Справа № 480/1291/24
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 квітня 2025 року

м. Київ

справа №480/1291/24

адміністративне провадження № К/990/13399/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мацедонської В.Е.,

суддів - Білак М.В., Желєзного І. В.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області

на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року

та додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2025 року

у справі № 480/1291/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправним наказу та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 135 від 05.02.2024 в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ № 44 о/с від 05.02.2024 про звільнення позивача зі служби в поліції;

- поновити позивача на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУ НП в Сумській області з 06.02.2024;

- стягнути з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу із розрахунку 730,32 грн. за період з 06.02.2024 по день ухвалення рішення судом.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року по справі №480/1291/24 скасовано.

Ухвалено постанову, якою позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправним і скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області Петра Токаря № 135 від 05.02.2024 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області" в частині застосування до старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0100072) поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Сумській області дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Визнано протиправним і скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області від 05.02.2024 № 44 о/с "По особовому складу" в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Сумській області з 06.02.2024.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Сумській області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.02.2024 по 26.02.2025 у розмірі 281 903,52 (двісті вісімдесят одну тисячу дев`ятсот три) гривні 52 копійок.

Додатковою постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2025 року ухвалено додаткову постанову, якою стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу, які понесені під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції, у розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень.

В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління Національної поліції в Сумській області подало касаційну скаргу до Верховного Суду.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до частини 1 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року відкрито провадження у справі, та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Пунктом 2 ч. 5 статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до ч. 1 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Крім того, згідно з ч. 2 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч. 4 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у даній справі є визнання протиправним та скасування наказів в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції та про звільнення позивача зі служби в поліції; поновлення позивача на посаді; стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний відповідачем спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовна практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, відсутність ознак, які відрізняють цю касаційну скаргу від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі за позовом ОСОБА_1 , розглянутої в порядку спрощеного позовного провадження, не підлягають касаційному оскарженню.

Оскаржуючи судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, відповідач зазначає про наявність виняткових обставин, передбачених підпунктом а) пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Так відповідач зазначає, що розгляд цієї справи матиме фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи скаржника з огляду на те, що вони мають загальний характер та притаманні кожній аналогічній справі. При цьому заявником касаційної скарги не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

Водночас, скаржник посилається на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження та зазначає про відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування частини 3 статті 119 КЗпП України (в редакції від 19.07.2022) у взаємозв`язку із положеннями частини 2 статті 235 КЗпП України щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу поновленим поліцейським, які є мобілізованими або перебувають на військовій службі за контрактом. Окрім того, скаржник зазначає, що відсутній висновок щодо застосування статті 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у взаємозв`язку із положеннями ч.ч. 2, 4 статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», частини 5 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та розділ V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану» Дисциплінарного статуту Національної поліції України щодо застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського поліції особливого призначення за невиконання наказу керівника в умовах воєнного стану.

У той же час, суд апеляційної інстанцій у своїй постанові зазначив, що оскільки визнання наказу про звільнення протиправним і його скасування та поновлення позивача на посаді є поновленням порушеного права на працю, суд вважав не застосовними положення ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України. З огляду на зазначене, є недоцільним надання правового висновку щодо вказаної статті.

Разом з тим, скаржник просить надати висновок щодо розділу V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану» Дисциплінарного статуту Національної поліції України щодо застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського поліції особливого призначення за невиконання наказу керівника в умовах воєнного стану. Так у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права (пункт, частина, стаття) судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися. Отже, відповідач мав зазначити конкретну норму права (пункт, частину, статтю), а не розділ Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

При цьому, Судом неодноразово було предметом розгляду вказані положенням Закону, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2023 року в справі №380/1256/21, від 12 грудня 2024 року у справі № 420/10453/22.

З огляду на вищенаведене, Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

При цьому, суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень керувались висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 04.08.2022 року у справі № 824/3161/14-а, від 24 жовтня 2019 року у справі № 821/1226/16 та від 28.04.2022 року у справі № 806/1914/17 щодо питань підрахунку середнього заробітку; постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19 щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника.

Зміст касаційної скарги зводиться до викладення фактичних обставин справи та цитування норм права з посиланням на невірну оцінку судами попередніх інстанцій доказів у справі, однак, у силу частини 2 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Сумській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року та додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2025 року у справі № 480/1291/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправним наказу та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді М. В. Білак

І. В. Желєзний