Справа № 745/393/24
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 745/393/24 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Єгорової Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 26.11.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 (селище Сосниця) Корюківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Герасименка Сергія Олександровича, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серія БАД № 305178 від 18.04.2024, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн. за ч. ч. 1, 4 ст. 126 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КУпАП), а справу закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 26.11.2024 позов задоволено: винесену інспектором з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 (селище Сосниця) Корюківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Герасименком Сергієм Олександровичем, реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий, остання відома адреса: вулиця Героїв АТО, будинок 8, місто Мена Корюківського району Чернігівської області, 15600, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 305178 від 18.04.2024 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 126 КУпАП, визнати протиправною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрито.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірним.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 305178 від 18.04.2024 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 гривень.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідачем та співвідповідачем до суду не було надано жодного доказу, які би спростовував доводи сторони позивача або підтверджував факт керування позивачем ОСОБА_1 09 квітня 2024 року трактором «Беларус-1523», державний номерний знак НОМЕР_2 , та відсутності у нього реєстраційних документів на транспортний засіб. У справі немає жодних доказів, які б підтверджували те, що позивач вчинив дані правопорушення. Також відповідачем та співвідповідачем не надано суду доказів спростування твердження сторони позивача про те, що йому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, зокрема право користуватися юридичною допомогою адвоката.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту .

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною четвертою статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право без складення відповідного протоколу виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення правил дорожнього руху на місці вчинення такого правопорушення.

Правила дорожнього руху (далі - ПДР) затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Як зазначалося, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частинами першою, другою статті 126 КУпАП у зв`язку із порушенням п.п. «а», «б», пункту 2.1 ПДР.

Так, відповідно до частин першої, четвертої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.п. «а», «б», пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон);

Так, приймаючи оскаржувану постанову, відповідач стверджував, що керував трактором Беларус-1523, д.н.з. НОМЕР_2 , будучи позбавлений права керування рішенням Сосницького районного суду від 04.01.2024, а також не маючи при собі реєстраційних документів на транспортний засіб.

Позивач натомість заперечив факт керування ним згаданим транспортним засобом.

Відтак, першочерговою обставиною, яка підлягає з`ясуванню у даному спорі є встановлення факту здійснення керування позивачем трактором Беларус-1523, д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За змістом частин першої, другої статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що матеріали справи не містять, а відповідачем не було надано жодних доказів фіксації спірного правопорушення та зокрема доказів здійснення керування позивачем трактором Беларус-1523, д.н.з. НОМЕР_2 . Самі лише відомості оскаржуваної постанови та пояснення відповідача не є достовірними доказами вказаних фактів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про недоведення відповідачами факту скоєння позивачем спірних порушень, що своєю чергою виключає правомірність притягнення позивача до відповідальності. Окрім того, як вірно вказав суд першої інстанції, відповідачами не доведено було роз`яснення позивачу його прав та обов`язків.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 26.11.2024 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Н.М. Єгорова