Справа № 380/10804/24
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 рокусправа № 380/10804/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач-2), у якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача-2 щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії та скасувати рішення про відмову в перерахунку пенсії по особовому рахунку від 30.04.2024 № 97;

- зобов`язати відповідача-1 зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи у пансіонаті "Верховина" Михайлівського гірничозбагачувального комбінату з 01.07.1991 до 21.01.1999 на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 29.03.1983;

- зобов`язати відповідача-1 здійснити позивачу перерахунок пенсії за віком з моменту призначення пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії. 30.04.2024 відповідач-2 рішенням № 97 про відмову в перерахунку пенсії повідомив, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 01.01.1992 до 21.01.1999, оскільки підприємство, на якому працював позивач, розташоване на території російської федерації.

Позивач вважає, що спірним рішенням відповідач-2 порушив його законні права та інтереси, оскільки це рішення ґрунтується на безпідставних мотивах та не відповідає критеріям правомірності, а тому просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою від 24.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

17.07.2024 Головне управління ПФУ в Херсонській області подало відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, мотивуючи тим, що згідно із поданими документами до страхового стажу не зараховано, відповідно до трудової книжки від 29.03.1983 серії НОМЕР_2 , періоди роботи з 01.01.1992 до 21.01.1999 в пансіонаті "Верховина" Михайлівського гірничозбагачувального комбінату.

Так, відповідач-2 вказує, що 02.12.2022 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян державучасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" від 29.11.2022 № 1328, якою постановлено вийти із зазначеної Угоди, вчиненої 13.03.1992 у м. москві. З 19.06.2023 Україна припинила участь в Угоді.

З огляду на вищевикладене, на думку пенсійного органу, при обчисленні страхового стажу, набутого після 31.12.1991 на території російської федерації, норми Угоди не можуть бути застосовані. Страховий стаж обчислюється відповідно до положень статті 24 Закону №1058-IV.

Зазначає, що підприємство, на якому працював позивач у спірні періоди, юридично зареєстроване та фактично знаходиться на території російської федерації, у зв`язку з чим, вищезазначений період роботи зарахувати до страхового стажу позивача немає підстав.

Також відповідач-2 зауважує, що загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законом України "Про пенсійне забезпечення" чітко визначено засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Таким чином, відповідач-2 вважає, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, орган Пенсійного фонду діяв обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Із наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 18.04.2024 отримує пенсію за віком, призначену на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Трудова діяльність ОСОБА_1 підтверджена наявною у матеріалах справи копією трудової книжки від 29.03.1983 серії НОМЕР_2 , зокрема, відповідно до записів № 11-13, позивач у період з 01.07.1991 до 21.01.1999 працював у пансіонаті "Верховина" Михайлівського гірничозбагачувального комбінату".

22.04.2024 позивач звернувся до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії (допризначення у зв`язку із наданням додаткових документів) відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви від 22.04.2024 про призначення пенсії, визначене Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

30.04.2024 Головне управління ПФУ в Херсонській області прийняло рішення №97 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, зазначивши, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано, відповідно до трудової книжки від 29.03.1983 серії НОМЕР_2 , періоди роботи з 01.01.1992 до 21.01.1999, оскільки заявник працював на підприємстві, яке розташоване на території російської федерації.

Вважаючи рішення від 30.04.2024 № 97 протиправним, та таким, що порушує право позивача на пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку доводам позивача про незаконність оспорюваного рішення, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Щодо соціальних виплат стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте, якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі - Закон № 1058-ІV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно зі ст. 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України та складається поряд з національним законодавством, із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань здійснює міжнародне співробітництво, забезпечує виконання зобов`язань, узятих за міжнародними договорами України з питань, що належать до його компетенції (підпункт 13 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 23.07.2014 № 280).

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України гарантовано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода від 13.03.1992) встановлено правила обчислення розміру пенсій.

За правилами ст. 1, ст. 6 Угоди від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Призначення пенсії громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугою років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Відповідно до ст. 7 цієї Угоди питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі.

Угода від 13.03.1992 поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5).

При встановленні права на пенсію необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР до 01.12.1991, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (стаття 11 Угоди від 13.03.1992), а Держави-учасниці Співдружності, у свою чергу, беруть на себе зобов`язання інформувати одна одну про діюче в їхніх державах пенсійне законодавство, наступні його зміни, а також вживати необхідних заходів щодо встановлення обставин, які мають вирішальне значення для визначення права на пенсію та її розміру (ст. 10 Угоди від 13.03.1992).

Частиною 2 ст. 13 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, які виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 передбачено вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

23.12.2022 набув чинності Закон України від 01.12.2022 № 2783-ІХ "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року".

Отже, пенсійні права громадян України, що виникли відповідно до положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, після виходу України із цієї Угоди, тобто після 29.11.2022, не втратили своєї сили у розумінні ч. 2 ст. 13 цієї Угоди від 13.03.1992.

Таким чином, наведені положення Угоди передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають. При цьому, обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Зважаючи на викладене, доводи відповідача-2 про неможливість зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача в російській федерації з огляду на припинення дії Угоди, суд вважає необґрунтованими, оскільки у спірний період вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з урахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

Відтак, суд наголошує, що за наявності чинних у період роботи позивача положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді не зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу при призначенні пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірне рішення від 30.04.2024 № 97 про відмову у перерахунку пенсії позивача не відповідає критеріям обґрунтованості, добросовісності, розумності та пропорційності, з огляду на що є протиправним та підлягає скасуванню.

Окрім того, суд зауважує, що у справі, що розглядається, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління ПФУ в Херсонській області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії.

Тому дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що відмовив позивачу у призначенні пенсії, яким, у цьому випадку, є Головне управління ПФУ в Херсонській області.

До такого висновку дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, який в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суд враховує під час вирішення цього спору.

Крім того, суд зауважує, що у позовній заяві позивач просить зобов`язати відповідача-1 зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи у пансіонаті "Верховина" Михайлівського гірничозбагачувального комбінату з 01.07.1991 до 21.01.1999.

Суд встановив, що 30.04.2024 Головне управління ПФУ в Херсонській області прийняло рішення № 97 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, яким до страхового стажу не зараховано, відповідно до трудової книжки від 29.03.1983 серії НОМЕР_2 , періоди роботи з 01.01.1992 до 21.01.1999.

Оскільки предметом судового захисту можуть бути тільки порушені, невизнані чи оспорювані права, а позивач не надав суду доказів того, що пенсійний орган не зарахував ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.07.1991 до 31.12.1991, суд вважає, що права позивача у даному випадку не порушені, а тому така вимога є передчасною.

Відтак, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в цій частині.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління ПФУ в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.01.1992 до 21.01.1999 у пансіонаті "Верховина" Михайлівського гірничозбагачувального комбінату, та повторно розглянути заяву від 22.04.2024 про перерахунок пенсії (допризначення у зв`язку із наданими додатковими документами) відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач-2, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності свого рішення.

Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .

Згідно із ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 30.04.2024 № 97 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Крицак Валентини, буд. 6; ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_3 ) період роботи з 01.01.1992 до 21.01.1999 у пансіонаті "Верховина" Михайлівського гірничозбагачувального комбінату, та повторно розглянути заяву від 22.04.2024 про перерахунок пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Крицак Валентини, буд. 6; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна