Справа № 240/23557/24
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/23557/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №108 від 06.05.2023;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити недоотриману щомісячну премію ОСОБА_2 з 01.04.2023 по дату звільнення та виключення зі списків особового складу у зв`язку зі смертю, а саме по 08.05.2023;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання довідки про вартість неотриманого речового майна, що належить до видачі ОСОБА_2 ;

- зобов`язати надати довідку про вартість неотриманого речового майна ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію за все належне але неотримане протягом проходження військової служби речове майно ОСОБА_2 , а саме з дня виникнення права на отримання цього майна по дату підписання наказу про звільнення та виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що у її сина виникла хвороба під час проходження служби, у зв`язку з чим він був направлений відповідачем на ВЛК до міста Житомира. Її син почав проходити ВЛК, однак зв`язок з сином зник, а невдовзі він помер. Позивач вважає, що смерть настала внаслідок хвороби, що виникла під час проходження служби, а відповідач неправомірно видав наказ про припинення виплат її сину через СЗЧ (а.с. 1-3).

Після усунення позивачем недоліків позову, ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 задоволено клопотання позивача та поновлено позивачу строк звернення до суду з позовною заявою.

30.01.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву за вх. №6393/25 та клопотання про залишення позову без розгляду за вх. №6432/25. В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначає, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду, передбачений статтею 233 Кодексу законів про працю України, оскільки про порушення своїх прав позивач мала б дізнатися у серпні 2023 року після отримання документів службового розслідування. В обґрунтування відзиву відповідач вказав, що Командиром військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) полковником медичної служби ОСОБА_3 надана інформація про те, що у зв`язку з неявкою на огляд до спеціалістів ВЛК, без поважних причин з 18.04.2023 старшому солдату ОСОБА_2 проходження ВЛК анульоване (лист від 28.04.2023 за вих. №3904).

На підставі проведеного розслідування зроблено висновок, що військовослужбовець Військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_2 порушив вимоги статей 6, 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з причин відсутності на військовій службі в період з 18.04.2023 без поважних причин, на момент завершення службового розслідування ОСОБА_2 не повернувся до місця несення служби. В діях старшого солдата ОСОБА_2 вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

Крім того, відповідачем зазначено, що факт залишення позивачем місця служби, на підставі якого призначено службове розслідування, відбувся 18.04.2023, службове розслідування призначено наказом від 28.04.2023, у свою чергу акт службового розслідування поданий командиру військової частини 06.05.2023. Таким чином, строки та порядок проведення службового розслідування відповідачем дотримано.

Військовослужбовець ОСОБА_2 не повідомляв свого безпосереднього командира та будь-яку іншу посадову особу Військової частини НОМЕР_1 про неможливість виходу на службу, на зв`язок не виходив, обов`язки військової служби не виконував, проводив час на власний розсуд.

Стосовно вимог про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відповідачем зазначено, що такі виплати під час дії воєнного стану не поводяться (а.с. 73-79).

30.01.2025 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив вх. №6610/25 в якій позивач проти доводів відзиву заперечує, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

19.03.2025 позивачем недоліки позовної заяви усунуто шляхом надіслання заяви про поновлення строку звернення до суду за вх. №20735/25.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 продовжено розгляд адміністративної справи №240/23557/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено. Задоволено заяву позивача та поновлено позивачу строк звернення до суду з позовною заявою.

Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що син позивача - ОСОБА_2 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 14.01.2023 по 09.05.2023.

27.02.2023 з приводу ГРВІ ОСОБА_2 був госпіталізований до Баранівської ЦРЛ з діагнозом: Догоспітальна двобічна нижньодольова пневмонія. ДН 0-1ст. ГРВі. Хронічний вірусний гепатит С (а.с. 58 на звороті).

31.03.2023 ОСОБА_2 направлений на консультацію до лікаря-інфекціоніста у Баранівську ЦРЛ. Діагноз: хронічний вірусний гепатит С генотип в стадії реплікативної активності з помірним цитолізом (а.с. 58 на звороті).

Відповідно до висновку медичної характеристики від 11.04.2023 ОСОБА_2 потребував проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності для подальшого проходження служби (а.с. 107).

12.04.2023 ОСОБА_2 було направлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) для проходження військоволікарської комісії з метою визначення ступеня придатності за станом здоров`я для проходження військової служби.

12.04.2023 ОСОБА_2 прибув до м. Житомира для проходження ВЛК у ВЧ НОМЕР_2 , був зареєстрований, але повністю не пройшов (а.с. 90).

12.04.2023 ОСОБА_2 був залишений на дообстеження та мав проходити ВЛК 21.04.2023 (а.с. 58 на звороті).

Останнього разу з ОСОБА_2 спілкувався його брат 19.04.2023, ОСОБА_2 скаржився на на високу температуру та болі (а.с. 58 на звороті).

21.04.2023 на мобільний телефон брата ОСОБА_2 зателефонувала жителька м.Житомира та повідомила, що знайшла біля автостанції №2 м. Житомира особисті речі ОСОБА_2 (рюкзак, спортивний одяг, документи про проходження ВЛК 12-13.04.2023 та військовий квиток) (а.с. 94).

27.04.2023 мати ОСОБА_2 повідомила на гарячу лінію ВЧ НОМЕР_1 , що з 19.04.2023 немає зв`язку з сином (а.с. 94).

Відповідно до листа командира Військової частини НОМЕР_2 від 28.04.2023 за вих. №3904 встановлено, що у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 на огляд до спеціалістів ВЛК, без поважних на то причин, з 18.04.2023 проходження ВЛК анульовано (а.с. 82).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2023 за №337 про призначення службового розслідування відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службовою розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 та на підставі рапорту підполковника ОСОБА_4 з метою уточнення причин і умов, які сприяли факту неприбуття з проходження ВЛК в умовах воєнного стану без поважних причин військовослужбовцем ОСОБА_2 до розташування військової частини (а.с. 87 на звороті).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.05.2023 №108 на підставі Пункту 15 розділу І Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260) призупинено виплату ОСОБА_2 грошового забезпечення з 18.04.2023 та на підставі пункту 5 розділу XVI не виплачено премію за квітень 2023 року (а.с. 11, 12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер (а.с. 7), причиною смерті ОСОБА_2 є гостра серцево-судинна недостатність, гіпертрофічна кардіоміопатія, правобічна гнійна пневмонія (а.с. 59).

Позивач не погоджується із зазначеним наказом та вважає його протиправним, оскільки її сину ОСОБА_2 надавався термін на проходження ВЛК 10 днів з 12.04.2023, тому 18.04.2023 неявка до місця служби не могла бути без поважних причин, крім того позивач вважає, що актом службового розслідування доведена відсутність у ОСОБА_2 прямого умислу й нез`явлення без поважних причини до місця служби, і, як наслідок, позбавлення ОСОБА_2 виплати премії за період з 01.04.2023 по 08.05.2023 та невиплати компенсації вартості неотриманого речового майна, що слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає наступне.

Щодо позовних вимог про скасування наказу від 06.05.2023 №108 суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

В силу статті 1-2 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Пунктом 15 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Пунктом 5 розділу XVI Порядку №260 регламентовано, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Отже, грошове забезпечення та премія не виплачуються за час відсутності на службі без поважних причин.

У постанові про закриття кримінального провадження за фактом СЗЧ від 31.12.2024 зроблено висновок про відсутність підстав вважати, що дії ОСОБА_2 підпадають під самовільне залишення військової частини. Кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину (а.с. 57-60).

У постанові про закриття кримінального провадження за фактом СЗЧ вказано, що 12.04.2023 ОСОБА_2 направлений на ВЛК та залишений на дообстеження на 10 днів, тобто до 22.04.2023 (а.с. 58 на звороті).

Судом встановлено, що 12.04.2023 ОСОБА_2 було направлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) на 10 діб для проходження військоволікарської комісії.

ОСОБА_2 був направлений на ВЛК з метою визначення його придатності до проходження служби на підставі медичної характеристики від 11.04.2023 (а.с.107)

12.04.2023 - 13.04.2023 ОСОБА_2 розпочав проходити ВЛК. З 19.04.2023 місцезнаходження ОСОБА_2 було невідоме. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер.

Очевидним є те, що загострення хвороби ОСОБА_2 (догоспітальна двобічна нижньодольова пневмонія, діагностована Баранівською ЦРЛ 27.02.2023) могло стати як причиною неявки до ВЧ НОМЕР_1 , так і причиною його смерті (правобічна гнійна пневмонія, зазначена у довідці про причину смерті №1307 від 09.05.2023 та у лікарському свідоцтві про смерть №1307 від 14.06.2023 (а.с. 59)).

Отже, враховуючи хворобу ОСОБА_2 та причину його смерті неможливо стверджувати про те, що ОСОБА_2 не з`явився до ВЧ НОМЕР_1 без поважних причин.

Враховуючи встановлені судом обставини, відповідач протиправно позбавив ОСОБА_2 грошового забезпечення та премії за невихід на службу без поважних причин.

Тому суд визнає протиправним та скасовує наказ Військової частини НОМЕР_1 від 06.05.2023 №108 в частині, що стосується ОСОБА_2 .

Щодо позовних вимог про виплату компенсації за неотримане речове майно, суд зазначає наступне.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 введено воєнний стан.

На підставі цього, а також з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України, Указом Президента України від 24.02.2022 за №69/2022 оголошено загальну мобілізацію.

На виконання вищевказаних указів Президента України 7 відділом ІНФОРМАЦІЯ_4 14.01.2023 громадянина України ОСОБА_2 призваний під час мобілізації на військову службу.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.01.2023 за №16 солдат ОСОБА_2 призваний на посаду старшим водієм гранатометником 1 взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з статтею 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 за №178 затверджено «Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі грошова компенсація) (далі - Порядок №178).

Згідно з пунктом 2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Відповідно до пунктів 3-5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі військова частина), а командирам (начальникам) військової частини наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

У той же час, завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці) визначає Інструкція про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затверджена наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898 (далі - Інструкція №232).

Згідно з пунктом 2 розділу I Інструкції №232 основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили) в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.

Пунктом 4 розділу III Інструкції №232 регламентовано, зокрема, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Відповідно до пункту 16 розділу III Інструкції №232 мобілізовані звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причини), під час звільнення не видаються. За бажанням вони можуть звільнятися в запас у власному цивільному одязі.

Разом з тим, відповідно до пункту 29 розділу V Інструкції №232, у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.

Таким чином, відповідно до вищезазначених вимог Інструкції позивачу, як військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, при звільненні речі, які ним не були отримані з будь-яких причин за період служби, не видаються, тобто при звільненні в нього не виникає право на отримання таких речей.

Вищевказане свідчить про те, що в ОСОБА_2 , зарахованого на всі види грошового забезпечення Військової частини НОМЕР_1 та звільненого зі служби в особливий період, не виникло право на отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане ним під час проходження служби, з огляду на вказане позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №108 від 06.05.2023 в частині, що стосується ОСОБА_2 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману щомісячну премію ОСОБА_2 з 01.04.2023 по дату звільнення та виключення зі списків особового складу у зв`язку зі смертю, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Гурін

23.04.25