Справа № 520/16577/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Біленський О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 р. Справа № 520/16577/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2024, по справі № 520/16577/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 01 від 05.04.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з 08.08.2020 здійснити перерахунок пенсії за віком з включенням до страхового стажу періоду його роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з 01.01.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.06.2007, з 01.11.2011 по 31.12.2014, а також сплачувати пенсію з урахуванням проведеного перерахунку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області № 01 від 05.04.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з 01.01.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.06.2007, з 01.11.2011 по 31.12.2014.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив про відсутність у позивача необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, з 08.08.2020 ОСОБА_1 призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI.

Не погодившись із не включенням до страхового стажу періодів роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з 01.01.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.06.2007 та з 01.11.2011 по 31.12.2014, позивач звернувся до суду та рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 по справі № 520/15925/23, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2024, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з 01.01.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.06.2007, а також з 01.11.2011 по 31.12.2014.

У зазначеному рішенні суд дійшов висновку, що період роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з 01.01.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.06.2007, а також з 01.11.2011 по 31.12.2014 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За результатом повторного розгляду питання щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 спірних періодів роботи Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 05.04.2024 прийнято рішення № 01, яким відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів 01.01.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.06.2007, з 01.11.2011 по 31.12.2014 на підставі того, що відповідно даних індивідуальних відомостей про застраховану особу за періоди з 01.01.2002 по 31.12.2004 та з 01.11.2011 по 31.12.2014 відсутні суми нарахованої заробітної плати, що в свою чергу не підтверджує факт роботи. Період роботи з 01.01.2005 по 30.06.2007 не зараховано до страхового стажу, оскільки за цей період відсутня сплата внесків до ДПС України.

Не погодившись із рішенням пенсійного органу позивач звернулась до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що при прийнятті рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії, відповідач діяв протиправно.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пп. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Таким чином, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У ході судового розгляду встановлено, що позивачем при зверненні до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії була надана, у тому числі, трудова книжка НОМЕР_1 від 22.08.1977, яка містить запис щодо періоду роботи позивача у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з 01.01.2002.

При цьому, підставами не зарахування до стажу позивача періодів роботи з 01.01.2002 по 31.12.2004 та з 01.11.2011 по 31.12.2014 відсутність даних щодо сум нарахованої заробітної плати, що в свою чергу не підтверджує факт роботи; періодів роботи з 01.01.2005 по 30.06.2007 - відсутність сплати внесків до ДПС України.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, страхові внески в Україні є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

В силу ст. 106 зазначеного Закону відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Колегія суддів зазначає, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів його роботи на такому підприємстві.

Таким чином, відсутність у пенсійного органу відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків у російській федерації не може бути підставою позбавлення позивача права на зарахування до його страхового стажу періоду роботи, на підтвердження якого надано відповідні довідки, та зміст яких пенсійним органом не оспорювався.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 09.10.2020 у справі № 341/460/17.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11.07.2019 у справі № 242/1484/17, від 31.03.2020 у справі № 127/16245/17.

Враховуючи викладене є обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо протиправності відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.01.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.06.2007, з 01.11.2011 по 31.12.2014.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області № 01 від 05.04.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для зарахування до стажу позивача періоди роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з 01.01.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.06.2007, з 01.11.2011 по 31.12.2014, а отже і задоволення позовних вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини справи, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм права.

Щодо заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в апеляційному суді, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У ході судового розгляду встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції правова допомога позивачу надавалась адвокатом Грайворонським І.В. на підставі договору про надання юридичних послуг (правничої допомоги) № 25/05-23 від 25.05.2023.

Відповідно до п. 6.2 Договору розмір гонорару, порядок та умови його сплати визначаються у додатковій угоді до цього договору.

Додатковою угодою до договору від 15.06.2024 визначено розмір гонорару адвоката у суді апеляційної інстанції 2000 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення гонорару у фіксованій сумі у справі, яка розглядається, є розумність заявлених витрат.

Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Так, аналізуючи зміст наданих позивачу в суді апеляційної інстанції послуг, слід вказати, що фактично результатом представництва інтересів позивача у суді апеляційної інстанції стало складання відзиву на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

При цьому, надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування позивачем суми витрачених коштів на складання відзиву на апеляційну скаргу критеріям, встановленим ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, враховуючи суть спірних правовідносин, беручи до уваги, що справа розглянута судом в спрощеному позовному провадженні без участі сторін, колегія суддів доходить висновку, що співмірним розміром витрат на правничу допомогу в даному випадку є 1000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 по справі № 520/16577/24 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Надії Алексєєнко, 106, м. Дніпро, 49008, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу, понесені в апеляційному суді, у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло