Справа № 620/2687/25
Суддя: Дар'я ВИНОГРАДОВА
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року Чернігів Справа № 620/2687/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Виноградової Д.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі також відповідач), у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у перерахунку, ОСОБА_1 , пенсії та призначенні пенсії згідно Закону України № 1767-ІІІ «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» як надбавки до основної пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, ОСОБА_1 , пенсію згідно Закону України № 1767-ІІІ «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» як надбавку до основної пенсії за віком та здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум починаючи з 23 липня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно відмовив у перерахунку пенсії позивачу відповідно до Закону України № 1767-ІІІ «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» як надбавку до основної пенсії за віком. З огляду на наведене, вважає рішення про відмову у призначенні/перерахунку пенсії необґрунтованим, прийнятим без урахування всіх обставин, а отже протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу 15-денний строк, з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву разом з доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення.

Вказана ухвала суду була надіслана відповідачу через систему «Електронний суд» та доставлена до його електронного кабінету 10.03.2025, що підтверджується довідкою про доставку документа до електронного кабінету, однак у строк, встановлений судом, відзиву від відповідача до суду не надійшло.

Відповідно до статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Матеріалами справи встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

10.10.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо здійснення перерахунку/призначення пенсії відповідно до Закону України № 1767-ІІІ «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною».

Вказана заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення № 80 від 17.10.2024 про відмову у перерахунку пенсії. У рішенні зазначено, що до заяви про встановлення пенсії особі, яка має особливі заслуги перед Україною, додаються документи, що підтверджують особливі заслуги. Підставою для відмови слугувало те, що відсутній документ, який підтверджує особливі заслуги перед Україною.

Вважаючи вказані дії та рішення відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Встановлення для окремих категорій громадян за здійснення визначного геройського вчинку або визначного трудового досягнення у певний період додаткових соціальних благ у вигляді додаткових або підвищених грошових виплат, пільг або компенсацій для задоволення окремих потреб регулюється Законом України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» від 01.06.2000 року № 1767-ІІІ (далі Закон № 1767-ІІІ).

Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону № 1767-ІІІ пенсія за особливі заслуги встановлюється особам, відзначеним почесним званням України «заслужений».

Згідно положень статті 5 Закону № 1767-ІІІ пенсія за особливі заслуги встановлюється як надбавка до розміру пенсії, на яку має право особа згідно із законом, у таких розмірах, зокрема, від 23 до 35 відсотків розміру прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність, особам, зазначеним у пунктах 2-5 статті 1 цього Закону.

Пенсія за особливі заслуги встановлюється з дня звернення за встановленням пенсії або з дня набуття права на неї, якщо звернення за її встановленням відбулося не пізніше 12 місяців з дня набуття права. Днем звернення за встановленням пенсії за особливі заслуги вважається день прийому поданої в електронній або паперовій формі заяви про встановлення пенсії за особливі заслуги з усіма необхідними документами. Якщо заява про встановлення пенсії за особливі заслуги надсилається поштою і до неї додаються всі необхідні документи, днем звернення за встановленням пенсії за особливі заслуги вважається дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. У разі якщо до заяви додані не всі необхідні документи, територіальний орган Пенсійного фонду України повідомляє заявникові, які документи мають бути подані додатково. Якщо такі документи будуть подані не пізніше трьох місяців з дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, днем звернення за встановленням пенсії за особливі заслуги вважається день прийому поданої в електронній або паперовій формі або відправлення заяви про встановлення такої пенсії.

Статтею 9 Закону № 1767-ІІІ передбачено, що заяву про встановлення (перерахунок) пенсії за особливі заслуги, подану в електронній або паперовій формі, розглядає територіальний орган Пенсійного фонду України та в 10-денний строк з дня її подання з усіма необхідними документами приймає рішення про встановлення (перерахунок) або про відмову у встановленні (перерахунку) пенсії за особливі заслуги.

Порядок подання документів для встановлення пенсії за особливі заслуги та вимоги до них затверджуються правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Не пізніше трьох днів після прийняття рішення про встановлення (перерахунок) пенсії за особливі заслуги чи про відмову в її встановленні (перерахунку) територіальний орган Пенсійного фонду України видає або надсилає особі повідомлення про встановлення (перерахунок) пенсії за особливі заслуги чи про відмову у її встановленні (перерахунку) із зазначенням причин відмови та порядку оскарження такого рішення.

У разі виявлення нових даних про заслуги пенсіонера перерахунок пенсії за особливі заслуги здійснюється з дати подання заяви з усіма необхідними документами (стаття 10 Закону № 1767-ІІІ).

Закон України від 16.03.2000 № 1549-ІІІ «Про державні нагороди України» (далі також Закон № 1549-ІІІ) встановлює державні нагороди України для відзначення громадян за особисті заслуги перед Україною.

Статтею 1 Закону України «Про державні нагороди України» встановлено, що державні нагороди України (далі державні нагороди) є вищою формою відзначення громадян за видатні заслуги у розвитку економіки, науки, культури, соціальної сфери, захисті Вітчизни, охороні конституційних прав і свобод людини, державному будівництві та громадській діяльності, за інші заслуги перед Україною.

Державні нагороди встановлюються виключно законами України.

Приписами статті 3 Закону № 1767-ІІІ передбачено, що державними нагородами є: звання Герой України; орден; медаль; відзнака «Іменна вогнепальна зброя»; почесне звання України; Державна премія України; президентська відзнака.

Статтею 10 Закону № 1549-ІІІ встановлено такі почесні звання України: «Народний артист України»; «Народний архітектор України»; «Народний вчитель України»; «Народний художник України»; «Заслужений артист України»; «Заслужений архітектор України»; «Заслужений будівельник України»; «Заслужений винахідник України»; «Заслужений вчитель України»; «Заслужений гірник України»; «Заслужений діяч мистецтв України»; «Заслужений діяч науки і техніки України»; «Заслужений донор України»; «Заслужений економіст України»; «Заслужений енергетик України»; «Заслужений журналіст України»; «Заслужений землевпорядник України»; «Заслужений лікар України»; «Заслужений лісівник України»; «Заслужений майстер народної творчості України»; «Заслужений машинобудівник України»; «Заслужений металург України»; «Заслужений метролог України»; «Заслужений працівник ветеринарної медицини України»; «Заслужений працівник культури України»; «Заслужений працівник освіти України»; «Заслужений працівник охорони здоров`я України»; «Заслужений працівник промисловості України»; «Заслужений працівник транспорту України»; «Заслужений працівник туризму України»; «Заслужений працівник сільського господарства України»; «Заслужений працівник соціальної сфери України»; «Заслужений працівник сфери послуг України»; «Заслужений працівник фармації України»; «Заслужений працівник фізичної культури і спорту України»; «Заслужений працівник цивільного захисту України»; «Заслужений природоохоронець України»; «Заслужений раціоналізатор України»; «Заслужений художник України»; «Заслужений шахтар України»; «Заслужений юрист України»; «Мати-героїня».

Почесні звання України присвоюються особам, які працюють у відповідній галузі економічної та соціально-культурної сфери, як правило, не менше десяти років, мають високі трудові досягнення і професійну майстерність, якщо інше не встановлено положенням про почесне звання України.

Статтею 14 Закону № 1767-ІІІ закріплено порядок зберігання державних нагород.

Так, частиною першою та другою статті 14 Закону № 1767-ІІІ передбачено, що особи, удостоєні державних нагород, повинні дбайливо ставитися до їх схоронності. У разі втрати нагород нагороджені зберігають свої права на них відповідно до закону.

Нагородженому можуть бути видані дублікати нагороди або документів про нагородження, якщо Комісією державних нагород та геральдики буде визнано, що втрата державної нагороди сталася внаслідок стихійного лиха, бойових дій або з інших причин, що не залежать від нагородженого.

Відповідно до копії Указу Президента України «Про відзначення держаними нагородами України діячів театрального мистецтва» № 225/2007 від 20.03.2007 за вагомий внесок у розвиток українського театрального мистецтва, вагомі творчі здобутки і високий професіоналізм та з нагоди Міжнародного дня театру, ОСОБА_1 присвоєно почесне звання «Заслужений працівник культури України» (а.с.8).

Зі змісту позову вбачається, що посвідчення «Заслужений працівник культури України» позивачем втрачено.

27.06.2024 позивач звернувся до Офісу Президента України із заявою про повторну видачу посвідчення «Заслужений працівник культури України», у зв`язку зі втратою посвідчення (а.с.9).

Крім того, позивач неодноразово звертався з електронними зверненнями до Офісу Президента України через державну установу «Урядовий контактний центр» щодо порушення на його думку прав (а.с.13, 16, 18, 20).

Листом від 09.07.2024 № 22/034437-25 Офіс Президента України повідомив, що відповідно до статті 14 Закону України від 16.03.2000 № 1549-ІІІ «Про державні нагороди України» особи, удостоєні державних нагород, повинні дбайливо ставитися до їх схоронності. У разі втрати нагород нагороджені зберігають свої права на них відповідно до закону. Нагородженому можуть бути видані дублікати нагороди або документів про нагородження, якщо Комісією державних нагород та геральдики буде визнано, що втрата державної нагороди сталася внаслідок стихійного лиха, бойових дій або з інших причин, що не залежать від нагородженого. З огляду на вказане, Офіс Президента України зазначив, що порушене у зверненні питання буде розглянуто Комісією державних нагород та геральдики, у разі надання відповідними органами державної влади інформації, яка підтверджує, що втрата посвідчення до нагороди сталася з причин, що не залежать від нагородженого (а.с.10).

Листом від 24.07.2024 № 08-2036/8 Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації повідомив, що на початку повномасштабного вторгнення (наприкінці лютого 2022 року), на початку облоги міста Ніжина, Чернігівської області рашистськими військами, керівництвом театру було організовано вивезення документації та техніки театру (особових справ працівників, трудових книжок, фінансово-господарських документів, найбільш цінної звукової та світлової апаратури, тощо) у безпечне місце. Під час перевезення та зберігання частину документів було втрачено. Серед них і Посвідчення до державної нагороди - почесного звання «Заслужений працівник культури України» (Указ Президента України від 20 березня 2007 року № 225/2007). Зважаючи на вищевикладене, Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації порушив клопотання про видачу ОСОБА_1 дубліката-документів про нагородження (а.с.12).

Матеріалами справи встановлено, що 17.02.2025 позивач звертався до Департаменту з питань звернень Офісу Президента України та до Управління державних нагород Департаменту з питань громадянства, помилування, державних нагород та надавав перелічені судом раніше документи щодо прохання видати дублікат посвідчення до державної нагороди почесного звання «Заслужений працівник культури України» (Указ Президента України від 20.03.2007 № 225/2007) (а.с.19).

Листом від 19.02.2025 Департамент з питань звернень громадян Офісу Президента України повідомив, що звернення від 17.02.2025 передано для розгляду до Управління державних нагород Департаменту з питань громадянства, помилування, державних нагород (а.с.20).

Так, суд зазначає, що підставою для відмови у перерахунку пенсії позивачу прийнятого за результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області є відсутність документу, який підтверджує особливі заслуги перед Україною.

Враховуючи те, що на момент прийняття спірного рішення № 80 від 17.10.2024 у позивача були відсутні документи, що підтверджують особливі заслуги перед Україною, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області діяло у межах та у спосіб передбачених законодавством.

Отже, право позивача на призначення/перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», не підтверджено належними та допустимими доказами. А отже спірне рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

Згідно приписів частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтями 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 242 Кодексі адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що у задоволенні ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 90, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., 29005, .

Повний текст рішення виготовлено 22 квітня 2025 року.

Суддя Дар`я ВИНОГРАДОВА