Справа № 160/23453/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 160/23453/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року в адміністративній справі №160/23453/24 (головуючий суддя першої інстанції Ільков В.В.) за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 28.08.2024 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просив:

- стягнути податковий борг з платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету на суму 1834614,27 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач має податковий борг у загальному розмірі 1834614,27 грн., який утворився внаслідок несплати узгоджених податкових зобов`язань по податку на додану вартість, військового збору, податку на доходи фізичних осіб та штрафних санкцій. Відповідачем сума податкового боргу у добровільному порядку не сплачена, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто податковий борг з платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного бюджету у розмірі 1 834 614,27 гривень.

Розподіл судових витрат не здійснювався.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що судом першої інстанції порушено право відповідача на справедливий судовий розгляд. Вказує, що позовні вимоги не містять належного обґрунтування, тобто підстав та конкретних дат виникнення заявленого податкового боргу. Крім того, відповідач вважає, що контролюючий орган зловживає своїми процесуальними правами в частині звернення до суду з цим позовом без дотримання трирічного строку, встановленого законодавством. Посилається на те, що податкова вимога та податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виник податковий борг, оскаржені відповідачем у судовому порядку, а тому не є узгодженими. Зазначає, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду з цим позовом, а тому заявлений податковий борг вважається безнадійним та підлягає списанню. Крім того, податковим органом порушено порядок та строки направлення відповідачу податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень, на які позивач посилається в позовній заяві. Вказує, що позов подано не уповноваженою особою, яка не надала до суду належних документів на підтвердження наявності повноважень підписувати позовні заяви.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані їм Податковим кодексом України повноваження.

Відповідач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), є фізичною особою-підприємцем та перебуває на обліку як платник податків в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.

Судом першої інстанції встановлено, що на теперішній час в інтегрованих картках платника податків ФОП ОСОБА_1 обліковується податковий борг в розмірі 1834614,27 грн, а саме:

Заборгованість по податку на додану вартість, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 445420,41 грн, згідно:

- ППР № від 02.12.2019 року на суму 289499,20 грн. (основний платіж - 223194,52 грн., штрафна санкція - 57899,84 грн.);

- ППР № від 02.12.2019 року на суму 115799,68 грн..

Пеня, яка нарахована згідно ст.129 ПК України на виявлені заниження податкового зобов`язання на суму 48526,37 грн..

Заборгованість по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 106856,19 грн., згідно:

- ППР № від 02.12.2019 року на суму 99283,28 грн. (основний платіж - 66135,80 грн., штрафна санкція - 33 094,43 грн.).

Пеня, що нарахована згідно ст.129 ПК України на виявлені заниження податкового зобов`язання на суму 7625,96 грн..

Заборгованість по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 1282167,67 грн, згідно:

- ППР № від 02.12.2019 року на суму 1191399,37 грн. (основний платіж - 793523,02 грн., штрафна санкція - 397133,12 грн.).

Пеня, що нарахована згідно ст.129 ПК України на виявлені заниження податкового зобов`язання на суму 91511,53 грн..

Заборгованість по адміністративним штрафам та інші санкціям, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 170,00 грн., згідно:

- ППР № від 02.12.2019 року на суму 170,00 грн..

Крім того, судом встановлено, що у квітні 2021 року відповідач зверталась до суду з адміністративним позовом до ГУ ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № від 02.12.2019 року у сумі 231091,08 грн., податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2019 року за платежем військовий збір в сумі 99283,28 грн., податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2019 року за платежем податок на додану вартість в сумі 289499,20 грн., податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2019 року за платежем на доходи фізичних осіб в сумі 1191399,37 грн., податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2019 року на загальну суму штрафу в сумі 115799,68 грн., рішення № від 02.12.2019 року про застосування штрафних санкцій в сумі 32458,01 грн., податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2019 року про штрафні санкції в сумі 170,00 грн., постанови №54 від 20.12.2019 року про накладення адміністративного стягнення за приписами статті 165-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн..

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року по справі №160/3561/20 адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року по справі №160/3561/20 - скасовано. Прийнято у справі нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року у справі №160/3561/20 касаційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року залишено без змін.

Згідно вимог ст.ст.56, 57 ПК України у зв`язку з несплатою ФОП ОСОБА_1 у встановлені строки нарахованих сум, грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу, а тому відповідно до ст.59 ПК України податковим органом сформована податкова вимога від 14.04.2023 року №0-0436, яка була направлена на адресу платника податків засобами поштового зв`язку та повернута поштою 09.06.2023 року в зв`язку з закінченням терміну зберігання.

У зв`язку з несплатою відповідачем вищезазначених сум, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що доказів оскарження податкової вимоги від 14.04.2023 року №0-0436, яка вважається належним чином врученою у розумінні п.42.2 ст.42 ПК України, матеріали справи не містять. Суд зазначив, що станом на час розгляду справи відповідач не сплатив узгоджену суму грошового зобов`язання, внаслідок чого податковий борг в сумі 1834614,27 грн. підлягає стягненню в судовому порядку.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п.п.16.1.3, 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, а також передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із приписами п.36.1, п.36.2 ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Відповідно до п.49.2. ст.49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Згідно із п.54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

За приписами п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 56.11 ст.56 ПК України визначено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідно до положень п.57.2 і п.57.3 ст.57 ПК України у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, в інтегрованих картках платника податків за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 обліковується податковий борг на загальну суму 1834614,27 грн., який виник в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань по податку на додану вартість, військового збору, податку на доходи фізичних осіб та штрафних санкцій, а також нарахованої пені.

Контролюючим органом були винесені податкові повідомлення-рішення, в тому числі за штрафними санкціями, які оскаржені відповідачем у судовому порядку.

Як зазначалося вище, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року по справі №160/3561/20, яким було задоволено позовні вимоги в повному обсязі, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року скасовано. Судом апеляційної інстанції прийнято у справі №160/3561/20 нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28.09.2022 року постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року у справі у вказаній справі залишено без змін.

Згідно приписів ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, посилання скаржника на те, що податковий борг, який просить стягнути позивач, виник на підставі оскаржених податкових повідомлень-рішень, які не можуть слугувати підставою для такого боргу, а відтак і для позову по даній справі, колегія суддів вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки рішенням, яке набрало законної сили, ФОП ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.59 ПК України у зв`язку із несплатою ФОП ОСОБА_1 бюджету сум податкового боргу, контролюючим органом сформована податкова вимога від 14.04.2023 року №0-0436, яка була направлена на адресу платника податків засобами поштового зв`язку та повернута поштою 09.06.2023 року в зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с.16-17).

Приписами п.42.2 ст.42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів оскарження зазначеної вище податкової вимоги в судовому та/або адміністративному порядку, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Зазначена вище податкова вимога на теперішній час не оскаржена, не відкликана, та відповідачем самостійно не погашено податковий борг за визначеними грошовими зобов`язаннями.

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Так як відповідачем сума податкових зобов`язань не була сплачена своєчасно, вона набула статусу податкового боргу.

Стосовно доводів відповідача про порушення контролюючим органом встановленого ПКУ строку для примусового стягнення сум податкового боргу 1095 днів (які, на думку відповідача, слід відраховувати з дня прийняття постанови суду апеляційної інстанції від 15.04.2021 року) та визнання заявленого податкового боргу безнадійним, колегія суддів зазначає про таке.

Пунктом 56.2 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до абзацу другого підпункту 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Згідно з пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Визначене контролюючим органом податкове зобов`язання вважається узгодженим з моменту отримання податкового повідомлення-рішення, якщо платник податків не оскаржив таке податкове повідомлення-рішення до контролюючого органу чи суду у межах визначених в законі строків. Тільки у разі звернення платника податків до контролюючого органу зі скаргою про перегляд податкового повідомлення-рішення або оскарження його до суду грошове зобов`язання вважається неузгодженим відповідно до дня закінчення процедури адміністративного оскарження або до розгляду справи судом по суті та прийняття судом рішення.

Як зазначалося вище, податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виник податковий борг, оскаржені відповідачем у судовому порядку. Рішення суду першої інстанції ухвалено 18.09.2020 року. Постанова суду апеляційної інстанції прийнята 15.04.2021 року.

Відповідач подавала касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року по справі №160/3561/20.

Постановою Верховного Суду від 28 вересня 2022 року касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року у справі №160/3561/20 залишено без змін.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що з урахуванням змін, внесених в Податковий кодекс України в період дії карантину та запровадження з 24.02.2022 року воєнного стану на території України, позивачем дотримано встановлених чинним податковим законодавством строків звернення до суду із позовом про стягнення заявленого податкового боргу в судовому порядку.

Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів зазначає, що з 18.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу. Оскільки строк позовної давності в період карантину, визначених пунктом 102.4 статті 102 ПК України було зупинено до 30.06.2023 року, контролюючий орган звернувся до суду із даною позовною заявою в межах строку встановленого законодавством.

Таким чином, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наведеними вище матеріалами справи.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скаргх, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року в адміністративній справі №160/23453/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року в адміністративній справі №160/23453/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко