Справа № 160/3208/24
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2024 рокуСправа №160/3208/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії,-
02.02.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (по стройовій частині) №580 від 03.08.2023 року в частині, що стосується ОСОБА_1 (п. 11 зазначеного наказу);
- поновити солдата ОСОБА_1 на посаді навідника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України;
- зобов`язати військову частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити виплату грошового забезпечення (в тому числі додаткову грошову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 від 22.02.2022 року) за увесь час призупинення військової служби, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_1 , у повному обсязі.
В обгрунтування позовних вимог представник позивача вказує наступне. 29.01.2023 року посадовими особами відповідача по відношенню до позивача та інших військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 було вчинено перевищення службових повноважень та вчинено незаконні дії. Так, командир НОМЕР_2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 надав усний наказ про здійснення зміни дислокації (місце дислокації АДРЕСА_1 ) та необхідності штурму позицій ворога, який знаходиться у лісосмузі під с. Клещівка Донецької області поблизу м. Бахмут. На вимоги надати вищевказаний наказ у письмовому вигляді на ознайомлення, для розуміння його суті та наслідків, ОСОБА_2 відповів відмовою, так як це усний наказ. Після оголошення цього наказу позивач та інші військовослужбовці повідомили, що не можуть виконати цей наказ, оскільки до функціональних обов`язків військовослужбовців 1 батальйону 3 роти 2 і 3 взводів в/ч НОМЕР_1 належить лише здійснення оборонних заходів, здійснення моніторингу ворожих позицій та окопування тощо, тобто таких заходів, з яких вони мають досвід та проходили навчання, а не здійснення штурмових заходів, оскільки це є функціоналом десантно-штурмових бригад, які спеціалізуються на виконанні таких завдань та мають відповідний досвід. Позивач та інші військовослужбовці здали зброю та засоби захисту командиру 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону 93. 04.02.2024 року позивач та інші військовослужбовці прибули до місця розташування відповідача, з наміром доповісти керівництву частини про незаконні дії ОСОБА_2 , однак їх навіть не впустили на територію в/ч НОМЕР_1 , оскільки вони, на думку службових осіб відповідача, вважаються особами, що самовільно покинули в/ч та будуть притягнуті до кримінальної відповідальності.
Ухвалою від 06.02.2024 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії та відкрити провадження в адміністративній справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 09.05.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про виклик свідків.
Ухвалою суду від 09.05.2024 року клопотання представника позивача про витребування доказів у справі №160/3208/24 - задоволено.
Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії наступних документів:
- письмові докази ознайомлення ОСОБА_1 із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 року №580 у частині, що стосується ОСОБА_1 ;
- довідку про середній заробіток ОСОБА_1 із зазначенням середньої заробітної плати за 2023 рік;
- належним чином засвідчену копію витягу з наказу про зарахування ОСОБА_1 до особового складу Військової частини НОМЕР_1 ;
- особову справу ОСОБА_1 ;
- докази направлення та отримання ОСОБА_1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 року №580 у частині, що стосується ОСОБА_1 ;
- витяг з журналу перевірки особового складу за період з 01.01.2023 року по 28.01.2023 року включно
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати суду завірені належним чином документи у 10-денний строк з дня отримання ухвали суду.
Зупинено провадження в адміністративній справі №160/3208/24 до отримання витребуваних доказів судом.
19.06.2024 року відповідачем надані витребувані судом документи.
17.09.2024 року представником позивача подано клопотання про поновлення провадження по справі.
Ухвалою від 01.10.2024 року поновлено провадження по справі.
22.10.2024 року судом вирішено здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
З матеріалів справи встановлено, що позивач, ОСОБА_1 згідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №308 від 17.11.2022 року призваний по мобілізації, призначений наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » віл 15.11.2022 року №207-рс, зараховано до списків особового складу в/ч 17.11.2022 року та на всі види забезпечення, на котлове забезпечення з 18.11.2022 року і вважається таким, що з 17.11.2022 року прийняв справи та посади і приступив до виконання службових обов`язків. Призначено на посаду навідника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, ВОС 1011281А, ШПК «солдат», посадовий оклад 2730 грн на місяць, щомісячна премія у максимальному розмірі 289% від встановленого посадового окладу.
Зі змісту доповіді від 29.01.2023 року командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 встановлено наступне. Суть справи: 29.01.2023 року від командира НОМЕР_2 механізованого батальйону капітана ОСОБА_3 надійшла доповідь про факт самовільного залишення розташування підрозділу (без зброї) військовослужбовцем по мобілізації в/ч НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 . Попередньо встановлено: 28.01.2023 року під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань НОМЕР_2 механізованого батальйону в н.п. Бахмут Донецької області о 23:50 було виявлено відсутність солдата ОСОБА_1 . Місце знаходження невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.01.2023 року №34, солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 наказано вважати таким, що 29.01.2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Виключено з котлового забезпечення військової частини з 29.01.2023 року. Виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 28.01.2023 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2023 року №1984 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення позивачем військової частини 28.01.2023 року.
У ході службового розслідування отримано пояснення від військовослужбовців.
З пояснень головного сержанта 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_5 стало відомо, що 28.01.2023 року о 23.50 під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону в населеному пункті Бахмут Донецької області, було виявлено відсутність старшого стрільця 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 . На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, місце знаходження його невідоме, прийняті заходи по розшуку ніяких результатів не дали. Майно та зброя в наявності.
З пояснень навідника-оператора 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_6 , стало відомо, що 28.01.2023 року о 23.50 під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону в населеному пункті Бахмут Донецької області, було виявлено відсутність старшого стрільця 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 . На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, місце знаходження його невідоме, прийняті заходи по розшуку ніяких результатів не дали. Майно та зброя в наявності.
Таким чином, молодший сержант ОСОБА_1 , з 28.01.2023 року по теперішній час, незаконно в умовах воєнного стану перебуває поза межами військової частини НОМЕР_1 тривалістю понад 10 (десять) діб.
10.04.2023 року комісією військової частини НОМЕР_1 на ім`я командира військової частини складено акт службового розслідування, яким комісія пропонувала службове розслідування вважати завершеним, а вирішення питання, щодо притягнення або непритягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 за порушення вимог ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відкласти до його повернення на військову службу до військової частини НОМЕР_1 .
У ході службового розслідування встановлено, що 28.01.2023 о 23:50 год під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області виявлено відсутність позивача. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, місцезнаходження його невідоме, прийняті заходи по розшуку ніяких результатів не дали. Майно та зброя в наявності. Вказані обставини підтверджено доповіддю командира НОМЕР_2 механізованого батальйону капітана ОСОБА_7 , поясненнями навідника-оператора 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_6 , головного сержанта 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_5 . Позивач з 28.01.2023 року незаконно в умовах воєнного стану перебуває поза межами військової частини НОМЕР_1 тривалістю понад 10 (десять) діб. У діях позивача вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.
10.04.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №8359 «Про результати службового розслідування» питання щодо притягнення або непритягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відкладено до його повернення до військової частини НОМЕР_1 .
Вважаючи протиправним наказ №580 від 03.08.2023 року, призупинення військової служби та не виплату грошового забезпечення за час призупинення військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 з 5:30 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації.
У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та продовжує діяти на момент розгляду справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною 1 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Так, за приписами ст.ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 року №548-XIV (далі Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.
Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до вимог ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).
Відповідно до ст. 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Отже, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.
Таким чином, підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.
Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608, службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі- особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку №608, після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Відповідно до ч.2 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Аналогічні норми містяться в пунктах 144-1 і 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008.
Частиною четвертою статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Отже, аналіз положень частини другої статті 24 Закону №2232-XII у системному зв`язку з положеннями частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.10.2023 року у справі №420/8263/22.
Як встановив суд, наказом від 29.01.2023 року №34, позивача визнано таким, що з 28.01.2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань та виключено з грошового та речового забезпечення такої частини з 28.01.2023 року.
Службове розслідування за фактом залишення позивачем місця розташування підрозділу призначено 10.02.2023 року та завершено 10.04.2023 року.
За результатами проведеного службового розслідування за фактом самовільного залишення позивачем 28.01.2023 року розташування підрозділу під час виконання бойових завдань, згідно зі складеним актом службового розслідування від 10.04.2023 року встановлено, що 28.01.2023 року о 23:50 год під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області виявлено відсутність позивача. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, місцезнаходження його невідоме. Вказані обставини підтверджено доповіддю командира 1 механізованого батальйону капітана ОСОБА_7 , поясненнями навідника оператора 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_6 , головного сержанта 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_5 . Позивач з 28.01.2023 року незаконно в умовах воєнного стану перебуває поза межами військової частини НОМЕР_1 тривалістю понад 10 (десять) діб. В діях позивача вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.
10.04.2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №8395 «Про результати службового розслідування» питання щодо притягнення або непритягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відкладено до його повернення до військової частини НОМЕР_1 .
У силу вимог ст. 24 Закону №2232-XII, саме днем внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо військовослужбовця обумовлюється початок призупинення військової служби особи, що самовільно залишила військову частину.
За відсутності факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини чи місця проходження служби, у військової частини відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати грошового забезпечення.
За матеріалами справи, службу позивача призупинено з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР 01.08.2023 року та знято позивача з грошового забезпечення.
Представником позивача факт не знаходження його з 28.01.2023 року за місцем несення служби не заперечується. Разом з тим, судом досліджено та прийнято до уваги наявні в матеріалах справи копії колективних заяв від військовослужбовців про перевищення влади або службових повноважень посадовими особами військової частини НОМЕР_1 та до Офісу Генерального прокурора, Дніпровської обласної прокуратури, Територіального управління ДБР, розташованого в м. Полтава про вчинення кримінального правопорушення, ухвалу слідчого суді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2023 року у справі №202/7471/23 про зобов`язання уповноваженої особи Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорську внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно заяви ОСОБА_8 від 11.02.2023 року про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 , виконавши вимоги ст. 214 КПК України.
Обставинам, що зазначає позивач у позові як підстави для залишення ним місця несення служби та не виконання, як на його думку, злочинних наказів командира, оцінка має надаватися органами досудового слідства в рамках кримінального провадження, а не судом під час розгляду даної справи.
З огляду на предмет позову, в межах даної справи встановленню підлягають обставини правомірності призупинення служби, а також факт припинення грошового забезпечення, тоді як відмова позивача від виконання бойового розпорядження командира встановленню та дослідженню в рамках даної справи не підлягають.
Позивач у позові визнає факт того, що 29.01.2023 року він самостійно разом з іншими військовослужбовцями здав зброю та засоби індивідуального захисту командиру 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, що знаходиться у підпорядкуванні відповідача, - ОСОБА_9 . У подальшому, 04.02.2023 року позивач та інші військовослужбовці прибули до місця розташування військової частини, з наміром доповісти керівництву частини про незаконні дії ОСОБА_2 , однак їх не впустили на територію військової частини НОМЕР_1 , оскільки вони, на думку службових осіб відповідача, вважаються особами, що самовільно покинули військову частину та будуть притягнуті до кримінальної відповідальності.
Таким чином, суд робить висновок, що проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення позивачем 28.01.2023 року розташування підрозділу під час виконання бойових завдань, дії відповідача щодо призупинення військової служби позивача наказом №580 від 03.08.2023 року, обумовлюються саме вимогами п.144-1 Положення №1153/2008, узгоджуються положеннями Порядку №608 та із ч.2 ст.24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Щодо вимог позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити виплату грошового забезпечення, в тому числі додаткової винагороди, за весь час призупинення військової служби.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.01.2023 року №34, солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 наказано вважати таким, що 28.01.2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Виключено з котлового забезпечення військової частини з 29.01.2023 року. Виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 28.01.2023 року.
Позивачем цей наказ у межах даного спору не оскаржується, він є діючим, а отже виплати грошового забезпечення у спірний період припинено також і на виконання даного наказу.
Суд вказує, що призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини (абз. 3 п. 15 Розділу 1 Порядку 260).
У матеріалах справи відсутній наказ про поновлення виплати грошового забезпечення.
Таким чином, зважаючи, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.01.2023 року №34 встановлено факт самовільного залишення позивачем місця служби, відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період самовільного залишення служби.
Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п. 58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко