Справа № 280/10160/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 280/10160/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року (суддя Кисель Р.В.) у справі №280/10160/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті позивачці заробітної плати з урахуванням розміру посадового окладу, збільшеного на коефіцієнт 1,5, за період з 28.04.2023 по 30.09.2024;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачці заробітної плати з урахуванням розміру посадового окладу, збільшеного на коефіцієнт 1,5, за період з 28.04.2023 по 30.09.2024;

зобов`язати відповідача виплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

В обгрунтування заявлених вимог посилалась на те, що в період з 24.09.2002 по 30.09.2024 (включно) працювала в податкових органах Запорізької області. Наказом відповідача від 25.09.2024 №456-о позивачку звільнено з займаної посади за угодою сторін з 30.09.2024. Після звільнення позивачці стало відомо, що відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №391 Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану (далі Постанова №391) на період воєнного стану для працівників державних органів (крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами; військовослужбовців; осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), які безпосередньо здійснюють свої повноваження на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади, визначені відповідно до законодавства у схемах (розмірах) посадових окладів (тарифних ставок), визначаються з урахуванням коефіцієнта 1,5. Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією м. Запоріжжя віднесене до території можливих бойових дій. Протягом 2023-2024 років

позивачці не був збільшений посадовий оклад на коефіцієнт 1,5, відповідно до Постанови №391, через що позивачка звернулась до суду з позовом.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року позовну заяву, в частині заявлених вимог за період з 28.04.2023 по 30.06.2024, залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення з позовом до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що положення постанови КМУ №391 розповсюджуються на працівників державних органів крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами. Суд першої інстанції зробив висновок про те, що оплата праці позивачки, як працівника податкової служби, регулюється Податковим кодексом України, тобто спеціальним законом, у зв`язку з чим при визначенні заробітної плати позивачки відповідачем правомірно не було застосовано положення постанови КМУ №391. З цих підстав судом відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обгрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції про те, що заробітна плата працівників податкової служби регулюється спеціальним законом, що виключає можливість застосування положень постанови КМУ №391 при визначені розміру заробітної плати позивачки. Позивачка зазначає, що Податковий кодекс України встановлює лише загальні засади оплати праці, а безпосереднє регулювання оплати праці ним не здійснюється. Регулювання оплати праці працівників податкових органів здійснюється нормативно-правовим актом постановою КМУ від 28.12.2020 №1336 «Деякі питання оплати праці державних службовців податкових органів». З цих підстав вважає незаконним та необгрунтованим рішення суду першої інстанції, яким відмовлено в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачка проходила публічну службу в податкових органах Запорізької області з 24.09.2002 по 30.09.2024. Наказом відповідача від 25.09.2024 №456-о позивачку звільнено з займаної посади за угодою сторін з 30.09.2024. Остаточний розрахунок проведено з позивачкою 30.09.2024.

Вважаючи, що в період проходження державної служби у відповідача (з 28.04.2023 по день звільнення) їй не в повному обсязі нараховувалась та виплачувалась заробітна плата (без врахування приписів абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 Постанови №391), позивачка звернулась з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

25 квітня 2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану».

Абзацом третім підпункту 1 пункту 1 Постанови №391 в редакції, яка була чинною з 28.04.2023 по 21.06.2023, установлювалось, що на період воєнного стану для працівників державних органів, які безпосередньо здійснюють свої повноваження на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади визначаються з урахуванням коефіцієнта 1,5.

З 21.06.2023 по 29.12.2023 абзац третій підпункту 1 пункту 1 Постанови №391 мав наступну редакцію (зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2023 №612):

1) на період воєнного стану для працівників державних органів (крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами; військовослужбовців; осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), які безпосередньо здійснюють свої повноваження:

на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади визначаються з урахуванням коефіцієнта 1,5.

З 30.12.2023 абзац третій підпункту 1 пункту 1 Постанови №391 став абзацом 4 підпункту 1 пункту 1 Постанови №391 (на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1414).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2024 №99 були внесені зміни по абзацу 4 підпункту 1 пункту 1 Постанови №391 відповідно до яких з 01.01.2024 цей абзац мав наступну редакцію:

на період воєнного стану для працівників державних органів (крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами; військовослужбовців; осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), які безпосередньо здійснюють свої повноваження:

на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади, визначені Кабінетом Міністрів України у відповідних схемах посадових окладів, визначаються з урахуванням коефіцієнта 1,5.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2024 №544 були внесені зміни по абзацу 4 підпункту 1 пункту 1 Постанови №391 відповідно до яких з 16.05.2024 цей абзац має наступну редакцію:

на період воєнного стану для працівників державних органів (крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами; військовослужбовців; осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), які безпосередньо здійснюють свої повноваження:

на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади, визначені відповідно до законодавства у схемах (розмірах) посадових окладів (тарифних ставок), визначаються з урахуванням коефіцієнта 1,5.

Отже, в первинній редакції постанова КМУ №391 передбачала коефіцієнт підвищення посадового окладу для усіх працівників державних органів за умови безпосереднього здійснення ними свої повноваження на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

В подальшому, внесеними змінами до постанови КМУ №391, було обмежено коло працівників державних органів для яких посадовий оклад збільшувався на коефіцієнт 1,5. Так, внесеними змінами встановлено, що коефіцієнт підвищення посадового окладу передбачений для працівників державних органів, крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами.

У спірному випадку встановлено, що з 28.04.2023, у зв`язку з прийняттям Урядом постанови №391, відповідачем встановлений позивачці оклад з урахуванням передбаченого коефіцієнту збільшення.

В подальшому, у зв`язку із внесеними змінами до постанови КМУ №391, наказом від 05.07.2023 №255-о з 22.06.2023 встановлено оклад без коефіцієнту збільшення 1,5.

Позиція відповідача, який заперечує застосування до посадового окладу позивачки коефіцієнту підвищення, полягає в тому, що оплата праці працівників податкової служби регулюється окремим законом Податковим кодексом України, у зв`язку з чим наявні обмеження, встановлені постановою КМУ №391, для застосування коефіцієнту збільшення 1,5.

У свою чергу, позиція позивачки полягає в тому, що оплата праці працівників податкової служби не регулюється Податковим кодексом України, а цим кодексом встановлюються лише загальні засади оплати праці, який регулює оплату праці працівників податкових органів.

Надаючи оцінку спірним відносинам, які виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до ч. 7 ст. 50 Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII складові заробітної плати та особливості оплати праці державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх територіальних органів визначаються Митним кодексом України та Податковим кодексом України.

Отже, положеннями Закону України «Про державну службу» прямо передбачено те, що оплата праці (її складові та особливості оплати праці) державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх територіальних органів, визначається Податковим кодексом України.

Статтею 346-1 Податкового кодексу України визначено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців та інших працівників центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій з метою створення матеріальних умов для незалежного і сумлінного виконання ними обов`язків.

Заробітна плата державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій складається з:

1) посадового окладу;

2) надбавки за вислугу років;

3) надбавки за ранг державного службовця або за спеціальне звання;

4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця;

5) надбавки за інтенсивність праці;

6) надбавки за виконання особливо важливої роботи;

7) надбавки за персональну кваліфікацію;

8) надбавки за виконання особистих ключових показників ефективності;

9) премії.

Схема посадових окладів державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій визначається Кабінетом Міністрів України та не включається до загальної схеми посадових окладів державних службовців. Порядок встановлення, призупинення, зменшення чи скасування надбавок, зазначених у пунктах 5-8 частини другої цієї статті, визначається Кабінетом Міністрів України.

Для інших категорій працівників центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій умови оплати праці визначаються законодавством, що встановлює умови оплати праці для відповідних категорій працівників.

На виконання положень Податкового кодексу України, якими врегульовані особливості оплати праці державних службовців податкових органів, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.12.2020 №1346 «Деякі питання оплати праці державних службовців податкових органів», якою затверджено схему посадових окладів державних службовців податкових органів, розмір надбавок до посадови окладів та інш.

З огляду на наведені норми права, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оплата праці державних службовців податкових органів регламентується спеціальним законом, а саме: статтею 346-1 Податкового кодексу України, та не включається до загальної схеми посадових окладів державних службовців (абз. 1 ч. 3 ст. 346-1 Податкового кодексу України).

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що коефіцієнт збільшення посадового окладу, який передбачений постановою КМУ №391, не може бути застосований при визначені заробітної плати позивачки.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року у справі №280/10160/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 22.04.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк