Справа № 520/35714/24
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 квітня 2025 року Справа № 520/35714/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сагайдак В.В., розглянувши в приміщенні суду в м.Харкові адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Національного агентства з питань запобігання корупції (бульв. Миколи Міхновського, буд. 28,м. Київ,01103, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з адміністративним позовом та просить суд:

Визнати протиправною бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції за запитом ОСОБА_1 від 21 грудня 2024 року, на який Листом заступника керівника Відділу внутрішнього контролю Національного агентства з питань запобігання корупції Дмитра БОРИКА №150-17/99739-24 від 27.12.2024 позивачу протиправно відмовлено в задоволенні запиту на інформацію від 21 грудня 2024 року, а саме: не надана інформація та не долучені копії відповідних документів про те, чому до Єдиного порталу повідомлень викривачів уповноваженою особою НАЗК не внесено та не присвоєно унікальний ідентифікатор повідомлення, тобто приховане від обліку, повідомлення позивача про вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, депутатом Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області ОСОБА_2 за фактом подання завідомо недостовірних відомостей у декларації щодо наявності у власності чоловіка- ОСОБА_3 земельної ділянки кадастровий №:04:000:1418 площею 1,0460 га (угіддя - рілля).

Не надано інформацію та не долучено копії відповідних документів, про внесення до Єдиного порталу повідомлень викривачів та присвоїти унікальний ідентифікатор повідомлення ОСОБА_1 про вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що вчинене депутатом Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області ОСОБА_2 за фактом подання завідомо недостовірних відомостей у декларації щодо наявності у власності чоловіка- ОСОБА_3 земельної ділянки кадастровий №:04:000: 1418 площею 1,0460 га (угіддя - рілля).

Зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції надати інформацію, долучивши копії відповідних документів про те, чому до Єдиного порталу повідомлень викривачів уповноваженою особою НАЗК не внесено та не присвоєно унікальний ідентифікатор повідомлення, тобто приховане від обліку, повідомлення позивача про вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, депутатом Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області ОСОБА_2 за фактом подання завідомо недостовірних відомостей у декларації щодо наявності у власності чоловіка- ОСОБА_3 земельної ділянки кадастровий №:04:000: 1418 площею 1,0460 га (угіддя - рілля).

Надати інформацію, долучивши копії відповідних документів, про внесення до Єдиного порталу повідомлень викривачів та присвоїти унікальний ідентифікатор повідомлення моє повідомлення про вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що вчинене депутатом Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області ОСОБА_2 за фактом подання завідомо недостовірних відомостей у декларації щодо наявності у власності чоловіка- ОСОБА_3 земельної ділянки кадастровий №:04:000: 1418 площею 1,0460 га (угіддя - рілля).

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі.

Відповідач надав до суду відзив, з позовними вимогами не погоджується, просить відмовити в задоволені позовних вимог.

Таким чином суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.

ОСОБА_1 за допомогою засобів електронного зв`язку із застосуванням кваліфікованого електронного підпису звернувся до Національного агентства із двома повідомленнями від 14.12.2024, в яких містилась інформація щодо можливого порушення вимог фінансового контролю депутатом Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 ).

Так, 14.12.2024 о 08:58 та 11:49 на електрону пошту Національного агентства від ОСОБА_1 надійшло два повідомлення, що містили в собі ZIP файли (ZIP файл - формат архіву, який дозволяє зберігати й стискувати кілька файлів в одному архіві) під назвами «НАЗК-4.docx.asise» та «НАЗК-5.docx.asise».

Вказані повідомлення були зареєстровані Національним агентством 16.12.2024 за номерами №ПК/3593/0-24 та №ПК/3593/1-24.

В процесі реєстрації вищезазначених повідомлень було з`ясовано, що отримані від Позивача файли під назвами «НАЗК-4.docx.asise» та «НАЗК-5.docx.asise» містили в собі вкладення із текстами ідентичного змісту щодо можливого порушення вимог фінансового контролю депутатом Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області ОСОБА_3 , з проханням у зв`язку з цим скласти стосовно нього протокол про вчинення корупційного правопорушення передбаченого ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

21.12.2024 до Національного агентства надійшов запит (вх.№1393/0/ЗПІ-24 від 23.12.2024) від ОСОБА_1 про надання інформації стосовно причин не реєстрації поданого ним повідомлення, в якому містилась інформація щодо можливого порушення вимог фінансового контролю депутатом Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) до Єдиного порталу повідомлень викривачів.

Національне агентство, проаналізувавши зміст запитуваної Позивачем інформації, листом від 27.12.2024 № 150-17/99739-24 повідомило ОСОБА_1 про те, що вказаний запит буде розглянутий в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Так, у позовній заяві ОСОБА_1 обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги стверджує про те, що 14.12.2024 ним нібито було направлено на електронну пошту Національного агентства повідомлення щодо можливого порушення вимог фінансового контролю депутатом Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області ОСОБА_2 . При цьому, як вказує Позивач, Національне агентство всупереч вимогам чинного законодавства не зареєструвало зазначене повідомлення та не внесло його до Єдиного порталу повідомлень викривачів.

Незгода з вищевказаним слугувала підставою для звернення Позивача до суду із вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень, має зокрема право, отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог цього Закону.

Так, із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується зі змістом листа заступника керівника Відділу внутрішнього контролю Борика Д. від 27.12.2025 № 150- 17/99739-2, стверджуючи про те, що вказаним листом йому було протиправно відмовлено у задоволенні поданого ним запиту на інформацію. На думку Позивача, зазначена відповідь суперечить нормам Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі Закон № 2939-VI).

Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке передбачене і гарантоване ст. 34 Конституції України, а саме, право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Основою права на інформацію є право людини на отримання інформації. Закон України «Про інформацію» встановлює, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Право на інформацію охороняється законом та держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Закон № 2939-VI, яким Позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, встановлює порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово наголошувала на тому, що однією з обов`язкових ознак публічної інформації за змістом ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-VI є її задокументований характер, а також створення, або отримання суб`єктом владних повноважень у процесі виконання саме його обов`язків, або знаходження у володінні цього суб`єкта з інших підстав.

Розпорядник публічної інформації має обов`язок надати ту публічну інформацію, якою він володіє і яка певним чином задокументована/ відображена на матеріальних носіях (постанови від 19.10.2023 у справі № 9901/337/21, від 10.02.2021 у справі № 9901/22/20).

Збереженість на матеріальних носіях як головна властивість інформації означає, що вона повинна бути викладена у письмовій, аудіовізуальній, електронній чи іншій матеріальній формі та зафіксована відповідно на папері, магнітній, кіно-, фотоплівці, оптичному диску або іншому носієві. Із цієї властивості випливає, що публічна інформація, на момент виникнення щодо неї правовідносин, повинна бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом діяльності. Закон № 2939-VI не регулює відносин зі створення публічної інформації, предметом його регулювання є діяльність з приводу інформації, яка вже існує (створена, отримана, знаходиться у володінні) на момент виникнення конкретних інформаційних відносин з приводу неї.

Тобто, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь повинна бути готовим, зафіксованим будь-якими засобами та на будь-яких носіях продуктом і знаходитись у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується, серед іншого, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Положеннями ч. 1 ст. 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

В свою чергу не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію. Адже розпорядник може надати лише ту інформацію, яка вже існувала і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям запиту поданого в порядку вимог Закону № 2939-VI, а тому відповідно не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

Вказане безпосередньо узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у рішенні від 17.01.2019 у справі № 9901/622/18.

Аналіз викладеного в сукупності, дає підстави для висновку, що чинне законодавство розмежовує види інформаційно-правових відносин, які можуть скластися між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень у зв`язку з реалізацією особою її конституційних прав в інформаційній сфері, тобто не всі листи щодо надання публічної інформації за своїм змістом відповідають ознакам інформаційного запиту у розумінні вимог Закону № 2939-VI, незалежно від того, як сам заявник ідентифікував свій лист.

Як вже було зазначено вище 23.12.2024 до Національного агентства надійшов запит від ОСОБА_1 (вх.№1393/0/ЗПІ-24), в якому останній посилаючись на норми Закону № 2939-VI просив:

«…надати інформацію чому до Єдиного порталу повідомлень викривачів уповноваженою особою НАЗК не внесено та не присвоєний унікальний ідентифікатор повідомлення, тобто приховане від обліку, повідомлення позивача про вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, депутатом Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області ОСОБА_2 за фактом подання завідомо недостовірних відомостей у декларації щодо наявності у власності чоловіка- ОСОБА_3 земельної ділянки кадастровий N :04:000: 1418 площею 1,0460 га (угіддя - рілля)...».

Проаналізувавши зміст запитуваної Позивачем інформації Відповідачем було встановлено, що вона не відповідає вимогам Закону № 2939-VI, а стосується окремих повноважень стосовно перевірки інформації, що міститься у зверненнях фізичних або юридичних осіб щодо причетності працівників Національного агентства до вчинення правопорушень.

У зв`язку з чим Відповідач листом від 27.12.2024 № 150-17/99739-24 повідомив Позивача про те, що поданий ним запит буде розглянутий в порядку Закону України «Про звернення громадян». При цьому, слід звернути увагу, що в даному випадку Національним агентством під час підготовки вказаного листа з проміжною відповіддю було допущено описку та в описовій частині запитуваної інформації замість « ОСОБА_2 » зазначено « ОСОБА_3 ». Разом з тим перевірка Національним агентством здійснювалася по суті викладеної Позивачем у запиті інформації, яка стосувалася депутата Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області ОСОБА_2 , що безпосередньо підтверджується змістом наданої на нього відповіді.

Так, листом від 15.01.2025 № 150-17/3556-25 Національним агентством повідомлено Позивача, що в Управлінні проведення моніторингу способу життя та контролю щодо повноти заповнення декларацій перебували на розгляді два аналогічні за змістом, поданих ОСОБА_1 повідомлення від 14.12.2024, в яких містилась інформація щодо можливого порушення вимог фінансового контролю депутатом Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області ОСОБА_3 та окремо зазначено, що повідомлення щодо інших осіб, в тому числі й щодо депутата Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області ОСОБА_2 , на розгляді в Управлінні не перебували.

В даному випадку дії Національного агентства повністю узгоджуються із вимогами чинного законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, оскільки запитувана Позивачем інформація не відповідала критеріям «відображеності» та «задокументованості», тобто не охоплювалася поняттям доступу до публічної інформації, адже Відповідач не створював і не фіксував на будь- яких матеріальних носіях інформацію та документи, які б стосувалися порушених у запиті ОСОБА_1 від 21.12.2024 питань.

Вказане безпосередньо узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду сформованим у постанові від 11.07.2024 у справі № 990/11/24, в якій Суд зазначив наступне: «...якщо інформаційний запит навіть за умови, що він відповідає вимогам щодо свого оформлення передбачає створення чогось нового, невластивого чи такого, що виходить за межі правового статусу (компетенції) розпорядника публічної інформації, то йдеться вже не про «доступ» до публічної інформації, порядок здійснення якого покликаний регламентувати Закон № 2939-VI, а про «створення» затребуваної (бажаної) інформації, що подекуди може охоплювати також встановлення додаткових обставин (відомостей, фактів). Останнє за своєю суттю підміняє поняття «доступ» до публічної інформації та її «продукування», що в такому разі спонукає вдаватися до таких методів і способів, які не властиві для правовідносин, пов`язаних з публічною інформацією, надто коли зважити на мету їх нормативного регулювання, яка визначена в Законі № 2939-VI...».

В даному конкретному випадку через відсутність у Національного агентства заздалегідь зафіксованої інформації, яка запитувалася Позивачем та стосувалась окремих повноважень Відповідача стосовно перевірки інформації, що міститься у зверненнях фізичних та юридичних осіб щодо причетності працівників Національного агентства до вчинення правопорушень, надання у зв`язку з цим, відповіді ОСОБА_1 потребувало вжиття органом додаткових заходів.

Вищевикладене в сукупності свідчить про невідповідність запитуваної Позивачем інформації вимогам до інформаційного запиту, визначеним Законом № 2939-VI, про що Відповідачем його безпосередньо було проінформовано листом від 27.12.2025 № 150-17/99739-2.

Згідно постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» одержавши запит на інформацію, який подано згідно із Законом № 2939-VI, проте який за своїм змістом є зверненням громадянина відповідно до Закону України «Про звернення громадян», розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону (п. 2 ч. 5 ст. 19, п. 4 ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI), та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом України «Про звернення громадян». При цьому запитувача повинно бути повідомлено у п`ятиденний строк про те, що його запит на інформацію буде розглядатися як звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Зі змісту вищевказаного, вбачається, що ОСОБА_1 листом від 27.12.2025 № 150-17/99739-2 не було відмовлено у наданні запитуваної інформації, а лише повідомлено, що поданий ним запит буде розглянутий в порядку Закону України «Про звернення громадян». При цьому у листі Національного агентства змістовно обґрунтовано підставу для прийняття такого рішення.

Окрім того, як вже зазначалося вище, запит ОСОБА_1 (вх.№1393/0/ЗПІ-24 від 23.12.2024) був по суті розглянутий Національним агентством та листом від 15.01.2025 № 150-17/3556-25 на нього надано відповідь в порядку Закону України «Про звернення громадян», відтак в спірних правовідносинах Відповідач діяв в межах чинного законодавства України.

Таким чином підсумовуючи вищезазначене, твердження Позивача про порушення Національним агентством вимог Закону № 2939-VI є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо твердження Позивача про допущення Національним агентством по відношенню до нього протиправної бездіяльності.

Як вбачається зі змісту ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише передбачені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За загальним правилом повноваження трактується як сукупність прав і обов`язків державних органів, а також посадових та інших осіб, закріплених за ними у встановленому законодавством порядку для здійснення покладених на них функцій.

Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 22.03.2024 у справі № 280/1011/23 бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише у випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

У постанові від 01.09.2022 у справі № 990/46/22 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Тобто бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такою, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо певні дії повинні, але не вчиняються суб`єктом владних повноважень на реалізацію покладеної на нього компетенції.

Також суд зазначає, що неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Отже, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах, а точніше вже порушене.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов`язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Порушення має бути реальним, наявним на час звернення до суду, стосуватися прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Висновки аналогічного змісту безпосередньо викладені у постановах Верховного Суду від 07.02.2017 у справі № 21-3072а16, від 10.01.2019 у справі № 855/3/19, від 11.04.2017 у справі № 800/340/16.

З наведеного вбачається, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи позивача з боку відповідача суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод позивача.

Відсутність порушеного права позивача встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 05.03.2020 у справі № 826/12535/17, від 20.11.2019 у справі № 522/23068/16, в яких суд дійшов висновку про те, що відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.

Так, у вказаному випадку у відносинах між Національним агентством (в тому числі його посадовими особами) та ОСОБА_1 не виникло обставин, що призвели до порушення його прав, які у свою чергу, підлягали б поновленню в судовому порядку.

Національне агентство за результатами розгляду поданого Позивачем запиту надало обґрунтовану проміжну відповідь. Дії Відповідача при цьому не змінювали стану суб`єктивних прав Позивача та не покладали на нього жодних обов`язків.

Отже, під час розгляду адміністративної справи суд, крім надання об`єктивної оцінки наявності у Позивача порушеного права на момент звернення до адміністративного суду чи на момент ухвалення судом рішення, повинен також визначити, чи забезпечить задоволення позову захист та відновлення його порушеного права.

Позивач не надав належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження зазначених в позовній заяві доводів.

Крім того, суд зазначає, що вимоги позивача про внесення до Єдиного порталу повідомлень викривачів та присвоєння унікального ідентифікатора повідомлення ОСОБА_1 , є дискреційними.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (справа "Hasan and Chaush v.Bulgaria" № 30985/96).

Згідно із Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2, прийнятої 11.03.1980 р., державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певного свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

В даному випадку вимоги стосувалися саме дискреційних повноважень відповідача, щодо внесення до Єдиного порталу повідомлень викривачів та присвоєння унікального ідентифікатора повідомлення ОСОБА_1 .

Таким чином суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 258, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Національного агентства з питань запобігання корупції (бульв. Миколи Міхновського, буд. 28,м. Київ,01103, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сагайдак В.В.