Справа № 742/1279/25
Суддя: ФЕТІСОВА Н. В.
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/742/23/25
Єдиний унікальний № 742/1279/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2025 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Фетісової Н.В., за участю секретарів судових засідань Шептун В.В., Сороки Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4125902 від 22 лютого 2025 року,
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4125902 від 22.02.2025.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.02.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання по даній справі на 25.03.2025.
Ухвалою суду від 25.03.2025 відкладено розгляд справи. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Чернігівській області надати: матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, в тому числі матеріали відео фіксації; довідку з відомостями з бази МВС «НАІС» про видачу (не видачу) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія категорії В, а також письмові пояснення з приводу наданого позивачем водійського посвідчення категорії В.
В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Надав пояснення, що в період з 1983 по 1988 рік навчався в Мелітопольському інституті механізації сільського господарства. В цей період отримав у 1986 році водійські права категорії В. На підтвердження чого надав копію посвідчення водія з талоном, а також диплом з навчального закладу. Дані документи є дійсними. Чому немає відповідних відомостей в системі реєстрації МВС йому не відомо. За таких обставин, вважає, що притягнення до відповідальності саме за керування транспортним засобом без відповідного посвідчення водія вважає незаконним та жодними доказами не підтвердженим. При цьому додав, що 22.02.2025 керував автомобілем будучи пристебнутим ременем безпеки. В матеріалах справи поліцейським на підтвердження його порушення не надано жодного доказу. В постанові навіть відсутні посилання на відповідний пункт ПДР.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Згідно письмового відзиву, просили розгляд справи проводити без їх участі посилаючись на обставини, викладені у відзиві.
Згідно додаткових пояснень, на виконання ухвали суду, представник Головного управління Національної поліції в Чернігівській області повідомив, що під час перевірки документів поліцейські використовували Інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України» яка згенерована з базами данних, у тому числі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС. Відповідно до інформації з Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_5 з правом керування транспортними засобами категорії «А». Вказана інформація підтверджується довідкою наданою Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях №31/33/05-3286-2025 від 02.04.2025. Одночасно, до позовної заяви ОСОБА_1 надав копію посвідчення водія серії НОМЕР_3 . Стосовно даного посвідчення водія відповідач пояснює, що в Інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» відсутня інформація по існування такого посвідчення водія. Відповідач не може підтвердити легітимність посвідчення водія серії НОМЕР_3 , ні його оригіналу, тим паче його копії. Довідкою наданою Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях №31/33/05-3286-2025 від 02.04.2025 не підтверджено отримання посвідчення водія серії НОМЕР_3 на право керування транспортними засобами категорії «В». На підставі викладеного, відповідач вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4125902 від 22.02.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. винесена законно та обґрунтовано, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, переглянувши надані відповідачем відеозаписи, прийшов до наступного переконання.
Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно п.8 ч.1 ст. 23 Закону "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно ч.ч.2, 3 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.
Згідно п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395, у разі виявлення правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення, в т.ч. передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП, без складання відповідного протоколу.
Відповідно до положень п.2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, ч.2 ст.126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Отже постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення правопорушення. При цьому, не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП.
Застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн.
Вважаючи постанову серії ЕНА №4125902 від 22.02.2025 такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, суд враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 14 Закону №3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
В силу положень пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
На виконання приписів частини п`ятої статті 14 Закону 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
Відповідно до приписів п.п.«в» п.2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Частина 5 статті 121 КУпАП передбачає відповідальність, за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.
Проте, з переглянутого в судовому засіданні відеозапису, який був наданий відповідачем не вбачається, що водій не був пристебнутий паском безпеки під час руху, а тому не можливо встановити, чи останній порушив правила дорожнього руху. Позивач же стверджує, що під час руху він був пристебнутий ременем безпеки, а коли він зупинив автомобіль, тоді вже й відстебнув ремінь.
Інших доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП, відповідачем не надано.
Крім того, суд зазначає, що відповідач у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4125902 від 22.02.2025 взагалі не кваліфікував вказані дії ОСОБА_1 як за відповідним пунктом ПДР так відповідною статтею КУпАП.
Крім того, суд враховує, що статтею 16 Закону 3353-XII визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до приписів п.2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.
Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено введення в Україні воєнного стану із 5 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжено.
На виконання п. 1 ст. 4 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2022 року № 181-р затверджено План запровадження та забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану в Україні (далі - План).
Згідно з п.п. 1, 11 Плану на органи МВС України та Національної поліції, зокрема, покладено обов`язок щодо: організації посиленої охорони та оборони важливих об`єктів національної економіки та об`єктів, що забезпечують життєдіяльність населення; проведення перевірки документів в осіб, а в разі потреби огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 1 розділу І Інструкції про порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10 грудня 2015 року № 1560 (далі - Інструкція № 1560) встановлено, що ця Інструкція, розроблена відповідно до вимог Законів України "Про Національну поліцію", "Про правовий режим надзвичайного стану", "Про правовий режим воєнного стану", Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, Указу Президента України від 21 липня 1994 року № 396 "Про невідкладні заходи щодо посилення боротьби зі злочинністю", визначає організаційно-правові основи та порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності, організацію управління та особливості діяльності поліції в умовах його введення.
Пунктами 2, 5 розділу І Інструкції № 1560 визначено, що посилений варіант службової діяльності - комплекс організаційно-правових, превентивних, профілактичних, оперативних та інших заходів, пов`язаних з особливим режимом виконання службових завдань і залученням значної кількості поліцейських з метою швидкої стабілізації оперативної обстановки, якщо наявними силами і засобами, що безпосередньо залучені до забезпечення публічної безпеки і порядку у повсякденному режимі несення служби, їх виконати неможливо.
Правовою основою діяльності поліцейських в умовах посиленого варіанта є Конституція України, закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, нормативно-правові акти МВС та ця Інструкція.
Згідно з п. 1 розділу ІІ Інструкції № 1560 посилений варіант може бути введений на території держави або в окремих її регіонах чи населених пунктах до введення в установленому порядку надзвичайного та/або воєнного стану за наявності реальної загрози безпеці або життю громадян, усунення якої є одним із основних завдань НПУ.
Наказом Голови Національної поліції України від 09 серпня 2022 року № 568 наказано керівникам структурних підрозділів центрального органу управління поліції, територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції України, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України організувати до завершення (скасування) на території України воєнного стану службову діяльність поліцейських та державних службовців підпорядкованих органів у посиленому варіанті згідно з правовими засадами діяльності Національної поліції України в умовах воєнного стану та скасувати святкові дні.
Отже в умовах воєнного стану в Україні вибіркова перевірка документів в осіб є виправданим заходом.
Згідно частини 2 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що відповідальність за частиною 2 статті 126 КУпАП настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП слугувало встановлення поліцейським Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області сержантом ОСОБА_2 , що в ході проведення перевірки інформації по базі ІПНП «ЦУНАМІ», керування ОСОБА_1 без посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В».
Проте, в матеріалах справи наявна копія посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 26 грудня 1986 року виданого на ім`я ОСОБА_1 , 1962 року народження, з правом керування транспортними засобами категорії «В» (а.с.10), а також талон серії РМА №181476 до посвідчення водія серії НОМЕР_3 (категорії В), з печаткою Прилуцького МРЕО.
Дані оригінали документів надані ОСОБА_1 для огляду в судовому засіданні.
Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС в Київській та Чернігівській областях (філія ГСЦ МВС), згідно облікових даних Єдиного державного реєстру МВс, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02 червня 1979 року звертався до Центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговуння м.Прилуки УДАЇ МВС в Чернігівській області, для отримання посвідчення водія серії НОМЕР_6 з правом керування транспортними засобами категорії «А», та має статус виданий. У зв`язку з тим, що журнали обліку видачі посвідчення водія знавходяться на тимчасово окупованій території, здійснити перевірку та будь-які коригування в ЄДР МВС, щодо посвідчення водія серії НОМЕР_3 , виданого 26 грудня 1986 року в м.Мелітополь, не можливо.
При цьому, згідно копії відповіді Територіального сервісного центру МВС №7442 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях від 15 квітня 2025 року, вбачається, що звернення ОСОБА_1 щодо верифікації посвідчення водія розглянуте та опрацьоване адміністратором ТСЦ №7442 РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях. За результатами розгляду інформують, що в Єдиному державному реєстрі МВС станом на 12 квітня 2025 року містяться відомості про видачу посвідчень водія на ім`я ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 : 1) 02 червня 1979 року серії НОМЕР_6 , з правом керування транспортними засобами категорії «А» (мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше); 2) 26 грудня 1986 року серії НОМЕР_3 , з правом керування транспортними засобами категорії «В» (автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія - восьми). Дані посвідчення водія є безстроковими та мають статус «виданий».
Суд зазначає, що відсутність відомостей про посвідчення водія у базі Інформаційного порталу Національної поліції України «ЦУНАМІ», виникла не з вини позивача і не є доказом того, що ОСОБА_1 не мав права керувати автомобілем, оскільки позивач не є відповідальною особою за ведення та наповнення баз даних МВС України інформацією щодо видачі посвідчень водія.
За таких обставин, висновок поліцейського про те, що ОСОБА_1 не мав права керування транспортним засобом відповідної категорії є передчасним та таким, що зроблений без з`ясування всіх обставин.
Таким чином, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 14.02.2019 року у справі №127/163/17-а, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не було доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення на дату прийняття спірної постанови серії ЕНА №4125902 від 22.02.2025 та не надано доказів, які б підтверджували правомірність оскаржуваної постанови, тобто судом встановлено, що позивач на час складення оскаржуваної постанови мав належне посвідчення водія на право керування автомобілем відповідної категорії, що підтверджується вищевказаними доказами, відтак наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП, слід вважати недоведеним.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд приходить до висновку, що постанова серії ЕНА №4125902 від 22.02.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закриттю.
Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Оскільки позов підлягає задоволенню, сплачений позивачем судовий збір за подання адміністративного позову в сумі 605,60 грн., підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.
На підставі викладеного та керуючись ст.2, 77, 139, 229, 241-246, 286 КАС України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4125902 від 22 лютого 2025 року - задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4125902 від 22 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП, та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 гривень - скасувати.
Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (код ЄДРПОУ-40108651, м.Чернігів, проспект Перемоги, буд.74) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , судові витрати у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення буде виготовлений протягом десяти днів з моменту оголошення вступної та резолютивної частини.
Суддя Наталія ФЕТІСОВА