Справа № 465/2730/24
Суддя: Величко О. В.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 465/2730/24
Провадження 2-а/465/40/25
РІШЕННЯ

Іменем України

09.04.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судових засідань Венгринюк О.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд із позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 26.03.2024 року серії ЕНА № 1747233.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1747233, винесеною інспектором 2 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області молодшим лейтенантом поліції Москалем Павлом Романовичем 26.03.2024 року, ОСОБА_1 (водія автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 ) притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Суть правопорушення згідно оскаржуваної постанови полягала в тому, що 26.03.2024 року водій транспортного засобу рухалася зі швидкістю 74 км/год. в населеному пункті с. Зимна Вода, чим порушила п.12.4 ПДР України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах. Із викладеною у постанові кваліфікацією правопорушення позивач категорично не погоджується, а дії патрульної поліції у процесі винесення постанови вважає неправомірними та необґрунтованими. Так, оскаржувана постанова винесена без будь-яких доказів наявності вини ОСОБА_1 .

Позивач наголошує на тому, що вона керувала транспортним засобом з дозволеною швидкістю. Поруч із місцем зупинки транспорту ОСОБА_1 стояв дорожній знак "90", на що позивач і звертала увагу працівникам поліції. Такі очевидні пояснення залишилися поза увагою відповідача при винесенні оскаржуваної постанови.

Крім цього, позивач наполягала на внесенні запису до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 1747233 про те, що зі змістом постанови вона не згідна. Однак, натомість оскаржувана постанова містить позначку працівників поліції про те, що ОСОБА_1 від підпису відмовилася.

У позовній заяві звертається увага на те, що під час винесення постанови відповідачем не дотримано вимог статей 245, 280 КУпАП. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який встановлено відповідальність. Документів, які б свідчили, що засіб вимірювальної техніки, на який здійснювалися заміри швидкості руху автомобіля, сертифікований, відповідачем до оскаржуваної постанови надано не було. Місце для роботи з приладом не було позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму. Також до постанови не додано документів, які б підтверджували правомірність знаходження інспектора на місці події та правомірність використання ним приладу TRUCAM LT120/20 TC 000652.

Крім того, окремо позивач наголошує, що оскаржувана постанова не містить інформації про докази вчинення правопорушення позивачем, не містить свідчень свідків. Спірна постанова відповідачем винесена відразу на місці, за таких обставин позивач не зміг скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Виходячи із наведеного, позивачем зроблено висновок про те, що постанова, якою накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , є незаконною та безпідставною і прийнята з численними порушеннями, а тому, позивач просить суд визнати таку протиправною, скасувати її і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 30.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що згідно оскаржуваної постанови позивач 26.03.2024 року о 09 год. 35 хв. у с. Зимна Вода, автомобільна дорога М11 Львів-Шегині 11 км. 800 м., керувала транспортним засобом VOLKSWAGEN PASSAT з державним номерним знаком НОМЕР_2 зі швидкістю 74 км/год. при дозволеній швидкості 50 км/год., швидкість руху вимірювалась лазерним приладом TruCam LTІ20/20 TC000652. Таким чином, ОСОБА_1 порушила п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II № TC000652 та підтверджується фото та відеозаписом події з цього пристрою.

Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruСАМ ІІ має сертифікат відповідності від 09.01.2019 року № UA.TR.001 22 3-19. Згідно даних свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/29272 від 01.11.2023 року, виданого Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», здійснена повірка лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II № ТС000652. Дане свідоцтво чинне до 01.11.2024 року. Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС000652 є придатним до застосування. З цих підстав представник відповідача вважає, що наявними у справі доказами вину водія, яка перевищила допустимий поріг швидкості руху в населеному пункті, доведено, а відтак, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити. Додатково зазначила, що рухалася в межах дії дорожнього знаку, який встановлює дозволену швидкість «90 км/год.», при цьому, представники поліції на її доводи ніяк не відреагували, зазначивши лише, що рух здійснювався в населеному пункті. Однак, будь-яких дорожніх знаків про в`їзд в населений пункт по ходу руху автомобіля не було встановлено і після таких зауважень один поліцейський одразу відійшов з місця зупинки транспортного засобу, а інший - незважаючи на усі грунтовні застереження виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності без спростування однозначних фактів, які вказують на відсутність в її діях складу правопорушення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву заявила клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 1747233 від 26.03.2024 року, складеної інспектором 2 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області молодшим лейтенантом поліції Москалем П.Р., 26.03.2024 року о 09 год. 35 хв. в с. Зимна Вода, дорога М11 Львів Шегині 11 км. 800 м., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , рухалася із швидкістю 74 км./год. в населеному пункті с. Зимна Вода. Швидкість вимірювалась приладом TruCam LTI20/20 ТС 000652.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Пунктом 12.4 ПДР України встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

В судовому засіданні оглядався запис з вимірювального приладу TruCam LTI20/20 ТС 000652, яким 26.03.2024 року здійснювалось фіксування швидкісного режиму руху транспортних засобів на автодорозі М11 Львів Шегині. На вказаному відеозаписі і на фотознімку, які надані стороною відповідача разом з відзивом на позовну заяву на підтвердження вини ОСОБА_1 , зафіксовано автомобіль, однак, ідентифікувати вказаний транспортний засіб не вбачається можливим, оскільки на фото- і відеоматеріалах номерний знак такого розмито і чітко не простежується.

Більш того, матеріали фіксації порушення технічним пристроєм не дозволяють чітко визначити, на якій саме ділянці дороги здійснено вимірювання, зокрема, чи в межах населеного пункту або ж поза таким. Як зазначає позивач, вона рухалася в межах дії дорожнього знаку, який дозволяє швидкість руху до 90 км/год. Доказів протилежного відповідачем не надано, також відсутні докази руху транспортного засобу в межах населеного пункту, а саме в с. Зимна Вода. З досліджених в судовому засіданні відеоматеріалів вбачається, що пристрій вимірювання зафіксував місцем здійснення заміру швидкості дорогу М11 Львів Шегині, однак, будь-якої прив`язки до с. Зимна Вода вказані матеріали не містять. Крім цього, стороною відповідача не надано доказів, які б могли вказувати на спосіб організації швидкісного режиму руху на ділянці дороги, де працівниками поліції здійснювалось вимірювання швидкості руху транспортних засобів, а також регулювання руху дорожніми знаками.

Відтак, представником відповідача не надано достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі "Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії" Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Згідно вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Складення самої постанови про адміністративне правопорушення не може бути належним та допустимим доказом вчинення особою правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що адміністративний позов є обґрунтованим, тому постанову серії ЕНА №1747233 від 26.03.2024 року, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, слід скасувати, а також у відповідності до ст. 286 КАС України закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Разом із тим, стосовно позовної вимоги про визнання постанови щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП протиправною, суд зазначає, що згідно із ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Таким чином, суд при розгляді справ даної категорії не уповноважений визнавати дії, рішення суб`єктів владних повноважень протиправними. Відтак, зазначена вище позовна вимога задоволенню не підлягає.

Згідно із ч. 5 ст. 139 КАС України судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп., слід стягнути з відповідача на користь позивача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 205, 241-246, 255, 286, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 251, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1747233 від 26.03.2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП, - закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судових витрат на відшкодування судового збору.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 14.04.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, адреса: м. Львів, вул. Перфецького, 19, .

Cуддя Величко О.В.