Справа № 607/1062/25
Суддя: Герчаківська О. Я.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2025 Справа №607/1062/25 Провадження №2-а/607/156/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участі секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови від 10 січня 2025 року № 28по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (даті ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови від 10 січня 2025 року № 28по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його 30 грудня 2024 року доставлено працівниками Національної поліції до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 . В ході звіряння військово-облікових даних виявлено, що відповідно до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 3202 від 04 червня 2024 року ОСОБА_1 був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 06 червня 2024 року.

Згідно наказу ПрАТ «Тернопільський кар`єр» № 69 від 04 червня 2024 року наказано ознайомити громадянина ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 та увільнити від роботи на вказаний у розпорядженні період.

Відповідно до складеного акту «Про відмову ознайомитися з наказом № 69 від 04 червня 2024 року «Про оповіщення працівників щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 для звірки облікових даних» від 05 червня 2024 року громадянин ОСОБА_1 ознайомлений з наказом, проте від підпису відмовився.

Про те, що позивач повинен був з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 06 червня 2024 року на підприємстві йому ніхто не повідомляв. Акт «Про відмову ознайомитися з наказом № 69 від 04 червня 2024 року «Про оповіщення працівників щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 для звірки облікових даних» він не підписував.

Постановою тимчасово виконуючого начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 28 від 10 січня 2025 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

Ознайомившись із змістом постанови № 28 від 10 січня 2025 року позивач вважає її незаконною, та такою яка підлягає скасуванню з наступних підстав.

20 червня 2024 року ОСОБА_1 пройшов медичний огляд у позаштатній постійно діючій військово-лікарській комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 та оновив військово-облікові дані в термін передбачений законодавством України.

30 грудня 2024 року був складений протокол № 93/316 старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_1 капітаном ОСОБА_2 , а постанова № 28 винесена 10 січня 2025 року.

тимчасово виконуючим, обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником ОСОБА_3 .

Отже, за змістом наведених правових норм КУпАП притягнення до адміністративної відповідальності починається з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Прийняття ж постанови за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення є вирішенням такої справи по суті, яка передбачає встановлення наявності складу адміністративного правопорушення або його відсутності та, відповідно, застосування санкції, закриття справи, що відповідає положенням статті 284 КУпАП.

Уповноважені посадові особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення передбачені статтями 210, 210-1, 211 КУпАП визначаються наказами керівників відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Всупереч вищезазначеному до протоколу не пред`явлено та не додано до матеріалів відповідного Наказу, що визначає старшого офіцера ІНФОРМАЦІЯ_1 капітана ОСОБА_2 таким, що відповідно визначає уповноважену особу.

Позивач вважає що Протокол № 3/316 не містить належного опису подій, які б чітко підтверджували факт адміністративного правопорушення, а саме: доказів, що підтверджують умисне порушення вимог ОСОБА_1 ст. 210-1 КУпАП; роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків.

На підставі протоколу № 3/316 від 30 грудня 2024 року була винесена постанова тимчасово виконуючого начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 28 від 10 січня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП. У рішенні відповідача відсутній аналіз таких суттєвих факторів, як неповне з`ясування обставин справи, обставини складання протоколу, зокрема наявність уповноваження особи, яка склала цей документ.

Позивач, не погоджується із зазначеним рішенням та вважає себе невинним, а постанову № 28 від 10 січня 2025 року необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з не уповноваженою особою, яка його склала, неповним з`ясуванням обставин справи, та з порушенням ст. 254 КУпАП.

Ухвалою судді від 21 січня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, від 10 січня 2025 року № 28; постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

11 лютого 2025 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області зареєстровано відзив на адміністративний позов, поданий ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому представник відповідача просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

30 грудня 2024 року близько 12 год. громадянин ОСОБА_1 був доставлений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення. Під час звіряння облікових даних виявлено, що громадянин ОСОБА_1 відповідно до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 № 3202 від 04 червня 2024 року був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_7 на 06 червня 2024 року.

Відповідно до наказу ПрАТ «Тернопільський кар`єр» № 69 від 04 червня 2024 року наказано ознайомити громадянина ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 , і увільнити від роботи на вказаний у розпорядженні період.

Відповідно до складеного акту «Про відмову ознайомитись з наказом № 69 від 04 червня 2024 року «Про оповіщення працівників щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_8 для звірки облікових даних» від 05 червня 2024 року, громадянин ОСОБА_1 ознайомлений з наказом, проте від підпису відмовився.

ОСОБА_1 , на визначену та повідомлену належним чином дату, час та місце прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_7 не з`явився. Будь-яких підтверджуючих документів, які б засвідчували поважність неприбуття у визначений строк (3 дні від дати прибуття, визначеній у повістці) не надав.

Абзацом 7 пункту 3 частини 1 статі 22 України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни, у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язані з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зокрема передбачено, що громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до пункту 3 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх утрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, громадянин ОСОБА_1 , 06 червня 2024 року здійснив правопорушення, яке вчинене в особливий період (особливий період в Україні діє з моменту оприлюднення Указу Президента від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджений Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VII що набрав чинності з дня його опублікування в газеті «Голос України» від 18 квітня 2014 року № 49, та порушив вимоги абз. 7 п. 3. ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У позовній заяві позивачем основний акцент зроблено на те, що він жодної повістки не отримував, про те, що на підприємстві проводились заходи з оповіщення не знав, тому не вбачає у своїх діях ознак адміністративного правопорушення. Крім того підтвердив, що свої облікові дані оновив вчасно, військово-лікарську комісію пройшов і правил військового обліку не порушував.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 10 січня 2025 року № 28 є правомірною, прийнятою згідно норм чинного законодавства, вважає представник відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте в прохальній частині позовної заяви просив розглядати позов у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання також не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу без його участі.

У зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Отож, судом встановлено наступне.

Відповідно до наказу ПрАТ «Тернопільський кар`єр» № 69 від 04 червня 2024 року наказано ознайомити громадянина ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , і увільнити від роботи на вказаний у розпорядженні період.

Згідно акту «Про відмову ознайомитись з наказом № 69 від 04 червня 2024 року «Про оповіщення працівників щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_8 для звірки облікових даних» від 05 червня 2024 року, громадянин ОСОБА_1 ознайомлений з наказом, проте від підпису відмовився.

Копію наказу № 69 від 04 червня 2025 року та акту про відмову ПрАТ «Тернопільський кар`єр» листом за вих. № 1836 від 06 червня 2024 року направив начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 30 грудня 2024 року № 3/316, який було складено стосовно ОСОБА_1 , 30 грудня 2024 року ОСОБА_1 близько 12 год. 00 хв. був доставлений працівниками національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Під час звіряння облікових даних виявлено, що громадянин ОСОБА_1 відповідно до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 3202 від 04 червня 2024 року був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 06 червня 2024 року.

Відповідно до наказу ПрАТ «Тернопільський кар`єр» № 69 від 04 червня 2024 року наказано ознайомити громадянина ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , і увільнити від роботи на вказаний у розпорядженні період.

Відповідно до складеного акту «Про відмову ознайомитись з наказом № 69 від 04 червня 2024 року «Про оповіщення працівників щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_8 для звірки облікових даних» від 05 червня 2024 року, громадянин ОСОБА_1 ознайомлений з наказом, проте від підпису відмовився.

ОСОБА_1 , на визначену та повідомлену належним чином дату, час та місце прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився. Будь яких підтверджуючих документів, які б засвідчували поважність неприбуття у визначений строк (3 дні від дати прибуття, визначеній у повістці) не надав.

Таким чином, громадянин ОСОБА_1 , 06 червня 2024 року здійснив правопорушення, яке вчинене в особливий період (особливий період в Україні діє з моменту оприлюднення Указу Президента від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджений Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VII, що набрав чинності з дня його опублікування в газеті «Голос України» від 18 квітня 2014 року № 49, та порушив вимоги абз. 7 п. 3. ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У змісті протоколу також зазначено про те, що ОСОБА_1 будучи ознайомлений зі змістом ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, надав пояснення з яких вбачається, що він не пам`ятає своєї відмови, та повідомив, що може не запам`ятовувати фрагменти подій через травму голови.

Постановою по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (вчинення правопорушення в особливий період) № 28 від 10 січня 2025 року, т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_3 , за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення від 30 грудня 2024 року № 3/316, які описано вище, постановив визнати громадянина ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накласти штраф в розмірі 17 000,00 грн.

ОСОБА_1 обновив свої дані в мобільному за стосунку Резерв +, де вказано, що позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , також вказаний номер телефону, однак відсутні відомості щодо проходження ним ВЛК, номер в реєстрі Оберіг 2.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач оскаржив постанову до суду та просить її скасувати, в зв`язку із винесенням її не уповноваженою особою та неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням ст. 254 КУпАП

За встановлених обставин, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального та процесуального права.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 1-3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення і скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-УІІІ (далі Закон № 389-УІІІ).

У розумінні ст. 1 Закону № 389-УІІІ, воєнним станом вважається особливий правовий режим, що вводиться в Україні або ж в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Згідно із Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України № 2105-ІХ від 24 лютого 2022 року, оголошується та проводиться загальна мобілізація (в подальшому Указами Президента воєнний стан та строк загальної мобілізації було неодноразово продовжено та вони існували станом на дату винесення оскаржуваної позивачем постанови, та продовжують існувати на час розгляду справи № 607/27928/24).

Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року і на даний час в Україні діє особливий період.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25 березня 1992 року.

Частиною третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами ч. 7 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Із матеріалів справи слідує, що оскаржуваною постановою № 28 від 10 січня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови, військовозобов`язаний ОСОБА_1 , будучи в належний спосіб оповіщеним про виклик на визначену та повідомлену належним чином дату і час та місце прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_7 не з`явився. Таким чином, ОСОБА_1 , порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме абз. 7 п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» під час дії особливого періоду.

Відповідно до частин 1, 3 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В оскаржуваній постанові вказано, що позивачем порушено вимоги абзацу 7 пункту 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з абзацом 7 пункту 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Згідно пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 (далі Положення про ТЦК та СП) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку); звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції щодо доставлення до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення; розглядають справи (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно та з дотриманням Кодексу України про адміністративні правопорушення;

ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 працівниками Національної поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення, що пов`язано із його неприбуттям на виклик до органу військового управління України на 06 червня 2024 року.

Суд не здобув доказів про те, що уповноважена на складення спірної постанови посадова особа ІНФОРМАЦІЯ_2 діяла не в межах Положення про ТЦК та СП, чи порушили закон.

Доводи позивача про те, що протокол було складено не уповноваженою посадовою особою ґрунтуються на припущеннях та спростовуються змістом оскаржуваної постанови, яка підписана т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 .

Згідно із статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п.1 Положення про ТЦК та СП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладати адміністративні стягнення та визначає функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу (п.п. 12-13 Положення про ТЦК та СП).

Матеріали судової справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було обмежено в правах, визначених ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, ці аргументи позивача є небгрунтованими та спростовуються змістом протоколу № 3/316 від 30 грудня 2024 року.

Зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки у ній зазначено дату розгляду справи, місце розгляду, посаду, звання та прізвище, ім`я по батькові особи, яка розглядає справу, особа, щодо якої розглядається справа, суть і обставини правопорушення, прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сума штрафу.

Згідно ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Водночас, як встановлено судом та не заперечується сторонами, саме 30 грудня 2024 року ОСОБА_1 було доставлено працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 . За змістом протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 30 грудня 2024 року № 3/316, який описано вище, 30 грудня 2024 року ОСОБА_1 близько 12 год. 00 хв. був доставлений працівниками національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення.

За встановлених судом обставин, днем неприбуття ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 є 06 червня 2024 року, а днем складення спірної постанови 10 січня 2025 року, а тому у виниклих правовідносинах слід розрізняти поняття «день вчинення правопорушення» і «день виявлення правопорушення»

День вчинення правопорушення це день, коли відповідне правопорушення було вчинено особою (наприклад, наступний день після дня неявки по повістці, чи наступний день після граничного дня на уточнення даних тощо). Відповідно від цього дня необхідно відраховувати один рік, протягом якого відповідач має право накласти штраф, але тільки у тому разі, якщо не пройшло три місяці з дня виявлення правопорушення.

День виявлення правопорушення це день, коли посадова особа чи орган, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, дізналися чи за всіма об?єктивними ознаками повинні були дізнатися про те, що особа вчинила адміністративне правопорушення. У разі виявлення правопорушення, у відповідача за законом є лише три місяці, щоб накласти штраф (з урахуванням при цьому граничного строку один рік з дня вчинення).

У зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_1 був доставлений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 30 грудня 2024 року, то в суду є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач звертався, як це передбачено Положенням про ТЦК та СП, до органів Національної поліції щодо доставлення до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Саме з моменту звернення відповідача до Національної поліції слід вважати, що уповноважені особи ІНФОРМАЦІЯ_2 дізнались чи повинні було дізнатись про вчинення правопорушення, та з цього моменту у відповідача є три місяці, щоб розглянути справу і накласти адміністративне стягнення.

ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив суд про отримання від роботодавця позивача інформації про його відмову з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_8 для звірки облікових даних 06 червня 2024 року, однак не надав інформації про день звернення відповідача до Національної поліції про доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є важливою обставиною для розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки відсилає до моменту виявлення адміністративного правопорушення. Адміністративне стягнення за порушення ОСОБА_1 ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, і якщо цей строк, який слід рахувати від дня звернення відповідача до органів Національної поліції, на час винесення спірної постанови сплив, то відповідно на позивача неправомірно накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 00,00 грн.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності спірною постановою, підтверджується належними і допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України. Разом з тим, суд не встановив обставин того, коли саме відповідач виявив інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, що є важливою обставиною, оскільки впливає не на притягнення особи до адміністративної відповідальності, а на накладення на неї адміністративного стягнення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що відповідачем не дотримано вимог щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, не обґрунтовано, коли саме було виявлено адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , а відтак не підміняє собою відповідача та доходить до переконання про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, від 10 січня 2025 року № 28. Водночас, суд вважає, що не є уповноваженою особою чи органом на розгляд справи про адміністративне правопорушення, а відтак справу слід надіслати на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі наведеного, керуючись статтями 17377, 90, 205, 241246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови від 10 січня 2025 року № 28по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення задовольнити частково.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення від 10 січня 2025 року № 28, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень скасувати, а матеріали справи надіслати на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_10 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_4

Головуючий суддя О. Герчаківська