Справа № 140/861/25
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/861/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 (відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо нерозгляду рапорту про звільнення з військової служби; визнання протиправними дій командування військової частини НОМЕР_1 в частині повернення без розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком), з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи та зобов`язання командування військової частини НОМЕР_1 розглянути належним чином рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової на підставі абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком), з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи та звільнити ОСОБА_1 з військової служби.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 29.11.2024 військовослужбовець ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер обслуги 4 розрахунку протитанкового взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат, звернувся до командира роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі абзацу 10 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини або з інших поважних причин - необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

Однак, командуванням військової частини НОМЕР_1 без реалізації та без надання письмової обґрунтованої відмови було повернуто ОСОБА_1 рапорт з документами.

Представником позивача надсилались адвокатські запити до військової частини НОМЕР_1 з проханням надати інформацію щодо результатів розгляду рапорту військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 10 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», однак жодної відповіді отримано не було.

Позивач вважає повернення рапорту без розгляду протиправним, оскільки у нього є законні підстави на звільнення з військової служби, а відтак, командування військової частини намагається затягнути процедуру його звільнення.

З наведених підстав просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 31.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України).

Відповідач, не погоджуючись із позовом, подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.37-39), в якому вказав, що до командування військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт позивача № 25553 від 10.11.2024 щодо звільнення з військової служби на підставі пункту «в» частини 3, абзацу 10 пункту 3 частини 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини або з інших поважних причин перелік яких визначається частиною 12 цієї статті) у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи, а також пакет документів.

При вивченні документів доданих до рапорту встановлено, що згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 874200 на ОСОБА_2 , ІІ групи інвалідності, в пункті «Висновок про умови та характер праці» відсутній висновок про те, що вона потребує постійного/стороннього догляду.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2024 № 7/3221 повідомлено ОСОБА_1 , що довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 874200 на ОСОБА_2 , відповідно до якої встановлено ІІ групу інвалідності, не містить висновку про потребу в постійному догляді, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби та правомірність повернення рапорту на доопрацювання.

З листом військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2024 № 7/3221 ознайомлено ОСОБА_1 18.11.2024, про що свідчить його підпис на другому аркуші вказаного листа військової частини НОМЕР_1 .

З наведених підстав представник відповідача вважає, що бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби відсутня, з огляду на що просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.11.2024 військовослужбовець ОСОБА_1 номер обслуги 4 розрахунку протитанкового взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат, звернувся з рапортом до командування військової частини щодо звільнення з військової служби, на підставі абзацу 10 пункту 3 частини 12 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини або з інших поважних причин перелік яких визначається частиною 12 цієї статті) у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи, надавши відповідний пакет документів.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2024 № 7/3221 ОСОБА_1 повідомлено про те, що довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 874200 на ОСОБА_2 (дружину позивача), відповідно до якої їй встановлено ІІ групу інвалідності, не містить висновку про потребу в постійному догляді, що свідчить про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби та правомірність повернення рапорту на доопрацювання (а.с. 41).

29.11.2024 ОСОБА_1 вдруге звернувся до командира роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі абзацу 10 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини або з інших поважних причин - необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи. До рапорту додав копії таких документів: військового квитка НОМЕР_2 ; паспорта серії НОМЕР_3 ; картки фізичної особи-платника податків (РНОКПП НОМЕР_4 ); свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 ; паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 ; картки фізичної особи-платника податків (РНОКПП НОМЕР_7 ); довідки МСЕК 12 ААГ №784200 від 11.07.2024; пенсійного посвідчення серії НОМЕР_8 ; висновку №740/0 прот.№214 від 21.11.2024; акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду №1049 від 22.11.2024; довідки про склад сім`ї №1050 від 22.11.2024; витяг з реєстру територіальної громади № 2024/014113811 від 22.11.2024; витяг з реєстру територіальної громади №2024/014105350 від 21.11.2024 (а.с. 7 21).

Відповіді на рапорт від 29.11.2024 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 10 пункту 3 частини 12 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» командуванням військової частини НОМЕР_1 позивачу не надано, у зв`язку із чим він звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону №2232-XII).

Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачені такі види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

При цьому суд враховує, що, як свідчать обставини справи, позивач звертався до відповідача з рапортами про звільнення з військової служби саме як військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

Відповідно, при вирішенні спору у даній справі підтягають застосуванню положення частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, якою визначено перелік підстав для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, під час дії воєнного стану.

Так, підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Частиною дванадцятою статті 26 Закону №2232-ХІІ визначено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, за наявності яких військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Зокрема, згідно з абзацом 10 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин таких як необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Згідно з Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454 (далі - Інструкція №170 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Відповідно до пп.23 п. 5 Додатку 19 до Інструкції №170 у разі необхідності військовослужбовця здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи подаються:

копія свідоцтва про шлюб;

один із документів, що підтверджує інвалідність дружини (чоловіка): довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, визначеною МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді (для осіб з інвалідністю II групи);

Отже, звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або наявність інших поважних причин здійснюється шляхом подання військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, рапорту та документів, які підтверджують наявність правових підстав для звільнення його з військової служби, і такий рапорт має бути адресований вищій посадовій особі.

Подання рапорту по команді означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 26.06.2024 у справі №420/23353/23, розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі Положення), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги роки військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Згідно з п.210 Положення звільнення військовослужбовців строкової військової служби проводиться на підставах, визначених частиною другою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", командиром військової частини, який має право видавати накази по стройовій частині.

У пункті 213 Положення вказано, що військовослужбовці строкової військової служби можуть бути звільнені зі строкової військової служби достроково відповідно до пунктів "б", "в", "г" частини другої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

У разі надходження рапорту від військовослужбовця або заяви від його родичів про дострокове звільнення в запас за сімейними обставинами командир військової частини зобов`язаний надіслати у триденний строк до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї військовослужбовця запит для перевірки його сімейного стану.

Керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, одержавши документи від командира військової частини або заяву безпосередньо від родичів військовослужбовця про дострокове звільнення в запас, призначає комісію, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця. За результатами перевірки складається акт обстеження, який надсилається для розгляду керівнику обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Керівник обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний у триденний строк розглянути документи про дострокове звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби і за наявності законних підстав надіслати їх командиру військової частини, де проходить службу військовослужбовець.

У разі відсутності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби за сімейними обставинами керівник обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надає заявнику відповідь про причини відмови і повідомляє про це командира військової частини, де проходить службу військовослужбовець.

Відповідно до пункту 214 Положення командир військової частини не пізніше трьох діб після отримання від керівників обласних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки акта обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця та нотаріально завірених копій документів, що підтверджують причину дострокового звільнення, зобов`язаний:

1) за наявності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця, за винятком зміни сімейних обставин, пов`язаної з народженням у нього дитини, надіслати документи за підпорядкованістю.

Рішення про дострокове звільнення військовослужбовця приймається не пізніше ніж через три дні з дати надходження відповідних документів начальником штабу виду Збройних Сил України, оперативного командування, а для військових частин центрального підпорядкування - начальником структурного підрозділу Генерального штабу Збройних Сил України, який відповідає за кадрову роботу. Командир військової частини на підставі одержаного рішення не пізніше ніж через три дні звільняє військовослужбовця достроково в запас за сімейними обставинами;

2) за наявності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця у зв`язку зі зміною сімейних обставин, пов`язаною з народженням у нього дитини, прийняти рішення про звільнення військовослужбовця в запас;

3) у разі відсутності законних підстав для дострокового звільнення із строкової військової служби надати відповідь керівнику обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (заявнику) із зазначенням причин відмови.

Всупереч вищенаведеним правовим нормам, з огляду на матеріали справи, командування військової частини НОМЕР_1 повторний рапорт ОСОБА_1 від 29.11.2024 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами не розглянуло жодне рішення по ньому не прийняло.

Тому бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту позивача від 29.11.2024 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами слід визнати протиправною.

Суд не бере до уваги пояснення представника відповідача відносно того, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 відсутня (у зв`язку з наданням відповіді на перший рапорт позивача від 10.11.2024 про звільнення з військової служби) та вказує на те, що предметом позову в даній адміністративній справі є ненадання відповіді саме на другий рапорт ОСОБА_1 , який датований 29.11.2024.

У вказаному контексті суд звертає увагу на ту обставину, що документи, які долучались ОСОБА_1 до першого та другого рапортів про звільнення (від 10.11.2024 та від 29.11.2024) не були ідентичними та мали суттєві відмінності.

Зокрема, представник відповідача у відзиві вказує, що до рапорту від 10.11.2024 позивачем був доданий акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду №824 від 02.09.2024 та акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №947 від 31.10.2024.

У той же час, з матеріалів справи слідує, що до рапорту про звільнення від 29.11.2024 позивачем долучалися нові документи (які не подавались ОСОБА_1 з рапортом від 10.11.2024), зокрема це: акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду №1049 від 22.11.2024 (а.с.19) та висновок №740/9 від 21.11.2024 про наявність порушення функцій організму ОСОБА_2 через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (а.с.18 (зворот)).

З вищенаведеного слідує, що до рапорту про звільнення від 29.11.2024 ОСОБА_1 подані додаткові документи (висновок №740/9 від 21.11.2024 та акт №1049 від 22.11.2024), які не були (і не могли бути) предметом розгляду військової частини НОМЕР_1 під час надання відповіді на рапорт позивача про звільнення від 10.11.2024. Тому, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність не розглянувши належним чином другий рапорт позивача від 29.11.2024, який поданий після повернення на доопрацювання відповідачем першого рапорту про звільнення від 10.11.2024.

Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру - розглянути належним чином рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової на підставі абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком), з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи та звільнити ОСОБА_1 з військової служби, суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2022 у справі №640/22426/20, адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Під дискреційним повноваженням розуміють такі повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, згідно з частиною 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної норми у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Як зазначалось вище, розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Таким чином, прийняття наказу про звільнення з військової служби є дискреційними повноваженнями військової частини, де проходить службу військовослужбовець.

Отримавши від позивача рапорт від 29.11.2024 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, відповідач повинен був у будь-якому разі розглянути такий рапорт та за наслідками розгляду повідомити позивача про результати його розгляду і прийняте рішення (у разі відмови у задоволенні рапорту - письмово повідомити з посиланням на акти законодавства про причини з роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення).

Оскільки відповідач належним чином не розглянув рапорт позивача від 29.11.2024 року про звільнення з військової служби, та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, то суд, з урахуванням вищенаведеної правової позиції Верховного Суду, в контексті спірних правовідносин може лише зобов`язати відповідача повторно розглянути зазначений рапорт позивача, за результатом чого - прийняти відповідне рішення, а тому вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача звільнити з військової служби не підлягають задоволенню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищенаведене, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорта ОСОБА_1 від 29 листопада 2024 року про звільнення з військової служби на підставі абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути належним чином рапорт ОСОБА_1 від 29 листопада 2024 року про звільнення з військової на підставі абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи та прийняти рішення з урахуванням правової позиції викладеної судом.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ).

Суддя Т.М. Димарчук