Справа № 440/15687/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 р. Справа № 440/15687/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.01.2025 (ухвалене суддею Чесноковою А.О.) по справі № 440/15687/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови, оформленої листом від 13.12.2024 № 21613-19581/Ю-02/8-1600/24 у здійснені перерахунку пенсії позивача із зарахуванням у подвійному розмірі до стажу роботи періоду роботи з 05.02.2008 по 22.11.2024 на посаді сестри медичної стаціонару, старшої медичної сестри 2б відділення, 9 відділення КП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати період роботи позивача на посаді сестри медичної стаціонару, старшої медичної сестри 2б відділення, 9 відділення КП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" з 05.02.2008 по 22.11.2024 до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII у зв`язку із чим з 06.06.2020 перерахувати розмір пенсії позивача.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.01.2025 позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.01.2025 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про пенсійне забезпечення", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що позивач працювала на посадах, що включені до списку Списком №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461, а саме: сестри медичної стаціонару, старшої медичної сестри 2б відділення, 9 відділення КП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" у період з 05.02.2008 по 22.11.2024.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 : 05.02.2008 позивач зарахована на посаду медичної сестри Полтавської обласної клінічної психлікарні ім. О.Ф. Мальцева на підставі наказу №12к від 05.02.2008 р. (запис 12); 19.03.2008 призначена старшою медичною сестрою, відповідно до наказу № №30-к від 18.03.2008 р. (запис 13). 26.12.2018 - КЗОЗ "Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф. Мальцева" реорганізована шляхом перетворення в комунальне підприємство "Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради" на підставі наказу №318 від 27.12.2018 (запис №16); 29.12.2021 року позивач переведена на посаду сестри медичної стаціонару, відповідно до наказу № 589к від 28.12.2021 р.

Найменування: комунальне підприємство "Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради" з 22.05.2020 змінено на комунальне підприємство "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради", відповідно до рішення Пленарного засідання двадцять дев`ятої сесії сьомого скликання Полтавської обласної ради від 20 грудня 2019 року №1273 (наказ по лікарні від 25.05.2020) (запис №17).

Згідно із довідкою Комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" Полтавської обласної державної адміністрації про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №242 від 22.11.2024, ОСОБА_1 працює повний робочий день в Комунальному підприємстві "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" і за період: з 05.02.2008 (наказ 12-к від 05.02.2008р.) по теперішній час виконує безпосереднє обслуговування хворих у психіатричному лікувально - профілактичному закладі, до інших робіт не залучається за професією, посадою сестра медична стаціонару, старша медична сестра 2б відділення, 9 відділення, що передбачена Списком № 2 розділ XXIV пункт 4 «Охорона здоров`я та цільна допомога» (у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних закладах (відділеннях), будинках дитини молодші спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині) підстава Постанова КМ України № 461 від 24.06.2016 за період з 05.02.2008 по 31.10.2024 р. 16 років 8 місяців 27 днів. Підстава для видачі первинні документи, а саме: особова картка форма № П-2, накази з особового складу, особові рахунки по нарахуванню заробітної плати за 2008- 2024рр. Довідка видана на підставі атестації робочих місць з шкідливими умовами праці: наказ № 188 від 16.11.2006 р., наказ № 213 від 25.10.2011 р., наказ № 197 від 06.10.2016 р., наказ № 336 від 04.10.2021 р., наказ № 338 від 06.10.2021 р. (про внесення змін до наказу № 336 від 04.10.2021 р.) (чергові).

21.11.2024 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою щодо зарахування в подвійному розмірі до її страхового стажу період роботи з 05.02.2008 на посаді сестри медичної стаціонару, старшої медичної сестри 2б відділення, 9 відділення Комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" та провести відповідний перерахунок пенсії та виплати її.

За результатами розгляду вказаної заяви, ГУ ПФУ в Полтавській області листом від 13.12.2024 № 21613-19581/Ю-02/81600/24 повідомлено позивачці, що на даний час тривалість страхового стажу, врахованого по 30.09.2024, становить 39 років 0 місяців 18 днів. Страховий стаж за період роботи на посаді медичної сестри Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені О.Ф.Мальцева (з 26.12.2018 - Комунальне підприємство "Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня імені О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради", з 22.05.2020 Комунальне підприємство "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради") з 05.02.2008 по 31.05.2020 обчислено в одинарному розмірі, оскільки чинним законодавством не передбачено пільг щодо зарахування до страхового стажу для обчислення розміру пенсії періоду роботи починаючи з 01.01.2004.

Позивачка не погодилася з вищезазначеною відповіддю відповідача та звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи у подвійному розмірі цього періоду роботи з 05.02.2008 по 31.05.2020 на посаді посаді медичної сестри Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені О.Ф.Мальцева (з 26.12.2018 - Комунальне підприємство "Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня імені О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради", з 22.05.2020 Комунальне підприємство "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради").

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в подальшому - Закону № 1058) виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону № 1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

До набрання чинності Законом № 1058 умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначались Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (в подальшому - Закон № 1788).

Відповідно до ст. 60 Закону № 1788, (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Прикінцевими положеннями Закону № 1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. п. 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відтак, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивачка з 05.02.2008 по 22.11.2024 працювала на посадах сестри медичного стаціонару, старшої медичної сестри 2б відділення, 9 відділення КП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради".

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (в подальшому - Перелік № 909), до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час, зокрема, на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно - епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

Відповідно до примітки 2 Переліку № 909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Згідно із Переліком закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 28.10.2002 № 385, до закладів охорони здоров`я відносяться: лікувально-профілактичні заклади (лікарняні заклади, багатопрофільні, однопрофільні, спеціалізовані, особливого типу, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади переливання крові, швидкої та екстреної медичної допомоги, санаторно-курортні заклади); санітарно-профілактичні заклади; фармацевтичні (аптечні) заклади; інші заклади; заклади медико-соціального захисту; установи/заклади системи соціального захисту населення.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закон №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених раніше чинним законодавством, окрім випадків, передбачених цим Законом. Вказаний Закон набрав чинності з 01.01.2004.

Водночас пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені ст. 60 Закону №1788-XII, згідно якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Тобто враховуючи найскладніші умови трудової діяльності, що провокують професійне "вигорання" в наведених вище закладах охорони здоров`я, законодавцем було передбачено спеціальну преференцію - подвійне зарахування стажу для призначення пенсії під час перебування на посадах медичного працівника в таких закладах.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що Закон України №1058-IV не встановлює обмежень щодо застосування ст. 60 Закону України №1788-XII при обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція ст. 60 Закону №1788-XII (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2205-VIII від 14.11.2017) є чинною на теперішній час та саме норма цього Закону є спеціальною під час вирішення питання про зарахування стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з чим передбачене статтею 60 Закону № 1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі № 485/103/17, від 04.12.2019 у справі № 689/872/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, від 27.04.2023 у справі № 160/14078/22.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем протиправно не зараховано в подвійному розмірі стаж позивача на посадах сестри медичної стаціонару, старшої медичної сестри 2б відділення, 9 відділення КП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради", як працівнику закладу охорони здоров`я, відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за період з 05.02.2008 по 22.11.2024.

Із урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суд першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги апеляційної скарги відповідача задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.01.2025 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.01.2025 по справі № 440/15687/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич