позову.

19.02.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Черкаській області розглянуто заяву позивача та відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вказує, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Оскільки, позивачу встановлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, тому необхідний страховий стаж для призначення пенсії становить 15 років. Втім, за результатами розгляду документів, доданих до заяви встановлено, що страховий стаж позивача становить 10 років 10 місяців 03 дні. Так, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 28.10.1983 НОМЕР_2 , а саме періоди роботи в колгоспі з 22.06.1981 по 28.10.1983, з 06.02.1984 по 16.10.1984, з 14.11.1987 по 18.06.2001, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням Постанови № 310. Довідки про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений річний мінімум, перейменування/ реорганізацію колгоспу не надано. Також, до страхового стажу не зараховано періоди з 17.10.1984 по 06.08.1987 згідно трудової книжки від 28.10.1983 НОМЕР_2 , оскільки на сторінках 4-5 відсутня печатка при звільненні, а на сторінках 8-9 виправлення в даті наказу на прийняття. Оскільки, позивачем при поданні документів про призначення пенсії не надано належних уточнюючих довідок, які б підтверджували спірні періоди роботи, тому відсутні правові підстави для зарахування вказаних періодів до страхового стажу позивача. Крім того, відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) в період з 11.09.2003 по 10.07.2004, з 04.10.2005 по 03.11.2005, відсутня сплата страхових внесків, у зв`язку з чим зазначені періоди також не були зараховані до страхового стажу позивача. Вважає, що спірне є правомірними та відповідає чинному законодавству України, а вимоги позивача є такими, які не підлягають до задоволення. Просить відмовити у задоволенні позову.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

Відповідно до Виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №826547 від 15.07.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено 2 групу інвалідності з 15.07.2024, безстроково.

13.12.2024 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - Порядок №22-1) передбачено, що з 01 квітня 2021 року органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Враховуючи наведене, заява позивача від 13.12.2024 про призначення пенсії по інвалідності в порядку екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Черкаській області.

Рішенням від 19.12.2024 № 31, прийнятим ГУ ПФУ в Черкаській області, позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності. В обґрунтування рішення зазначено, що необхідний страховий стаж згідно статті 32 Закону №1058-IV складає 15 років. Страховий стаж заявника становить 10 років 10 місяців 3 дні. До страхового стажу не зараховано відповідно до трудової книжки від 28.10.1983 НОМЕР_2 : періоди роботи в колгоспі з 22.06.1981 по 28.10.1983, з 06.02.1984 по 16.10.1984, з 14.11.1987 по 18.06.2001, оскільки відсутня довідка про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений річний мінімум, перейменування/реорганізацію колгоспу; періоди роботи з 17.10.1984 по 06.08.1987, оскільки в записах на сторінці 4-5 трудової книжки відсутня печатка про звільнення, а на сторінці 8-9 виправлення в даті наказу на прийняття; періоди роботи з 11.09.2003 по 10.07.2004, з 04.10.2005 по 03.11.2005, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) відсутня інформація про трудові відносини за цей період. Вирішено відмовити у призначенні пенсії по інвалідності згідно із ст. 32 Закону №1058-IV, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії по інвалідності, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-IV.

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина 1 статті 9 Закону № 1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV (тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Частина 2 цієї норми визначає, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Частиною 1 статті 32 Закону №1058-IV передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року (абзац перший частини першої статті 26 Закону №1058-IV).

Статтею 34 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У даній справі спірним є питання щодо наявності у позивача страхового стажу, який дає право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі з 22.06.1981 по 28.10.1983, з 06.02.1984 по 16.10.1984, з 14.11.1987 по 18.06.2001 суд зазначає таке.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників визначався постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі - Постанова № 310).

Згідно п.п. 1, 2 Постанова № 310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Відповідно до п.п. 5, 6 Постанови № 310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві; на підставі чого внесено запис (дата і номер), відомості про нагородження та заохочення.

Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (п. 13 Постанови № 310).

Згідно з пунктом 14 Постанови правління колгоспів вживають заходи щодо строгого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, забезпечення кадрів працівників, які ведуть трудові книжки, підготовленими до такої роботи особами, забезпечують належне зберігання архівних документів, які стосуються трудової діяльності колгоспників.

Отже, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі).

Згідно із записами №1-8 трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 28.10.1983 позивача встановлено:

- 22.06.1981 прийнята в члени колгоспу імені Шевченка Високопільського району Херсонської області, направлена на постійну роботу лаборантом на молочно-товарну ферму №3 (протокол №12 від 22.06.81); 28.10.1983 виключена з членів колгоспу імені Шевченка відповідно до поданої заяви (протокол №17 від 28.10.83);

- 06.02.1984 прийнята в члени колгоспу імені Шевченка Високопільського району Херсонської області, направлена на постійну роботу дояркою на МТФ№3 (протокол №3 від 21.01.84); 16.10.1984 виключена з членів колгоспу імені Шевченка відповідно до поданої заяви (протокол №19 від 16.10.1984);

- 14.11.1987 прийнята в члени колгоспу імені Шевченка Високопільського району Херсонської області, дояркою на МТФ №3 (протокол №17 від 14.11.87); 18.06.2001 звільнена на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України (розпорядження №44 від 18.06.2001).

Отже, за даними трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 28.10.1983 позивач працювала у колгоспі імені Шевченка Високопільського району Херсонської області в період з 22.06.1981 по 28.10.1983, з 06.02.1984 по 16.10.1984, з 14.11.1987 по 18.06.2001.

Період роботи у колгоспі імені Шевченка Високопільського району Херсонської області не зараховано до страхового стажу позивача з підстав відсутності відомостей про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений річний мінімум, перейменування/реєстрація колгоспу.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно із записами, внесеними до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 28.10.1983 (аркуші 18-21), наявна інформація про трудову участь позивача у громадському господарстві, зокрема:

- за 1981 рік: 174-5 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 170;

- за 1982 рік: 263 відроблених трудодні при встановленому мінімумі трудоднів 240;

- за 1983 рік: 212 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 200;

- за 1984 рік: 163 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 200;

- за 1987 рік 1988 рік декретна відпустка;

- за 1989 рік: 90 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 90;

- за 1990 рік: 120 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 120;

- за 1991 рік: 153 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 150;

- за 1992 рік: 17 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів (не зазначено);

- за 1993 рік: не зазначено;

- за 1994 рік: 144 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 140;

- за 1995 рік: 248 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 240;

- за 1996 рік: 238 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 180;

- за 1997 рік: 190 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 180;

- за 1998 рік: 201 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 180;

- за 1999 рік: 302-5 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 180;

- за 2000 рік: 122-5 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 180.

Крім того, відповідно до архівної довідки архівного відділу Бориславської районної державної адміністрації Херсонської області від 23.07.2021 р. в документах архівних фондів Високопільська районна державна адміністрація колгосп ім. Шевченка значиться, що рішенням загальних зборів членів колгоспу ім. Шевченка (протокол від 05.02.1994 р. № 1) на базі колгоспу створено колективне сільськогосподарське підприємство ім. Шевченка.

Рішенням загальних зборів членів КСП ім. Шевченка (протокол від 18.02.2000 р.) КСП реформовано в сільськогосподарський виробничий кооператив (СВК) ім. Т.Г. Шевченка.

Рішенням загальних зборів СВК ім. Шевченка (протокол від 10.01.2006 р. № 1) господарство ліквідовано.

Відповідно до архівних довідок Комунальної установи «Трудовий архів» Високопільської селищної ради Херсонської області № 713 та № 714 від 22.09.2021 р. міститься інформація про трудовий стаж і вихододні позивача за період 1980 - 2000 p.p.

Отже, позивачем надано трудову книжку колгоспника, в якій містяться відомості про трудову участь в громадському господарстві, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі та його виконання.

Суд звертає увагу на те, що вказані записи в трудовій книжці зроблено у хронологічній послідовності, відсутні ознаки підчисток та підробок, у відповідній графі наведені підставу для внесення відповідних записів.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині означених спірних періодів) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому посилання відповідача на відсутність інформації про встановлений мінімум трудової участі позивача у громадському господарстві та фактично відпрацьовані вихододні не відповідає фактичним обставинам справи.

Слід зазначити, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону України №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною першою статті 101 Закону України № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, Управління таким правом не скористалося.

Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи в зарахуванні до страхового стажу позивача часу роботи позивача у період з 22.06.1981 по 28.10.1983, з 06.02.1984 по 16.10.1984, з 14.11.1987 по 18.06.2001 у колгоспі імені Шевченка Високопільського району Херсонської області за фактичною тривалістю, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

При цьому, відсутні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 22.06.1981 по 28.10.1983, з 06.02.1984 по 16.10.1984, з 14.11.1987 по 18.06.2001 у колгоспі імені Шевченка Високопільського району Херсонської області у повному обсязі, оскільки наданими до матеріалів справи письмовими доказами не доведено факт виконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві в повному обсязі.

Зокрема, трудова книжка колгоспника позивача не містить інформації про трудову участь позивача у громадському господарстві за 1993, 2001 роки, за 1984 рік відроблено 163 трудоднів при встановленому мінімумі 200, за 1992 рік відроблено 17 трудоднів, за 2000 рік відроблено 122-5 трудоднів при встановленому мінімумі 180, що свідчить про невиконання встановленого мінімуму трудової участі з неповажних причин.

Враховуючи наведене, час роботи позивача у колгоспі може бути зарахований до його страхового стажу лише за фактичною тривалістю, а тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 17.10.1984 по 06.08.1987, суд зазначає таке.

Як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

За приписами п. 1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 1.2 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

За приписами п.2.8 Інструкції № 58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Подібні вимоги містяться також в Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі-Інструкція №162), яка була чинною спірний період.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

До матеріалів справи надано копію трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 28.10.1983, відповідно до якої позивач у період з 15.10.1984 по 06.08.1987 працювала на посаді завідуючої сільським клубом с. Князівки Високопільського відділу культури (запис №5-6).

Так, за змістом оскаржуваного рішення, вказані періоди роботи позивача відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 28.10.1983, не враховано до страхового стажу позивача оскільки в записах на сторінці 4-5 трудової книжки відсутня печатка про звільнення, а на сторінці 8-9 виправлення в даті наказу на прийняття.

Слід врахувати, що записи щодо прийняття та звільнення з роботи в оскаржуваний період, які містяться у вказаній трудовій книжці, містять номер та дату наказу на підставі яких такі бути внесені, засвідчені підписом особи, яка здійснила такий запис.

Втім, суд зауважує, що Верховний Суд в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а зазначив, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Верховний Суд в постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах, за внесення яких вона не була відповідальна. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу. Зазначене дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист.

Крім того, слід зауважити, що під час дослідження копії трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 28.10.1983, що належить позивачу, судом не встановлено виправлень в даті наказу про прийняття на сторінках 8-9, отже відповідні посилання є безпідставними.

Також, відповідно до частини 5 статті 45 Закону №1058-ІV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Частина 3 статті 44 вказаного Закону наділяє органи Пенсійного фонду правом вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Разом із тим, відповідач не надав доказів вчинення відповідної перевірки відомостей трудової книжки позивача у разі наявності сумнівів в їх достовірності.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд зазначає, що доводи відповідача щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 17.10.1984 по 06.08.1987 відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 28.10.1983 є необґрунтованими та такими, що спростовуються зібраними та дослідженими у справі доказами, адже підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Наведене у сукупності дозволяє дійти висновку, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 17.10.1984 по 06.08.1987 відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 28.10.1983.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоди роботи з 11.09.2003 по 10.07.2004, з 04.10.2005 по 03.11.2005 з посиланням на відсутність в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформації про сплату страхових внесків, суд зазначає таке.

Як визначено ст. 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з ст. 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 106 Закону № 1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

За змістом вищезазначених норм можна дійти висновку, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Схожі ситуації виникали у судовій практиці. Зокрема, у постанові від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 Верховний Суд дійшов наступного висновку:

« ..внаслідок невиконання ТОВ «Агрофірма «Удицький цукровий завод» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту».

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 1 січня 2004 року по 1 квітня 2005 року не може бути підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи».

Цей правовий висновок підтримано у постанові Верховного Суду від 30.12.2021 у справі №348/1249/17, від 11.10.2023 у справі № 340/1454/21.

Суд зазначає, що порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки або зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Крім того, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача як застрахованої особи, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №414/736/17, від 20 березня 2019 року у справі №688/947/17, від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а.

До матеріалів справи не надано доказів того, що відповідачем вчинялись будь-які дії, спрямовані на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б підтвердити або спростувати страховий стаж позивача.

Суд наголошує, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, відсутність у органу Пенсійного фонду відомостей про сплату страхових внесків роботодавцем не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що доводи щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки, щодо яких в відсутні відомості про сплату страхових внесків, є необґрунтованими.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, суд враховує таке.

Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Адміністративний суд надає оцінку рішенню суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, виключно з огляду на зміст такого рішення.

На підставі матеріалів справи судом встановлено, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 17.10.1984 по 06.08.1987 та періоди роботи з 11.09.2003 по 10.07.2004, з 04.10.2005 по 03.11.2005 відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 28.10.1983, отже, наявні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди до страхового стажу позивача .

Крім того, час роботи позивача за фактичною тривалістю згідно відомостей про трудову участь позивача у громадському господарстві, які містяться в трудовій книжці колгоспника позивача, у період з 22.06.1981 по 28.10.1983, з 06.02.1984 по 16.10.1984, з 14.11.1987 по 18.06.2001 у колгоспі імені Шевченка Високопільського району Херсонської області, також безпідставно не зарахований відповідачем до страхового стажу позивача, а тому такий час роботи за фактичною тривалістю підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Разом із тим, суд враховує, що обчислення стажу відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду, і суд не може перебирати на себе таку функцію та здійснювати розрахунок стажу роботи особи та визначати його достатність для призначення пенсії.

Отже з метою відновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах наявні підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності від 13.12.2024 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», інших судових витрат не заявив, а тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №31 від 19 грудня 2024 року, прийняте Головним управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, про відмову в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 17.10.1984 по 06.08.1987, з 11.09.2003 по 10.07.2004, з 04.10.2005 по 03.11.2005 відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 28.10.1983.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 час роботи за фактичною тривалістю у період з 22.06.1981 по 28.10.1983, з 06.02.1984 по 16.10.1984, з 14.11.1987 по 18.06.2001 у колгоспі імені Шевченка Високопільського району Херсонської області, згідно відомостей про трудову участь ОСОБА_1 у громадському господарстві, які містяться в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 від 28.10.1983.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії по інвалідності від 13.12.2024, подану ОСОБА_1 , та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23; ;

Третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; .

Повне судове рішення складено 23.04.2025.

Суддя М.О. Семененко