Справа № 140/861/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/861/23 пров. № А/857/3402/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Ільчишин Н. В.,

Шевчук С. М.,

з участю секретаря судового засідання Ханащак С. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року (прийняту в м. Луцьку суддею Валюхом В. М.; дата складення повного судового рішення не вказана) про роз`яснення судового рішення в адміністративній справі № 140/861/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.12.2019 № 757-ос старшину ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії водія відділення логістики відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 1 категорії (тип Б), звільненого з військової служби в запас наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 02.12.2019 № 688-ос за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення.

Вислуга років станом на 28.12.2019 становила в календарному обчисленні 18 років 04 місяці 28 днів, пільгова вислуга - 08 років 05 місяців 05 днів, що разом становило вислугу військової служби 26 років 10 місяців 03 дні.

Листом від 29.04.2022 № 11-10559/0/6-22-вих Адміністрація Державної прикордонної служби України, у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 01 лютого 2022 року щодо підготовки та надсилання до ГУ ПФУ у Волинській області документів для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ, повідомила позивача про відсутність підстав для надання доручення НОМЕР_1 прикордонному загону про підготовку документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років на умовах, встановлених пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, та їх надсилання до відповідного органу ПФУ з огляду на те, що станом на 28.12.2019 вислуга років позивача на військовій службі у календарному обчисленні становить лише 18 років 04 місяців 28 днів, що не відповідає умовам призначення пенсії за вислугу років, встановленим пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Не погодившись із вказаною відмовою, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року в адміністративній справі № 140/4212/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року, позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови в оформленні та направленні до ГУ ПФУ у Волинській області документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України оформити та направити до ГУ ПФУ у Волинській області документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На виконання вказаного рішення листом від 18.11.2022 за № 11-37290/0/6-22 Адміністрація Державної прикордонної служби України направила на адресу ГУ ПФУ у Волинській області необхідні документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 28.11.2022 № 828 у призначенні пенсії ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись із вказаною відмовою, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року в цій справі (набрало законної сили 12 серпня 2023 року) позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) від 28 листопада 2022 року № 828 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі Закон № 2262-ХІІ), з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено

18 грудня 2024 року ГУ ПФУ у Волинській області звернулося до Волинського окружного адміністративного суду із заявою про роз`яснення рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року, у якій, на підставі статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідач просив роз`яснити рішення суду щодо дати, з якої необхідно призначити пенсію позивачу.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року про роз`яснення судового рішення в адміністративній справі № 140/861/23 заяву ГУ ПФУ у Волинській області про роз`яснення судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Роз`яснено, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року у справі № 140/861/23 (в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-XII, з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією) передбачає призначення ОСОБА_1 за вислугу років з 01 лютого 2021 року (тобто, за 12 місяців перед зверненням за пенсією 01 лютого 2022 року).

Не погодившись із зазначеною ухвалою, його оскаржило ГУ ПФУ у Волинській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просило ухвалу суду першої інстанції змінити, вказавши дату, з якої необхідно призначити пенсію ОСОБА_1 - 25 листопада 2021 року, тобто за 12 місяців з дати пересилання уповноваженим органом заяви і документів поштою.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги приписи частини третьої статті 50 Закону № 2262-XII, якими передбачено, що пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією. Також не взяв до уваги статтю 48 вказаного Закону, за якою днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення, що узгоджується з приписами пункту 11 розділу 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Як видно із матеріалів справи, позивач із заявою про призначення пенсії звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби 01 лютого 2022 року, проте матеріали про призначення ОСОБА_1 пенсії були надіслані цим органом на адресу ГУ ПФУ у Волинській області лише 24 листопада 2022 року та отримані ним 28 листопада 2022 року.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, зазначивши в оскаржуваній ухвалі, що днем призначення пенсії позивачу необхідно вважати 01 лютого 2022 року. Приймаючи вказану ухвалу, суд першої інстанції фактично переклав відповідальність за протиправні дії Адміністрації Державної прикордонної служби на ГУ ПФУ у Волинській області, що є порушенням норм процесуального права. Зауважило, що ГУ ПФУ у Волинській області не було стороною у справі № 140/4212/22, а отже не може нести відповідальність за наслідками його прийняття. Крім того, надаючи роз`яснення у цій справі, суд першої інстанції порушив вимоги статті 48 Закону № 2262-XII.

Позивач подав відзив на вказану апеляційну скаргу, вважаючи, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому просив апеляційну скаргу ГУ ПФУ у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Покликався, зокрема, на те, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не відповідають правовим нормам, які регулюють спірні правовідносини. З покликанням на статті 50 Закону № 2262-XII вказав, що позаяк він звернувся до уповноваженого органу з проханням підготувати 01 лютого 2022 року, то пенсії йому має бути призначені з 01 лютого 2021 року. Натомість відповідач не врахував, що «день звернення за призначенням пенсії» та «день виникнення права на пенсію» є різними поняттями.

Також позивач подав до суду заяву, в якій просив розглянути справи без його участі в порядку письмового провадження.

Просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник апелянта, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Як встановлено судом, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року в цій справі викликало суперечки між сторонами щодо його розуміння та під час його виконання у тій частині, яка стосується дати, з якої позивачу необхідно призначити пенсію.

Частиною третьою статті 50 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Відповідно до статті 48 Закону № 2262-ХІІ днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Згідно із пунктом 11 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 за № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 р. за № 135/13402) (далі - Порядок № 3-1) днем звернення за призначенням пенсії є день подання до органу, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення уповноваженим органом (структурним підрозділом).

З матеріалів справи видно, що із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 01.02.2022 (а. с. 58 зворот).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 3-1 заява про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності подається військовослужбовцем, звільненим зі служби, та особою, яка має право на пенсію згідно із Законом або відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку (заява про призначення/перерахунок пенсії), до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Міністерства юстиції України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби судової охорони, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Управління державної охорони України (далі - уповноважений орган (структурний підрозділ)), за останнім місцем служби.

Зі змісту вказаної норми видно, що заява про призначення пенсії за вислугу років подається військовослужбовцем, звільненим зі служби, та особою, яка має право на пенсію згідно із Законом, подається до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства оборони України (далі - уповноважений орган (структурний підрозділ)), за останнім місцем служби.

Проте, матеріали про призначення ОСОБА_1 пенсії були надіслані на адресу ГУ ПФУ у Волинській області листом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 18.11.2022 № 11-37290-0/6-22-Вих лише 24.11.2022 (а. с. 91) та отримані відповідачем 28.11.2022, про що вказано у рішенні від 28.11.2022 № 828 (а. с. 15).

При цьому, суд враховував, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31.08.2022 (залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2022) у справі № 140/4212/22 були визнані протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови в оформленні та направленні до ГУ ПФУ у Волинській області документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ та зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України оформити та направити до ГУ ПФУ у Волинській області документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ (а. с. 10 - 12).

Тобто, матеріали про призначення пенсії ОСОБА_1 були скеровані на адресу ГУ ПФУ у Волинській області 24.11.2022 більш як через дев`ять місяців після звернення позивача із заявою про призначення пенсії від 01.02.2022, а дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови в оформленні та направленні до ГУ ПФУ у Волинській області документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ визнані протиправними в судовому порядку (рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31.08.2022 у справі № 140/4212/22).

За вказаних обставин, днем звернення позивача ОСОБА_1 за призначенням пенсії необхідно вважати не день направлення матеріалів про призначення пенсії ОСОБА_1 на адресу ГУ ПФУ у Волинській області в порядку виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31.08.2022 у справі № 140/4212/22 (24.11.2022), а день подання заяви про призначення пенсії 01.02.2022.

Відтак, з метою усунення невизначеності рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.07.2023 у цій справі та запобіганню виникненню нових судових спорів, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за необхідне заяву про роз`яснення судового рішення задовольнити таким чином що вказане рішення передбачає призначення ОСОБА_1 за вислугу років з 01 лютого 2021 року (тобто, за 12 місяців перед зверненням за пенсією 01 лютого 2022 року).

Таке роз`яснення, на переконання колегії суддів, не є перекладанням відповідальності Адміністрації Державної прикордонної служби України за його неправомірні дії на ГУ ПФУ у Волинській області, а сприяє ефективному захисту прав позивача, який не може зазнавати матеріальних втрат через неправомірні дії суб`єкта владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Вказане в повній мірі узгоджується з приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У частині решти доводів апеляційної скарги ГУ ПФУ у Волинській області колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані судом та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Решта доводів апеляційної скарги позивача на законність рішення суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині не впливають і висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року про роз`яснення судового рішення в адміністративній справі № 140/861/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Н. В. Ільчишин
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 21.04.25