Справа № 400/15009/23
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/15009/23

Перша інстанція: суддя Бульба Н.О.,

повний текст судового рішення

складено 02.10.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту на звільнення ОСОБА_1 за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з наявністю дружини з інвалідністю ІІІ групи;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 з рапортом від 05.11.2023 року, в якому просив звільнити його з військової служби. Проте відповіді на поданий рапорт позивачем не було отримано.

Ухвалою суду від 14.12.2023 року відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив. Заперечення мотивовані тим, що ВЧ НОМЕР_1 не уповноважена примати рішення щодо звільнення позивача. Позовна вимога щодо звільнення позивача з військової служби є передчасною, оскільки рапорт не було розглянуто по суті. Відповідач посилається на ту обставину, що ВЧ НОМЕР_1 підпорядковується ІНФОРМАЦІЯ_1 -штурмових військ Збройних Сил України. Тому відповідач переслав поданий позивачем рапорт за належністю для подальшого опрацювання до командира ВЧ НОМЕР_2 .

Заперечень від сторін щодо розгляду справи в порядку письмового провадження до суду не надходило.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , пов`язану з не розглядом по суті рапорту ОСОБА_1 від 05.11.2023 року про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 05.11.2023 року про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

На вказане рішення суду Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року по справі № 400/15009/23 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 відмовити в повному обсязі. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 з 02.11.2022 року, що підтверджується витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.11.2022 року №295.

Позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 з рапортом від 05.11.2023 року про звільнення його зі служби, на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на підставі наявності у дружини інвалідності III групи.

До рапорту позивачем було додано довідку МСЕК Серії 12 ААГ №510331 про встановлення його дружині третьої групи інвалідності на строк до 01.12.2026 року.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Частиною 7 цієї статті визначено, що звільнення військовослужбовців з служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як передбачено у п.233 Положення №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У вказаних рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Так, подання такого рапорту по команді означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.

Відповідно до вимог ст.110 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або ж особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

ОБГРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Колегія суддів зазначає, що позивачем, в даному випадку, було фактично дотримано законодавчо визначену процедуру подання (направлення) рапорту та доданих до нього документів, серед іншого, свідоцтва про шлюб та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією довідку МСЕК Серії 12 ААГ №510331 про встановлення дружині позивача третьої групи інвалідності на строк до 01.12.2026 року.

Факт же отримання відповідачем рапорту позивача від 05.11.2023 року підтверджується матеріалами справи та поясненнями самого відповідача, наведеними у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, в яких він повідомляє суд, що відповідач переслав поданий позивачем рапорт за належністю для подальшого опрацювання до командира ВЧ НОМЕР_2 .

Колегія суддів зауважує, що факт отримання рапорту позивача не звільняє відповідача, як суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення спірного питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби, від обов`язку прийняття рішення за наслідками розгляду рапорту по суті. Так, за результатами розгляду рапорту та доданих до нього документів відповідач повинен прийняти відповідний наказ про звільнення з військової служби, а за відсутності правових підстав для цього - повідомити про це заявника.

Отже, у даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

При цьому, оскільки відповідач належним чином по суті не надав відповідь на рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в контексті спірних правовідносин, може лише зобов`язати відповідача розглянути зазначений рапорт по суті, та за результатами розгляду прийняти відповідне рішення.

Належним способом захисту порушеного права позивача, в даному випаду, є зобов`язання відповідача розглянути по суті рапорт позивача про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII.

Фактично, як вбачається зі змісту адміністративного позову, позивач, з метою захисту своїх прав звернувся до суду з позовом до відповідача із вимогами про визнання протиправною бездіяльності щодо не звільнення його на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, та зобов`язання військової частини вчинити відповідні дії.

Однак, в задоволенні цих позовних вимог в такій редакції слід відмовити, оскільки останні є передчасними, а відповідачем, в свою чергу, на цей час фактично не вчинено жодних дій, які б свідчили про розгляд по суті рапорту позивача про звільнення.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко