Справа № 280/11596/24
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 280/11596/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року

у адміністративній справі № 280/11596/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у розмірі 1 300 000 грн. та грошового забезпечення у розмірі 137 253,96 грн., а також зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у розмірі 1 300 000 (один мільйон триста тисяч) грн. та грошового забезпечення у розмірі 137253,96 грн. (сто тридцять сім тисяч двісті п`ятдесят три гривні 96 копійок).

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку командуванням військової частини НОМЕР_1 з підстав не врахування судом повних обставин зазначеної адміністративної справи та того, що позивачем не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначенні ним в позові відносно визнання протиправними та скасування наказів і стягнення частини грошового забезпечення, у зв`язку з чим просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 у повному обсязі та винести нове рішення, яким у позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга відповідача мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції у цій справі про доведеність позивачем заявлених у цій справі вимог без урахування положень ч. 9 ст.1, ст.9, п. 11 ст.10-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII, абз.1 п.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII, а також положень абз.4 п.10 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року та абз.5 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», якими передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн. включаються особи, які: - перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого); - чи перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії.

Також на переконання відповідача судом першої інстанції не було враховано, що позивач не надав ні до військової частини НОМЕР_1 ні до матеріалів судової справи копій підтверджуючих документів щодо перебування його на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманням поранення під час захисту Батьківщини, а згідно довідки про доходи виданій ОСОБА_1 та виписки з карткового рахунку останнього йому нараховувалась та виплачувалась додаткова грошова винагорода під час дії воєнного стану у розмірі 100 000 гривень за період з березня 2023 року по січень 2024 року включно (у довідці про доходи зазначається виплати за минулий місяці, окрім того можливо з даної довідки побачити про доплати в розмірі 200 000 грн. на місяць, тобто за попередні місяці).

Окрім того, командування військової частини НОМЕР_1 наголошує, що додані позивачем до позовної заяви копії медичних виписок та довідок про перебування на стаціонарному лікуванні за періоди з 26.09.2023 по 26.12.2023, з 07.06.2024 по 12.08.2024, з 25.07.2024 по 12.08.2024, слід розглядати з урахуванням проміжних висновків ВЛК щодо необхідності позивачеві довгострокового лікування, які позивачем не надавалися, а суд першої інстанції не звернув на це уваги.

Мотивуючи безпідставність висновків суду першої інстанції в частині, яка стосується протиправності бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному обсязі поточного грошового забезпечення у розмірі 137 253,96 грн., відповідач посилаючись на положення п.2, п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та на п.2, п.3, п.7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, відповідач наголошує, що військовою частиною НОМЕР_1 повністю було виконано покладені на неї обов`язки щодо виплати грошового забезпечення вище

переліченими нормами законодавства, що підтверджується доданими розгорнутими довідками.

При цьому, акцентуючи увагу на тому, що підставою невиплати позивачу додаткової винагороди під час дії воєнного стану за оспорюваний період слугували накази командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності), які прийняті на виконання вимог Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного етану в Україні» та від 24 лютого 2022 року № 69 «Про загальну мобілізацію», Постанови № 168 (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року № 217), рішення Міністра оборони України від 07 березня 2022 року № 1217, Порядку документального підтвердження (в умовах воєнного стану) безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також підтвердження перебування військовослужбовців в районах проведення зазначених заходів затвердженого Головнокомандувачем Збройних Сил України 06 березня 2022 року, відповідно до абзацу дев`ятого пункту 10 рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298, та на підставі рапорту командира підрозділу відповідач зазначає, що вказані накази командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) на підставі якого позивачу нараховано та виплачена додаткова винагорода за оспорюваний період, на момент подачі позовної заяви були чинними і в судовому порядку не оскаржувались, відповідно, на переконання відповідача ним виконано усі покладені на нього чинним законодавство обов`язки та виплачено позивачу додаткову винагороду саме передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 за весь оспорюваний період, що у сукупності відповідач вважає свідчить про безпідставність та необґрунтованість вимог позивача, і про наявність підстав для скасування рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.02.2025 у цій справі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність застосування до них норм матеріального і процесуального права, колегією суддів не встановлено підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача та для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з нижченаведеного

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та має право на встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій пільги, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 14.06.2023 (а.с.20), а звернення ОСОБА_1 з позовом у цій справі пов`язано із захистом права на нарахування та виплату йому грошового забезпечення і додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я внаслідок отриманої ним 07.05.2023 вибухової травми і вогнепальних поранень під час безпосередньої участі у бойових діях при захисті Батьківщини і виконанні бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1

Як з`ясовано за матеріалами справи, солдат ОСОБА_1 інженерно-саперного взводу НОМЕР_3 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.05.2023 № 783 07.05.2023 (а.с.21-24), знаходячись в районі бойових дій в районі населеного пункту Діброва Луганської області під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини отримав 07.05.2023 поранення різного ступеня тяжкості, що підтверджено: карткою пораненого від 07.05.2023 року (а.с.25); та виданою Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.05.2023 № 783 Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 23.05.2023 № 1047 (а.с.27), за змістом якої солдат ОСОБА_1 отримав: вибухову травму, вогнепальні осколкові множинні сліпі та наскрізні поранення обох нижніх кінцівок з вогнепальними переломами кісток гомілки справа, зліва, вогнепальне осколкове сліпе поранення грудної клітки зліва, пневмоторакс зліва; вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої кисті за обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань в складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту АДРЕСА_1 внаслідок спрацювання ворожого мінно-вибухового засобу, і травмування не пов`язано з використанням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій в стані алкогольного сп`яніння, під час травмування перебував в засобах індивідуального захисту.

Під час проведення первинного медичного огляду солдата ОСОБА_1 також не було виявлено ознаків алкогольного та наркотичного сп`яніння та не встановлено обставин вчинення самокаліцтва, тобто умисного ухилення від проходження військової служби військовослужбовцем, або пов`язаності поранення з вчиненням кримінального (адміністративного, дисциплінарного правопорушення).

Відповідно до виданої солдату ОСОБА_1 . Довідки № 536 військово-лікарської комісії від 03.08.2023 (а.с.23) отримана ним травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини (довідка про обставини травми № 1047 від 23.05.2023) і згідно наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007 вказана травма є тяжкого ступеню, яка на підставі ст. 81, графи ІІ Розкладу хвороб, графи 7 ТДВ Б потребує лікування та реабілітації в ДУ «НІХТ ім. О.О. Шалімова» НАМН України орієнтовним терміном 14 календарних днів з послідуючим проходженням ВЛК.

Відповідно до виданої солдату ОСОБА_1 . Довідки військово-лікарської комісії № 644 від 26.09.2023 (а.с.34), отримана ним травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини (довідка про обставини травми № 1047 від 23.05.2023), і згідно наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007 є травмою тяжкого ступеню, що на підставі ст. 81, графи ІІ Розкладу хвороб, графи 7 ТДВ Б потребує лікування та реабілітації в ДУ «Інститут травматології та ортопедії» НАМН України орієнтовним терміном 30 календарних днів з послідуючим проходженням ВЛК.

Оформленою 20.06.2024 року Довідкою-випискою з історії хвороби стаціонарного хворого № 595717 (а.с.28-29), ОСОБА_1 був госпіталізований в період з 07.06.2024 по 20.06.2024 з діагнозом: післяопераційний дефект нижньої кінцівки на рівні н/3 стегна, за наслідками вогнепального (осколкового) поранення обох нижніх канцівок 07.05.2023 та хронічним травматичним остеомієлітом лівої стегнової кістки в ст.нестійкої ремісії, колінного суглобу фіксованого АЗФ, ішемічної контрактури лівої стопи сер.А ст тяжкості. Відповідно до вказаної довідки-виписки, позивачу під час його госпіталізації з 26.09.2023 року по 21.03.2024 року була проведена 04.01.2024 операція «дебрибмент, евакуація гематоми, санації рани передньої поверхні лівого стегна», під час госпіталізації у період з 26.09.2023 року по 21.03.2024 року позивачу проводилося консервативне лікування та реабілітація, а в період госпіталізації з 07.06.2024 по 20.06.2024 прозивачу було проведено 10.06.2024 року операцію «надвиросткова трансфеморальна ампутація правої нижньої кінцівки»

Згідно виданої солдату ОСОБА_1 . Довідки військово-лікарської комісії ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» № 5916 від 24.07.2024 року (а.с.31), позивачу було проведено медичний огляд ВЛК ДУ ІТО НАМН України 24.07.2024 та підтверджено, що згідно наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007 отримана ним травма відноситься до тяжких травм та пов`язана із захистом Батьківщини, що й було підставою для його госпіталізізації на період з 25.07.2024 по 12.08.2024, що підтверджено Довідкою-випискою з історії хвороби стаціонарного хворого № 595717 ОСОБА_1 (а.с.32-33) за змістом якої ОСОБА_1 у цей період проводилося лікування остеомієліту кістки тазу та стегна і 01.08.2024 року була проведена операці «Трансфеморальна ампутації лівої нижньої кінцівки», після чого він був виписан у відділення реабілітації ДУ ІТО НАМН України, де проходив стаціонарне відновне лікування на базі відділу реабілітації ДУ ІТО НАМН України з 26.09.2023 по час видачі цієї довідки (26.11.2024 року) з зауваженням про необхідність забеспечення позивача допоміжними засобами реабілітації, що підтверджено Довідкою ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» від 26.11.2024 № 284888 (а.с.35), висновком про необхідність забезпечення особи з обмеженими повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) від 31.07.2024 року (а.с.26-27) та довідкою протезиста про необхідність забезпечення від 05.09.2024 (а.с.38).

Таким чином, наведеними вище обставинами у сукупності, які доказово підтверджено письмовими доказами (а.с.21-38), позивачем беззаперечно доведено, що після отримання ним під час захисту Батьківщини 07.05.2023 року травми тяжкого ступеню, ОСОБА_1 у період з 07.05.2023 року по час звернення до суду з позовом у цій справі (13.12.2024) постійно та безперервно проходив стаціонарне лікування та реабілітацію в закладах охорони здоров`я, а його виписки з лікувальних закладів були пов`язані лише у зв`язку з необхідністю переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а тому колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача про не підтвердження позивачем його перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманням поранення під час захисту Батьківщини.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині, яка стосується обговорення та вирішення вимог позивача про протиправність бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати йому грошового забезпечення та додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, колегія суддів звертає увагу на обґрунтоване врахування судом першої інстанції того, що відповідно до пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.05.2023 № 783 помічник командира з фінансово-економічної роботи-начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 зобов`язувався забезпечити з 07.05.2023 нарахування та виплату на період дії воєнного стану солдату ОСОБА_1 , який отримав поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, додаткової винагороди в розмірі 100000 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (в тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення та висновком (постановою) військово-лікарської комісії.

У даному випадку колегія суддів наголошує, що дійсно, після отримання ОСОБА_1 07.05.2023 року поранення в ході захисту Батьківщини, військова частина виплачувала заробітну плату та додаткову грошову винагороду позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і п.2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцями Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, що підтверджено Довідкою про доходи від 12.04.2024 року № 836/ФС (а.с.39) за змістом якої позивач з березня 2023 року по вересень 2023 року у повному обсязі отримав додаткову винагороду у розмірі 100000 грн. на місяць, а також грошове забезпечення у розмірі від 10392,37 грн. до 22875,66 грн.

Разом з тим, звертає увагу і те, що вже у жовтні 2023 року позивачу не було виплачено додаткову винагороду у розмірі 100000 грн., а у період з 01.01.2024 року до 01.12.2024 року позивач взагалі не отримував виплат грошової допомоги відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, і з липня 2024 року по грудень 2024 року позивачу не виплачувалося також грошове забеспечення у розмірі 22875,66 грн., що не спростовується відповідачем по справі та підтверджується випискою за картковим рахунком (а.с.41-43) і змістом долучених до материалів справи листів військової частина НОМЕР_1 від 12.10.2024 року № 2492/ФС (а.с.104) і ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.07.2024 року № 38Г/6969 (а.с.114-115)

Зокрема, у відповідь на звернення позивача на «гарячу лінію» Міністерства оборони України з приводу невиплати грошового забезпечення, військовою частиною НОМЕР_1 на ім`я командира військової частини НОМЕР_4 було скеровано лист від 12.10.2024 № 2492/ФС, в якому вказано тільки про виплачене ОСОБА_1 грошове забезпечення за січень 2024 року у сумі 24363,98 грн. і про зарахування на його картковий рахунок 13.02.2024 було суми у розмірі 23998,52 грн., та одночасно зазначено, що з лютого 2024 року грошове забезпечення не виплачувалось ОСОБА_1 виходячи із його довготривалого та не надходження до військової частини НОМЕР_1 підтвердження про довготривале лікування, лише із зазначенням про те, що після надання висновку ВЛК про потребу лікування ОСОБА_1 грошове забезпечення йому буде доплачено.

Разом з тим, навіть після подання ОСОБА_1 заяви від 26.06.2024 про виплату додаткової винагороди (а.с.105-106) і відповідних рапортів на ім`я начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 (а.с.108-109) та від 19.08.2024 (а.с.116-117), а також на ім`я командування десантно-штурмових військ України від 12.07.2024 (а.с.11-112) в яких висловлювалося прохання вжити заходи щодо виплати додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні за жовтень 2023 року у розмірі 100000 грн. та за період з січня 2024 року по травень 2024 року у розмірі 700000 грн., а також долучалися медичні документи на підтвердження його перебування у стаціонарі, лікування та визначення стану після поранення, лише командування десантно-штурмових військ Збройних Сил України листом від 31.07.2024 (а.с.114-115) повідомили ОСОБА_1 , що військовою частиною НОМЕР_1 на картковий рахунок 25.12.2023 зараховано додаткову винагороду з розрахунку 100000 грн. на місяць за вересень та жовтень 2023 року у сумі 200000 грн., а також про те, що для вирішення питання щодо виплати додаткової винагороди за період перебування на лікуванні з січня по травень 2024 року необхідно надати рапорт із підтверджуючими документами щодо перебування на лікуванні, а саме: довідку про отримання поранення, визначену додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України та медичні документи, що підтверджують лікування. Тобто, фактично без урахування вказаних заяв і рапортів ОСОБА_1 , та доданих до них медичних документів, командування десантно-штурмових військ Збройних Сил України суто формально виклали інформацію по раніше виплаченим коштам (хоча позивач проти цього і заперечував), і взагалі не відреагували на надані позивачем медичні документи та на його вимоги виплати додаткову винагороду за жовтень 2023 року і грошове забезпечення та додаткову винагороду за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

При цьому, колегія суддів акцентує також увагу на то, що військова частина НОМЕР_1 взагалі не відреагувала ні на подані ОСОБА_1 медичні документи, ні на його заяву про виплату додаткової винагороди за жовтень 2023 року (а.с.105-106), ні на рапорти від 12.07.2024 (а.с.111-112) та 19.08.2024 (а.с.116-117), ні на адвокатський запит від 01.07.2024 (а.с.108-109), а право позивача на отримання належного йому грошового забезпечення та додаткової винагороди продовжується порушуватися фактично і на час вирішення спору у судовому порядку.

За наведених обставин, колегія суддів у повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції про грубе порушення відповідачем права позивача ОСОБА_1 на отримання збільшеної до 100 000 гривень винагороди протягом строку його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого у розмірі 1300000 грн., також як і підтримує обґрунтування цих висновків суду першої інстанції, зроблених на підставі аналізу положень: ч.2 ст.19, ч.1 і ч.2 ст.17, ст.65 Конституції України; ч.1 і ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII); Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію»; пунктів 1, 1-1, 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова КМУ №168); п.2 і п.3, пунктів 2, 10, 11, 12 розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260); та Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800 у додатку 5 якого визначено форму довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), яка саме і є підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, що виплачуються згідно пункту 13 Порядку №260 під час лікування, під час відпустки за станом здоров`я військовослужбовцям, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному).

Колегія суддів обґрунтованими також вважає посилання суду першої інстанції на норми Постанови №168, якою чітко встановлено дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я: це пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, і факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення, а також на те, що постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода, що у сукупності на переконання колегії суддів при дотримані у спірних правовідносинах вищевказаних умов та підтвердження довідкою військової частини НОМЕР_1 від 23.05.2023 №1047 обставин травми (поранення, контузії, каліцтва) та долученими до матеріалів справи медичними документами (направленнями на лікування позивача, виписками із його медичної карти стаціонарного хворого, довідками, висновками ВЛК та висновками про необхідність забезпечення особи з обмеженнями повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації) є беззаперечним доказом проявленої відповідачем протиправності при відмові відповідача у виплаті позивачу додаткової винагороди (до 100 000 грн.) за час його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого

Оскільки доказів виплати позивачу додаткової винагороди відповідачем до суду не надано, також як і не спростовано доводи позивача щодо розміру невиплаченої додаткової винагороди, колегія суддів визнає правильними висновки суду першої інстанції про протиправність відповідача, допущену внаслідок не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, що складає загальну суму у розмірі 1300000 грн., і про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 у зазначеній частині, які підлягають задоволенню.

Обговорюючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача, які стосуються нарахування та виплати відповідачем на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення у розмірі 137253,96 грн., колегія суддів бере до уваги, що вирішуючи в зазначеній частині спір у цій справі, суд першої інстанції обґрунтовано спирався на положення розділу І Порядку №260, згідно якого військовослужбовцям, які проходять військову службу в апаратах Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, військовій частині НОМЕР_5 (далі - військові частини) виплачується грошове забезпечення в межах передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців асигнувань та за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника). При цьому, до грошового забезпечення входять як щомісячні основні та додаткові види, що виплачуються в поточному місяці за минулий, так і одноразові додаткові види, що виплачуються в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Оскільки матеріалами справи підтверджено і відповідачем по справі не спростовується, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , відповідач зобов`язаний нараховувати та виплачувати позивачу відповідне грошове забезпечення, яке протиправно відповідачем не нараховується та не виплачується ОСОБА_1 починаючи з липня 2024 року та до часу звернення позивача до суду з позовом у цій справі, що відповідно, є підставою для задоволення вимог позивача в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення за період проходження військової служби у розмірі 137253,96 грн.

Підсумовуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що доводами апеляційної скарги відповідача висновки суду першої інстанції у цій справі не спростовуються, колегія суддів виходячи з повноти встановлення судом першої інстанції усіх обставин спірних правовідносин, їх всебічної оцінки з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів та на підставі норм матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача має бути залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Керуючись ст.ст.242, 315, 316, 322 325, 328 КАС України, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов