Справа № 240/3218/25
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/3218/25

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сладь Т.П. від 28.01.2024 ВП №76727612 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 гривень;

- скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сладь Т.П. від 28.01.2024 ВП №76727612 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 гривень.

На обґрунтування заявлених позовних вимог Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначило, що вважає постанову від 28.01.2024 ВП №76727612 про накладення на нього штрафу у розмірі 5100,00 гривень за невиконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року у справі №240/3805/19 неправомірною та такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки рішення суду було виконано. Вказує, що рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов`язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством. Так, згідно висновків мотивувальної частини рішення суду у справі №240/3805/19: " … враховуючи, що розмір пенсії позивача нижчий за встановлений законом, з огляду на встановлене судом право позивача на відновлення виплати пенсії з 07.10.2009, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача привести у відповідність розмір пенсії за віком відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність та здійснити перерахунок і виплату пенсії починаючи з 07.10.2009". Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вказує, що в межах наданої компетенції ним проведено комплекс заходів для виконання вказаного рішення суду, а саме з 07.10.2009 поновлено ОСОБА_1 виплату пенсії, розмір, якої обчислено згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Розмір пенсії з 07.10.2009 становить 498,00 гривень. Крім того, за період з 07.10.2009 по 31.12.2024 ОСОБА_1 нарахована доплата в сумі 72877,94 гривень, яка включена у відомості січня 2025 року на поштове відділення 10009. Однак, пенсія за січень 2025 року в сумі 498,00 грн та перерахунок в сумі 72877,94 гривень були повернуті згідно звітних даних АТ "Укрпошта", так як ОСОБА_1 відсутня. Інших зобов`язань перед Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області рішенням у справі №240/3805/19 не встановлено, а судом не розглядалося питання щодо проведення в подальшому індивідуально-масових перерахунків пенсії заявника. В контексті вказаного управління зауважило, що воно повно та неухильно до винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови виконало судове рішення в межах і спосіб визначений чинним законодавством. Також управління звернуло увагу, що постанова про накладення штрафу не містить інформації щодо того, як правильно, на думку державного виконавця, має бути здійснений перерахунок пенсії по рішенню суду, в ній не конкретизовано, в чому саме полягає неправильність нарахування пенсії.

Враховуючи вищезазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вважає постанову від 28.01.2024 ВП №76727612 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 гривень протиправною, а тому звернулось до суду для її скасування.

Ухвалою від 03 березня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі №240/3218/25 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, 03 березня 2025 року судом винесено ухвалу, якою залучено ОСОБА_1 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

10 березня 2025 року на електронну пошту суду надійшов відзив Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області на позову заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначив, що на постанову про відкриття виконавчого провадження, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надало відповідь, з якої вбачається, що боржником на виконання рішення суду за період з 07.10.2009 по 31.12.2024 була нарахована ОСОБА_1 доплата до пенсії в сумі 72877,94 гривень, яка буде включена в найближчий виплатний період, а з 01.01.2025 виплата їй пенсії буде проводитися в розмірі, визначеному на виконання рішення суду. При цьому, до повідомлення був доданий розрахунок про призначення пенсії за рішенням суду, з якого вбачається, що розмір пенсії ОСОБА_1 з надбавками складає 498,00 гривень. Відтак, при дослідженні матеріалів виконавчого провадження та проаналізувавши резолютивну частину виконавчого документа, вивчивши висновки суду у справі №240/3805/19, державним виконавцем було встановлено, що рішення суду боржником не виконано. Зокрема, державним виконавцем не було враховано висновки суду в частині розміру пенсії, згідно якого розмір пенсії за віком відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не може бути меншим за прожитковий мінімум для осіб, які втрати працездатність. Таким чином, станом на день винесення постанови по накладення штрафу у державного виконавця була наявна інформація, що ОСОБА_1 призначена пенсія у розмірі 498,00 грн, в той час, як відповідно до висновку суду у рішенні по справі №240/3805/19, розмір пенсії не може бути менший за 2361,00 гривень. Саме у зв`язку із цим, державний виконавець, керуючись вимогами статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову від 28.01.2025 про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100,00 гривень за невиконання рішення суду без поважних причин. Вказану постанову відповідач вважає правомірною, а тому просить відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши наявні у матеріали справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 у справі №240/3805/19, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2024, було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, починаючи з 07.10.2009 (з дня набрання чинності рішенням Конституційного суду України справа №1-32/2009), а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області привести розмір пенсії за віком ОСОБА_1 у відповідність до висновків суду у вказаній справі та здійснити перерахунок і виплату пенсії починаючи з 07.10.2009 (з дня набрання чинності рішенням Конституційного суду України справа №1-32/2009).

Для забезпечення примусового виконання вказаного судового рішення, в частині зобов`язання привести розмір пенсії за віком ОСОБА_1 у відповідність до висновків суду у вказаній справі та здійснити перерахунок і виплату пенсії, починаючи з 07.10.2009, Житомирський окружний адміністративний суд видав ОСОБА_1 виконавчий лист від 03.12.2024 №45893 2024 р.

Матеріалами справи підтверджується, що 05.12.2024 ОСОБА_1 звернулась до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою (вх.№22346/5.1-24 від 06.12.2024) про прийняття до примусового виконання виконавчого листа від 03.12.2024 №45893 2024 р., виданого по справі №240/3805/19.

09 грудня 2024 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сладь Т.П. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №76727612 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа від 03.12.2024 №45893 2024 р. по справі №240/3805/19.

Копію вказаної постанови було направлено сторонам виконавчого провадження та надано боржнику - Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області строк тривалістю 10 робочих днів для добровільного виконання рішення суду.

У відповідь на постанову про відкриття виконавчого провадження Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надіслало до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листа від 26.12.2024 №0600-0305-5/160114, в якому зазначило наступне:

"На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/3805/19 від 23.09.2024 ОСОБА_1 відновлено виплату пенсії за віком починаючи з 07.10.2009 (з дня набрання чинності рішенням Конституційного суду України справа №1-32/2009), з урахуванням висновків суду (розпорядження додається).

За період з 07.10.2009 по 31.12.2024 нарахована доплата пенсії в сумі 72877,94 гривень, яка буде включена в найближчий виплатний період.

З 01.01.2025 виплата пенсії буде проводитися на виконання рішення суду.

Рішення суду виконано добровільно та в повному обсязі".

З огляду на вищезазначену інформацію, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у листі від 26.12.2024 №0600-0305-5/160114 просило державного виконавця закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку фактичним виконанням в повному обсязі судового рішення.

Ознайомившись із інформацією, вказаною в листі від 26.12.2024 №0600-0305-5/160114 та доданому до нього розрахунку пенсії ОСОБА_1 , та здійснивши перевірку виконання боржником рішення суду у справі №240/3805/19, старший державний виконавець Сладь Т.П. встановила, що вказане рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області не виконане, оскільки відповідно до наданого розрахунку пенсія ОСОБА_1 складає 498,00 гривень. В той час, як згідно висновків суду, вказаних в рішенні по справі №240/3805/19, розмір пенсії за віком відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не може бути меншим за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим, старший державний виконавець дійшла висновку, що всупереч рішенню суду від 09.07.2019 у справі №240/3805/19, розмір пенсії ОСОБА_1 не приведений у відповідність до висновків суду, зазначених в даному рішенні.

Відтак, перевіривши виконання боржником рішення суду, старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сладь Т.П., керуючись статтями 63 та 75 Закону України "Про виконавче провадження", винесла постанову від 28.01.2025 у ВП 76727612 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області штрафу в розмірі 5100,00 гривень за невиконання без поважних причин судового рішення.

Вважаючи вказану постанову протиправною, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулось з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013, у рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3447-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У справі "Сорінг проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції.

Таким чином, Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404).

За визначенням наведеним у статті 1 Закону №1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч.1 ст. 3 Закону №1404 ).

Статтею 5 Закону №1404 встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404 закріплено, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 26 Закону №1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Відповідно до норм п. 1 та 16 ч. 3 ст. 18 Закону №1404, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону та накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону №1404, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до частини 2 статті 75 Закону №1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до змісту положень частини 3 зазначеної правової норми, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Із аналізу вказаних вище правових норм вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу до боржника є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Водночас така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин.

У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону №1404-VIII.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

При цьому суд зазначає, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення (за повторне невиконання судового рішення) можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано (повторно не виконано) боржником без поважних причин, і боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Таким чином, вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. Відповідно, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти на боржника штраф.

Установлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону №1404-VIII.

Відповідно до змісту положень частини 3 зазначеної правової норми, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Поряд з цим Верховний Суд у постанові від 31 травня 2021 року у справі №560/594/20 зауважив, що невиконання пенсійним органом рішення суду дозволяє державному виконавцю вжити заходи реагування у вигляді накладення штрафу, проте необхідно встановити, що послугувало причиною до невиконання рішення суду на момент накладення штрафу. Якщо встановлено, що невиконання відбулось без поважних причин-наявні підстави для накладення штрафу, а у протилежному випадку (наявні реальні обставини, що є перешкодою до виконання), необхідно враховувати їх поважність та у кожному конкретному випадку виходити з цих обставин.

Перевіряючи наявність підстав для прийняття відповідачем оскаржуваної постанови від 28.01.2025 про накладення штрафу у ВП 76727612 про застосування до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області штрафу за невиконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 у справі №240/3805/19, суд зазначає наступне.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд наголошує, що боржник зобов`язаний виконати судове рішення, яке набрало законної сили, в межах покладених на нього цим рішенням зобов`язань, вказаних в його резолютивній частині та враховувати при цьому висновки суду, зазначені в його мотивувальній частині, оскільки саме вона містить усі обставини справи та мотиви, з яких суд виходив при прийнятті рішення, і положення закону, яким він керувався з огляду на об`єкт порушеного права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 у справі №240/3805/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області привести розмір пенсії за віком ОСОБА_1 у відповідність до висновків суду у вказаній справі та здійснити перерахунок і виплату пенсії починаючи з 07.10.2009 (з дня набрання чинності рішенням Конституційного суду України справа №1-32/2009).

При цьому, у мотивувальній частині рішення від 09.07.2019 у справі №240/3805/19 суд зазначив, що як перерахунок так і призначення пенсії не може ставитись в залежність від місця проживання громадянина, оскільки це суперечить висновкам Конституційного Суду України та Європейському суду з прав людини, викладеним у рішенні у справі "Пічкур проти України", а також вказав наступне:

"Відповідно до абз. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Мінімальний розмір пенсії за віком встановлений у ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Разом з тим, позивачу відновлено виплату пенсії за віком з 30.06.2016 та її розмір становить 342,42 грн.

У зв`язку з зазначеним та враховуючи, що розмір пенсії позивача нижчий за встановлений законом, з огляду на встановлене судом право позивача на відновлення виплати пенсії з 07.10.2009, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача привести у відповідність розмір пенсії за віком відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність та здійснити перерахунок і виплату пенсії починаючи з 07.10.2009".

Вказане свідчить, що за наслідками розгляду питання щодо розміру пенсії ОСОБА_1 , Житомирський окружний адміністративний суд у рішенні від 09.07.2019 у справі №240/3805/19 дійшов висновку, що розмір пенсії ОСОБА_1 має бути приведений у відповідність до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та повинен становити не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, оскільки це визначено статтею 28 вказаного Закону.

Таким чином, рішення суду від 09.07.2019 у справі №240/3805/19 на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області був покладений обов`язок привести з 07.10.2009 розмір пенсії ОСОБА_1 у відповідність до висновків суду у вказаній справі, а саме до висновків про те, що розмір її пенсії повинен становити не менше мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого статтею 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тобто не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та здійснити їй перерахунок та виплату такої пенсії.

Суд зауважує, що визначений статтею 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком, який встановлений на рівні розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, є змінним та залежить від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до Законів України про Державний бюджет України на 2009-2025 роки розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, становив: з 01.10.2008 по 31.10.2009 - 498 грн, з 01.11.2009 по 31.12.2009 - 573 грн, з 01.01.2010 по 31.03.2010 - 695 грн, з 01.04.2010 по 30.06.2010 - 706 грн, з 01.07.2010 по 30.09.2010 - 709 грн, з 01.10.2010 по 30.11.2010 - 723 грн, з 01.12.2010 по 31.12.2010 - 734 грн, з 01.01.2011 по 31.03.2011 - 750 грн, з 01.04.2011 по 30.09.2011 - 764 грн, з 01.10.2011 по 30.11.2011 - 784 грн, з 01.12.2011 по 31.12.2011 - 800 грн, з 01.01.2012 по 31.03.2012 - 822 грн, з 01.04.2012 по 30.06.2012 - 838 грн, з 01.07.2012 по 30.09.2012 - 844 грн, з 01.10.2012 по 30.11.2012 - 856 грн, з 01.12.2012 по 31.12.2012 - 884 грн, з 01.01.2013 по 30.11.2013 - 894 грн, з 01.12.2013 по 31.08.2015 - 949 грн, з 01.09.2015 по 30.04.2016 - 1074 грн, з 01.05.2016 по 30.11.2016 - 1130 грн, з 01.12.2016 по 30.04.2017 - 1247 грн, з 01.05.2017 по 30.11.2017 - 1312 грн, з 01.12.2017 по 30.06.2018 - 1373 грн, з 01.07.2018 по 30.11.2018 - 1435 грн, з 01.12.2018 по 30.06.2019 - 1497 грн, з 01.07.2019 по 30.11.2019 - 1564 грн, з 01.12.2019 по 30.06.2020 - 1638 грн, з 01.07.2020 по 30.11.2020 - 1712 грн, з 01.12.2020 по 30.06.2021 - 1769 грн, з 01.07.2021 по 30.11.2021 - 1854 грн, з 01.12.2021 по 30.06.2022 - 1934 грн, з 01.07.2022 по 30.11.2022 - 2027 грн, з 01.12.2022 по 31.12.2023 - 2093 грн, з 01.01.2024 по 31.12.2024 - 2361 грн, з 01.01.2025 - 2361 грн.

Водночас, відповідно до розрахунку пенсії ОСОБА_1 , який управління надало державному виконавцю разом із листом від 26.12.2024 №0600-0305-5/160114, розмір нарахованої боржником на виконання рішення суду пенсії ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по грудень 2024 року включно був незмінний та становив 498,00 гривень на місяць.

Вказане свідчить, що визначенні розміру пенсії ОСОБА_1 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не врахувало зміну мінімального розміру пенсії за віком, зумовлену підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та фактично нарахувало їй пенсію за період з 07.10.2009 по грудень 2024 року, в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який був встановлений станом на 07.10.2009.

Відтак, покладений рішенням суду від 09.07.2019 у справі №240/3805/19 обов`язок привести з 07.10.2009 розмір пенсії ОСОБА_1 у відповідність до висновків суду у вказаній справі, а саме до висновків про те, що розмір її пенсії повинен становити не менше мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого статтею 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не виконало.

Враховуючи підтверджений в ході судового розгляду факт не приведення з 07.10.2009 розміру пенсії ОСОБА_1 у відповідність до висновків суду у даній справі про те, що розмір пенсії повинен становити не менше мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого статтею 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд вважає, що державним виконавцем був зроблений обґрунтований висновок про не виконання боржником рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 у справі №240/3805/19, а саме не без поважних на те причин.

З приводу доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про те, що оскаржувана постанова про накладення штрафу не містить конкретної інформації про те, в чому саме полягає неправильність нарахування пенсії стягувачу, суд зазначає, що вони є безпідставними, адже на обгрунтування підстав для винесення вказаної постанови, державний виконавець в її тексті зазначив, що згідно висновків суду, вказаних в рішенні по справі №240/3805/19, розмір пенсії за віком не може бути меншим за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, в той час, як відповідно до наданого розрахунку пенсія ОСОБА_1 складає лише 498,00 гривень. Вказане свідчить, що приймаючи оскаржувану постанову державний виконавець зазначила в її тексті інформацію про те, що саме стало підставою для висновку про невиконання боржником рішення суду.

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Враховуючи викладені обставини, які підтверджується матеріалами адміністративної справи, суд вважає, що обов`язок щодо належного виконання рішення суду у справі №240/3805/19 позивачем не виконано, що у свою чергу є підставою для накладення штрафу за невиконання рішення суду.

З огляду на вказане суд приходить до висновку, що постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сладь Т.П. від 28.01.2024 у ВП №76727612 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області штрафу в розмірі 5100,00 грн за невиконання без поважних причин рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 у справі №240/3805/19 винесена за наявності законодавчо визначених підстав для її прийняття, а відтак є обґрунтованою.

За наведених обставин справи суд вважає правомірним застосування до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області штрафної санкції за невиконання рішення суду у справі №240/3805/19, у зв`язку з чим приходить до висновку про правомірність оскаржуваної постанови від 28.01.2024 про накладення штрафу у ВП №76727612.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003; ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління юстиції в Житомирській області (м.Київ) (майдан Соборний, 1, м. Житомир, 10014; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.Е.Черняхович