Справа № 740/736/25
Суддя: Шевченко І. М.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/736/25
Провадження № 2-а/740/14/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим представником адвокатом Ковалюхом Василем Миколайовичем, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

установив:

У лютому 2025 року адвокат Ковалюх В. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив поновити строк звернення до суду з цим позовом, скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 - Якущенка В. М. від 02.12.2024 № 116 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 від 02.12.2024 № 116 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн, за те, що він 31.10.2024 о 14 год. 00 хв. порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме не прибув по повістці № 947 від 30.10.2024 без поважних причин та не повідомив причину неприбуття за викликом територіального центру комплектування та соціальної підтримки, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце виклику, чим порушив абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Однак позивач не отримував, як сповіщення про місце і час розгляду справи, так і саму постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки не зареєстрований та не проживає за адресою, вказаною в постанові, а саме: АДРЕСА_1 . 30.10.2024 начальник другого ІНФОРМАЦІЯ_2 видав позивачу направлення для проходження ВЛК, а 31.10.2024 старший лікар ВЛК видав йому направлення для стаціонарного обстеження (лікування), куди необхідно було прибути 05.11.2024, а тому доводи про те, що ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 є необґрунтованими.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 лютого 2025 року поновлено позивачу строк звернення до суду з указаним адміністративним позовом, прийнято до розгляду адміністративний позов та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву представник ІНФОРМАЦІЯ_2 - Михайло Дяченко не погодився з позовними вимогами позивача, вважав їх необґрунтованими та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 30.10.2024 відповідачем видано направлення № 281 на проходження позивачем медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби. Також позивачу під його особистий підпис вручено повістку № 947 від 30.10.2024 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 31.10.2024, 09-00 год. При цьому ОСОБА_1 не прибув за врученою йому належним чином повісткою у визначений час до призначеного місця, не повідомив про причини неприбуття за повісткою, у тому числі й через своїх законних представників. У зв`язку з чим дії позивача кваліфіковано, як порушення норм чинного законодавства України про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 04.11.2024 службовою особою відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 у присутності свідків складено акт про неприбуття позивача за повісткою. 20.11.2024 засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням позивачу надіслано офіційне повідомлення про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке 29.11.2024 повернулося неврученим з причин «адресат відсутній за вказаною адресою». 02.12.2024 ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, жодних заяв/клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, у зв`язку з чим справу було розглянуто у відсутність позивача та винесено постанову від 02.12.2024 № 116 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. Копію вказаної постанови позивачу було відправлено 04.12.2024 рекомендованим повідомленням, яке повернулося до ІНФОРМАЦІЯ_2 з позначкою у довідці про причини повернення/досилання «адресат відсутній за вказаною адресою». Станом на 17 липня 2024 року (на момент завершення встановленого законом періоду оновлення військово-облікових даних військовозобов`язаними громадянами України) єдиною адресою позивача за обліковими відомостями в ІНФОРМАЦІЯ_2 значилася адреса: АДРЕСА_1 , а тому всі поштові відправлення були надіслані на вказану поштову адресу позивача. ОСОБА_1 не звертався із запереченнями щодо місця реєстрації/фактичного проживання, у тому числі під час вручення йому направлення на проходження ВЛК та повістки. У період з 17 липня 2024 року по дату підготовки відзиву (14 лютого 2025 року) до військово-облікових даних позивача не вносилися жодні зміни, у тому числі до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг». Під час прийняття рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення уповноважений працівник ІНФОРМАЦІЯ_2 діяв виключно в межах компетенції та чинного законодавства.

Згідно із ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що повістку № 947 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ), про виклик для проходження медичного огляду 31.10.2024 о 14-00 год. ОСОБА_1 одержав 30.10.2024, про що свідчить підпис особи, який міститься на розписці.

Згідно з актом про неприбуття військовозобов`язаного за повісткою (офіційним повідомленням, викликом) від 04.11.2024, складеним офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 у присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , якому 30.10.2024 повідомлено про те, що він відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на підставі повістки № 947 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 був зобов`язаний прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 31.10.2024 о 14-00 год. для проходження медичного огляду, не прибув у визначений час до призначеного місця за повісткою, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим учинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У повідомленні т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 про розгляд справи про адміністративне правопорушення від 20.11.2024 № 2В/2/3371 ОСОБА_1 повідомлено, що оскільки він не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановлений строк без поважних причин, будучи повідомленим про дату, час та місце виклику, то він порушив абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим учинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стосовно нього відбудеться о 15-00 год. 02.12.2024 у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Указане повідомлення направлено ОСОБА_1 поштовою кореспонденцією за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з наданою позивачем копією конверта, вищевказане рекомендоване повідомлення повернулося відправнику з відміткою про невручення, а саме «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до оскаржуваної постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 від 02.12.2024, 31.10.2024 о 14-00 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , установлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме не прибув за повісткою № 947 від 30.10.2024 без поважних причин та не повідомив причини неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце виклику, чи порушив абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», таким чином, учинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за що на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

30.10.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 Вадимом Кушніром видано направлення № 281 на ім`я ОСОБА_1 для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я в сухопутні війська у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період.

31.10.2024 старшим лікарем ВЛК ОСОБА_7 видано ОСОБА_1 направлення № 40 для проходження стаціонарного обстеження (лікування) в спец ЛКК «ЧОНД» з діагнозом F43.0, у лікувальний заклад необхідно прибути 05.11.2024.

Згідно з наданою позивачем копією витягу з Єдиного державного демографічного реєстру місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Частина 1 ст. 210-1 КУпАП встановлює відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно з оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися : військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тобто ч. 2 ст. 77 КАС України встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАСУ обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Статтею 106 КАСУ встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Такими обставинами у справах про накладення адміністративних стягнень є, крім іншого, докази вчинення особою адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За твердженням представника відповідача, позивач ОСОБА_1 особисто під розписку отримав повістку № 947 про виклик для проходження медичного огляду 31.10.2024 о 14-00 год., однак у встановлений час та день до центру не прибув, про поважність причин свого неприбуття не повідомив, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У зв`язку з неявкою ОСОБА_1 , уповноваженими працівниками центру комплектування складено акт про неприбуття військовозобов`язаного за повісткою.

Однак вищевказані доводи представника відповідача повністю спростовуються матеріалами справи, а саме наданим представником позивача медичним направленням № 40, виданим 31.10.2024 старшим лікарем ВЛК ОСОБА_7 . Дорошу В. В. для проходження стаціонарного обстеження (лікування) в спец ЛКК «ЧОНД» з діагнозом F43.0. Указана медична довідка свідчить про те, що позивач прибув до ТЦК та СП у визначений у повістці день 31.10.2024 для проходження медичного огляду, а тому доводи представника відповідача про порушення ОСОБА_1 норм чинного законодавства, а саме абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є необґрунтованими та безпідставними.

З урахуванням викладеного, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, усупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України не надав жодних належних і допустимих у розумінні ст. 70 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Щодо доводів представника позивача про неповідомлення ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності слід зазначити таке.

Згідно зі ст. 248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За правилами ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Згідно зі ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а зазначив, що закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справі № 308/12552/16-а та у справі № 482/9/17 та від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а.

Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Наслідком цього є позбавлення особи прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 522/20755/16-а, від 30.09.2019 у справі № 591/2794/17, від 21.05.2020 у справі № 286/4145/15-а, від 31.03.2021 у справі № 676/752/17 та від 25.05.2022 у справі № 465/5145/16-а.

Повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення 02.12.2024 о 15-00 год. направлено позивачу 21.11.2024, про що свідчить поштовий штемпель на конверті. На вказаному конверті відмітку про невручення поштового відправлення адресат у зв`язку з відсутністю його за вказаною адресою проставлено 29.11.2024.

Згідно з витягом із сайта АТ «Укрпошта» рекомендоване відправлення за № 233 повернулося відправнику з причин «адресат відсутній за вказаною адресою» 11.12.2024.

Отже, на момент винесення оскаржуваної постанови (02.12.2024) відповідач не мав достовірних відомостей про належне повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, відповідач не забезпечив дотримання порядку притягнення особи до відповідальності та забезпечення реалізації особою, яка притягується до відповідальності, прав, визначених ст. 268 КУпАП, що у свою чергу позбавило позивача можливості участі в розгляді справи про адміністративне правопорушення, зокрема висловлення заперечень, надання доказів, тощо.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Недотримання відповідачем норм чинного законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови.

Відповідачем не доведено поза розумним сумнівом порушення позивачем чинного законодавства щодо військового обліку та, відповідно, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно зі ст. 139 КАС України слід вирішити питання щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 484,48 грн та на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст. 134 КАС України.

За правилами ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2); розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

За подання адміністративного позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 484,48 грн, що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 13).

Згідно з наданими позивачем документами, а саме: ордером на надання правничої допомоги, договором про правничу допомогу від 10.02.2025, детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, від 10.02.2025, квитанцією до прибуткового касового ордера № 9 від 10.02.2024 позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 484,48 грн та на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн, що є співмірним зі складністю справи, враховуючи обставини справи, а також обсягом наданих адвокатом послуг, у загальному розмірі 3484,48 грн.

Указані вище судові витрати слід стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст. 5, 77, 139, 244, 245, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , поданий представником адвокатом Ковалюхом Василем Миколайовичем, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову № 116 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, прийняту 02 грудня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 скасувати, а провадження в адміністративній справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 ; ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 ) судові витрати у загальному розмірі 3484 (три тисячі чотириста вісімдесят чотири) гривень 48 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко