Справа № 120/5505/24
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

23 квітня 2025 р. Справа № 120/5505/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання включити в розрахунок страховий стаж, перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі- відповідач), в якому просить суд:

-визнати протиправними бездіяльність відповідача, щодо виключення в розрахунок страхового стажу для обчислення пенсії ОСОБА_1 періодів страхового (трудового) стажу з 13 травня 1997 року по 31 грудня 1998 року та щодо включення в розрахунок індивідуального коефіцієнта заробітної плати для обчислення пенсії ОСОБА_1 періодів страхового стажу з березня 2020 року по травень 2020 року, з грудня 2020 року по квітень 2021 року, з січня 2022 року по червень 2022 року.

-визнати протиправними дії відповідача щодо включення до розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати для обчислення пенсії ОСОБА_1 періоду страхового (трудового) стажу з квітня 2001 року по грудень 2003 року із числовим значенням заробітку 0 гривень.

- зобов`язати відповідача включити в розрахунок страхового стажу для обчислення пенсії ОСОБА_1 періодів страхового (трудового) стажу з 13 травня 1997 року по 31 грудня 1998 року та виключити з розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати для обчислення пенсії ОСОБА_1 періоду страхового (трудового) стажу з квітня 2001 року по грудень 2003 року із числовим значенням заробітку 0 гривень і додаткових періодів страхового стажу з березня 2020 року по травень 2020 року, з грудня 2020 року по квітень 2021 року, з січня 2022 року по червень 2022 року.

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії із 04 серпня 2023 року, з врахуванням правової позиції Суду.

Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Також даною ухвалою встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що при обчисленні страхового стажу Позивача не було зараховано період роботи з 13.05.1997 по 31.01.1998 відповідно до довідки від 10.09.2023 № 27, виданої малим приватним підприємством «Спектр», оскільки в надані Позивачем довідці відсутній кутовий штамп та підстава видачі довідки.

Також, до стажу не було зараховано період роботи з 01.08.1998 по 31.12.1998 та з 01.01.2001 по 31.03.2001 в малому підприємстві «Орлен», в записах трудової книжки про дату прийняття на роботу наявне виправлення.

Також, за зазначені періоди роботи в системі персоніфікованого обліку відсутня інформація про сплату страхових внесків. Вказав, що головне управління ПФУ діє у відповідності до ст. 19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, так і при проведенні перерахунку та виплаті пенсії Позивача діяло у спосіб визначений чинним законодавством.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком з 04.08.2023.

Позивач не погоджується з діями відповідача в частині визначення розміру його страхового стажу та індивідуального коефіцієнта заробітної плати для обчислення пенсії.

Позивач вказує, що при визначенні розміру його страхового стажу для призначення пенсії до розрахунку безпідставно не включені періоди роботи з 13.05.1997 по 31.07.1998 в малому приватному підприємстві "Спектр" та з 01.08.1998 по 31.12.1998 в малому підприємстві "Орлен", загальною тривалістю 1 рік 07 місяців 19 днів, що мало наслідком зменшення коефіцієнту страхового стажу, який застосовується при розрахунку розміру його пенсії та відповідно зменшення розміру призначеної йому пенсії.

Також позивач зазначив, що при обчисленні пенсії в розрахунок індивідуального коефіцієнта заробітку відповідачем було безпідставно включено 33 місяці трудового стажу із самостійно обчисленими значеннями заробітку в розмірі "0" гривень. Ці місяці трудового стажу відносяться до періоду перебування позивача в статусі суб`єкта підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування з квітня 2001 по грудень 2003. Такі дії мали наслідком зменшення коефіцієнту заробітної плати, який застосовується при розрахунку розміру пенсії та відповідно зменшення розміру призначеної пенсії.

Позивач звернув увагу суду, що при подачі заяви на призначення пенсії ним було висловлено бажання при обчисленні індивідуального коефіцієнта заробітної плати додатково виключити періоди страхового стажу з березня 2020 по червень 2022 включно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на території України з 12 березня 2020 р. запроваджено стан карантину, який з 01 липня 2023 р. був відмінений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 " Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2".

Це додаткове виключення під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з місяця запровадження карантину у 2020 р. та шести календарних місяців після його завершення передбачено нормами абзацу третього частини першої статті 40 Закону № 1058IV.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем були виключені лише періоди страхового стажу з червня по листопад 2020 та з травня по грудень 2021, тобто, виключно періоди проведення підприємницької діяльності. Разом з цим, не були виключені періоди його страхового стажу з березня 2020 по травень 2020 з загальною сумою доходу за цей період 0 грн. 00 коп. та періоди отримання допомоги по безробіттю з грудня 2020 по квітень 2021 з загальною сумою доходу 25728 грн. 07 коп. і з січня по червень 2022 з загальною сумою доходу 37511 грн. 30 коп.

З урахуванням вищевикладеного, позивач вважає такі дії відповідача протиправними, що порушують його права, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Щодо не зарахування періодів роботи позивача з 13.05.1997 по 31.07.1998 та з 01.08.1998 по 31.12.1998 до страхового стажу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У періоді, в якому позивачу оформлялася трудова книжка, порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 року №162 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

З приписів порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, що визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 та Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 вбачається, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником.

Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки вперше, у тому числі і внесення до неї записів на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, є підприємство роботодавець, а відтак відсутня вина позивача у тому, що трудову книжку роботодавцем оформлено із порушенням.

При цьому, слід зазначити, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вказана правова позиція узгоджується з Правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 29.03.2019 у справі № 548/2056/16-а.

В даному випадку, матеріалами справи підтверджується, що трудова книжка НОМЕР_1 видана на ім`я ОСОБА_1 .

Як вказав відповідач, при обчисленні страхового стажу позивача не було зараховано період роботи з 13.05.1997 по 31.01.1998 відповідно до довідки від 10.09.2023 № 27, виданої малим приватним підприємством «Спектр», оскільки в наданій позивачем довідці відсутній кутовий штамп та підстава видачі довідки.

В даному випадку, надана позивачем довідка містить інформацію про період роботи позивача, посаду, зазначено підстави викладення інформації, яка зазначена у довідці №27 від 10.09.2023. Довідка підписана уповноваженою особою - директором МПП «Спектр», зазначено прізвище особи ОСОБА_2 , підпис скріплено печаткою підприємства. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань МПП «Спектр» утворено з 24.04.1997, керівник на даний час А.П. Василенко.

Доказів того, що відсутність кутового штампу на довідці та підставі видачу такої довідки № 27 від 10.09.2023 унеможливлює з`ясування всіх обставин стосовно періоду роботи позивача, спростовує інформацію, зазначену у такій довідці, відповідачем не надано.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Судом враховано, що у випадку, якщо поданих документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини.

При цьому самим відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду поданих позивачем документів та довідкою, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідачем проведено відповідну перевірку даних, які зазначені у наданих до заяви про призначення пенсії довідок.

Таким чином вищезазначене свідчить про те, що позивачем надано відповідно довідку, яка містить інформацію про періоди роботи позивача. Доказів того, що дана довідка є підробленою, чи інформація, яка в ній зазначена не відповідача фактичним обставинам, відповідачем не надано.

Щодо тверджень відповідача, про те, що до стажу не було зараховано період роботи з 01.08.1998 по 31.12.1998 в малому підприємстві «Орлен», оскільки в записах трудової книжки про дату прийняття на роботу наявне виправлення, суд зазначає наступне.

У відповідності до пункту 2.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №58 (далі - Інструкція № 58) заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Пунктом 2.3 Інструкції № 58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення, згідно п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно з пунктом 4.1. Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У зв`язку із викладеним, суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а, отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту позивача.

З огляду на вищевикладене, позивач не несе відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами, оскільки обов`язок з належного оформлення трудової книжки законом покладено на страхувальника.

Вищевказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та від 13.06.2018 у справі № 813/782/17.

Крім того, суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Так, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що неточності не можуть ставити під сумнів його періоди роботи, зазначений в трудовій книжці, з 01.08.1998 по 31.12.1998.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даного періоду роботи відповідачем суду не надано.

При цьому суд зазначає, що обов`язок щодо повноти та правильності внесення до трудової книжки даних покладено на роботодавця, тобто на підприємство, де працював позивач.

Більше того, як слідує з витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про набутий стаж застрахованої особи ( ОСОБА_1 ) до 2004: за період з 1997 по 1998 повністю відображені у днях.

Таким чином, оскільки позивачу вже призначено пенсію з 04.08.2023, то належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до його страхового стажу період роботи з 13.05.1997 по 31.01.1998, та з 01.08.1998 по 31.12.1998 включно.

Водночас суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про зобов`язання відповідача включити в розрахунок страхового стажу для обчислення пенсії періодів страхового (трудового) стажу з 13 травня 1997 року по 31 грудня 1998 року, оскільки зарахування цих періодів призведе до його включення та як наслідок до збільшення розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати для обчислення пенсії.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідач вказав, що період роботи з 01.01.2001 по 31.03.2001 в малому підприємстві «Орлен» також не зараховано до стажу, разом з тим, суд не надає оцінку даному періоду, оскільки позивачем не оскаржуються будь-які дії чи рішення відповідача з даного питання.

Щодо включення в розрахунок індивідуального коефіцієнта заробітної плати для обчислення пенсії періодів страхового стажу з березня 2020 року по травень 2020 року, з грудня 2020 року по квітень 2021 року, з січня 2022 року по червень 2022 року та зобов`язання виключити з розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати для обчислення пенсії додаткових періодів страхового стажу з березня 2020 року по травень 2020 року, з грудня 2020 року по квітень 2021 року, з січня 2022 року по червень 2022 року.

Відповідно до статті 40 Закону №1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.

Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 18 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону, та періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення, періоди страхового стажу під час воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з місяця введення воєнного стану та протягом трьох календарних місяців після його припинення або скасування. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону України №1058 до періоду з якого складається страховий стаж віднесено період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Судом встановлено, що відповідно до ст. 25 Закону №1058 було визначено індивідуальний коефіцієнт страхового стажу, він складає 0,32417, що відповідає 32 рокам 05 місяцям 0 дням страхового стажу.

В розрахунок середньомісячного заробітку врахована заробітна плата за період з 01.08.1990 по 31.07.1995 та 01.07.2000 по 30.06.2022.

Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 0,71843, який застосовано до показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки 12236,71 грн. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії становить: 12236,71 грн х 0,71843= 8791,22 грн.

При проведенні обрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати було виключено 52 місяці заробітку, а саме: 38 місяців в межах 10% тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі (період перебування позивачем як фізичної особи-підприємця на спрощені системі оподаткування): з 01.08.2000 по 31.12.2000, з 01.04.2001 по 31.12.2003, та додатково 14 місяців заробітку в період карантину: з 01.06.2020 по 30.11.2020 та з 01.05.2021 по 31.12.2021.

Як слідує з матеріалів справи, у заяві про призначення пенсії зазначав (вказував), які періоди треба виключити із підрахунку заробітної плати.

Проте відповідачем були виключені лише періоди страхового стажу з червня по листопад місяці 2020 та з травня по грудень місяці 2021, тобто виключно періоди проведення підприємницької діяльності. Разом з цим, не були виключені періоди страхового стажу з березня 2020 по травень 2020 з загальною сумою доходу за цей період 0 грн. 00 коп. та періоди отримання допомоги по безробіттю з грудня 2020 по квітень 2021 з загальною сумою доходу 25728 грн. 07 коп. і з січня по червень 2022 з загальною сумою доходу 37511 грн. 30 коп.

Таким чином, позивач має право на виключення з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії періодів страхового стажу з березня 2020 року по травень 2020 року, з грудня 2020 року по квітень 2021 року, з січня 2022 року по червень 2022 року.

Щодо включення до розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати для обчислення пенсії періоду страхового (трудового) стажу з квітня 2001 року по грудень 2003 року із числовим значенням заробітку 0 гривень, суд зазначає наступне.

Як передбачено частинами 4, 6, 9, 10 статті 20 Закону № 1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

Провадження позивачем підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування та зі сплатою єдиного податку з 06.04.2001 по 31.12.2003 підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особипідприємця серія В00 № 929332 від 08.04.2009, довідками ГУ ДПС України у Вінницькій області про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за №16/02 32 24 08 від 11.01.2022 та про сплату єдиного податку суб`єктом господарювання № 127/6/02 32 12 03 14 від 11.01.2022.

Відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 року №727/98, було запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва, вказував про те, що суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням (пункт 2 Указу).

Аналіз вищевказаних положень Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва від 03.07.1998 року № 727/98 свідчить про те, що фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, щомісяця сплачували єдиний податок в розмірі від 20 до 200 гривень, з яких не ними, а замість них органом Державного казначейства України в безумовному порядку перераховувалось 42 відсотки сплаченого єдиного податку до Пенсійного фонду України.

Пунктом другим статті 41 Закону № 1058IV у виплати (доходи) для обчислення пенсії передбачено врахування сум виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, на які нараховувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Такими виплатами (доходами) для суб`єктів підприємницької діяльності відповідно до частини першої статті 66 Закону України № 1788XII є сума оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються страхові внески до соціальних фондів.

Згідно до норм пункту другого статті 2 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26 червня 1997 року № 400/97ВР (далі Закон № 400/97ВР) сума цього оподатковуваного доходу (прибутку) обчислюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Разом з тим, положенням абзацу одинадцятого пункту другого Указу № 727/98, моє перебування в статусі платника єдиного податку з 06.04.2001 по 31.12.2003 не передбачало включення отриманих доходів від здійснення підприємницької діяльності, які обкладаються єдиним податком, до складу сукупного оподатковуваного доходу.

Суд погоджується із доводами позивача, що оскільки до 01.01.2004 не було законодавчо унормовано включення отриманих доходів від здійснення підприємницької діяльності з використанням спрощеної системи оподаткування і сплатою єдиного податку до оподатковуваного доходу та відсутній механізм визначення цього доходу, будьяке числове значення фактичного доходу за цей період пенсійним органом жодним чином не могло бути обчислене, позаяк отриманий фактичний дохід ніяк не був пов`язаний з набутим трудовим стажем чи сумою сплаченого єдиного податку.

Таким чином, слід визнати протиправними дії відповідача, щодо включення до розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати для обчислення пенсії ОСОБА_1 періоду страхового (трудового) стажу з 06.04.2001 року (дата реєстрації ФОП-ом) по 31.12.2003 року із числовим значенням заробітку 0 гривень, та як наслідок слід зобов`язати відповідача виключити з розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати для обчислення пенсії ОСОБА_1 періоду страхового стажу з 06.04.2001 року по 31.12.2003 року із числовим значенням заробітку 0 гривень.

Решта доводів та заперечень позивача та відповідача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

При цьому, щодо надання оцінки кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), та зокрема, сформовану у рішенні у справі «Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, у спосіб визначений судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 968,96 грн. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Водночас на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору. Адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, а спір по суті вирішено в користь позивача, тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується виключно зі способом захисту порушених прав позивача.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 13.05.1997 по 31.01.1998, та з 01.08.1998 по 31.12.1998 включно та щодо включення до розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати для обчислення пенсії ОСОБА_1 періоду страхового (трудового) стажу з 06.04.2001 року по 31.12.2003 року із числовим значенням заробітку 0 гривень, та щодо не виключення з розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати для обчислення пенсії ОСОБА_1 періодів страхового стажу з березня 2020 року по травень 2020 року, з грудня 2020 року по квітень 2021 року, з січня 2022 року по червень 2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до його страхового стажу період роботи з 13.05.1997 по 31.01.1998, та з 01.08.1998 по 31.12.1998 та виключити з розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати для обчислення пенсії ОСОБА_1 періоду страхового (трудового) стажу з 06.04.2001 року по 13.12.2003 року із числовим значенням заробітку 0 гривень і додаткових періодів страхового стажу з березня 2020 року по травень 2020 року, з грудня 2020 року по квітень 2021 року, з січня 2022 року по червень 2022 року, а також здійснити перерахунок та виплату пенсії із врахуванням відповідного стажу з 04.08.2023.

В решті позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, )

Суддя Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя:

Секретар: