Справа № 464/116/25
Суддя: Бойко О. М.
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/116/25
пр.№ 2-а/464/17/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2025 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Бойко О.М.

секретар судового засідання Білінська К.-М.Є.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача Дитинича П.І.

представника відповідача Сенюшко Р.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №670 від 30 грудня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, якою його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

В обґрунтування позову покликається на те, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 було винесено відносно нього оскаржувану постанову, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. Згідно вказаної постанови він визнаний винним у тому, що він не прибув по повістці №1471794 від 27.11.2024 року для уточнення даних, чим порушив вимоги абзацу 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку». Проте, зазначив, що він через додаток «Резерв +» своєчасно, у встановлений термін оновив свої військово-облікові дані. 18 жовтня 2024 року біля місця його проживання був затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 у присутності працівників поліції для доставлення в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом із тим дозволили взяти з квартири документи, які давали йому право на відстрочку на підставі ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки на його утриманні є троє малолітніх дітей, а також інші документи, що підтверджували відсутність у нього заборгованості по сплаті аліментів. 18 жовтня 2024 року після розгляду працівниками відповідача наданих ним документів йому було повідомлено, що відповідно до листа Сихівського відділу державної виконавчої служби № 62952 від 16.07.2024 року про відсутність у нього заборгованості по сплаті аліментів на16.07.2024 року, однак станом на 18 жовтня 2024 року дані щодо заборгованості по сплаті аліментів відсутні. 18 жовтня 2024 року він був скерований для проходження ВЛК та визнаний придатним до військової служби. В той же день зобов`язали принести докази документального характеру про відсутність у нього заборгованості по сплаті аліментів за послідуючий період та вручили повістку, щоб він приніс дані на 31 жовтня 2024 року. 31 жовтня 2024 року ним до документів, які підтверджували його право на відстрочку від мобілізації, працівникам відповідача було надано лист Сихівського відділу державної виконавчої служби від 25.07.2024 року № 89977 про те, що у відділі на виконанні станом на 25.10.2024 року провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 не перебувають. 31 жовтня 2024 року йому вручили військовий квиток і не вручали повістки. 23 грудня 2024 року він з відповідними документами, які й до цього давали йому право на відстрочку від мобілізації, з`явився до відповідача, щоб подати відповідну заяву, але через велику кількість військовозобов`язаних він не зміг здати документи. Лише 30 грудня 2024 року після чергового візиту до відповідача його було ознайомлено з протоколом про адміністративне правопорушення та вручено лише копію оскаржуваної постанови, без вручення протоколу. 3 оскаржуваної постанови він дізнався, що його притягнуто до відповідальності за неявку без поважних причин, разом із тим у постанові зазначено, що викликався військовозбов`язаний ОСОБА_3 з метою уточнення даних на 07.12.2024 року. Вказана постанова є незаконною, не містить мотивів ухваленого рішення, у ній зазначено, анкетні дані іншої особи, зазначено про виклик, без зазначення адреси, відтак така є необґрунтованою. Окрім цього, в оскаржуваній постанові відповідач належним чином не мотивував свого рішення в частині накладення стягнення у максимальному розмірі. У зв`язку з наведеним, вважає, що існують достатні підстави для скасування постанови. Просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач та представник позивича позов підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник відповідача Сенюшко Р.Д. в судовому засіданні позов заперечила, зазначила, що оскаржувана постанова прийнята відповідно до вимог законодавства, просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши дійсні обставини справи та пеервіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи викладене, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.

Згідно із ч.7 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

У відповідності до положень ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з ч. 4 ст. 46 КАС України, відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, хоча ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_1 немає статусу юридичної особи, такий є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_4 , та виконує публічно-правові управлінські функції, відтак, такий є суб`єктом владних повноважень та є належним відповідачем у цьому спорі про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Судом встановлено, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 було винесено постанову № 670 від 30 грудня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП про визнання ОСОБА_1 , винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигля ді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що позивач, ОСОБА_1 , визнаний винним у тому, що за інформацією Єдиного державного реєстру військовозобов?язаних встановлено, не прибув по повістці № 1471794 з датою прибуття 07.12.2024 - не прибув, причин неявки не повідомляв, чим порушив вимоги абзацу 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку».Разом із тим, із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що облікові дані ОСОБА_1 оновлені вчасно, а 27.11.2024 викликався військовозобов`язаний « ОСОБА_3 » з метою уточнення даних, який викликався за адресою « АДРЕСА_2 ». Також із змісту постанови вбачається, що надіслана поштовим зв`язком повістка повернута з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», натомість, представником відповідача долучено копію повідомлення з відміткою про 06.12.2024 вручення ОСОБА_1 , але відмітка зазначена і в графі «особисто» і в графі «за довіреністю». Факт отримання повістки 06.12.2024 позивач категорично заперечив. Оригіналу такого повідомлення представник відповідача не надав, як і не зміг пояснити обставин зазначення у оскаржуваній постанові про повернення поштового відправлення повістки, а не про вручення. Також представник відповідача не зміг пояснити суду, чому у оскаржуваній постанові зазначено, що викликався військовозобов`язаний ОСОБА_3 за неповною адресою « АДРЕСА_2 », а до відповідальності притягнуто позивача.

Із відомостей, що містяться у скріншоті додатку «Резерв +» встановлено, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Львові, оновив дані через Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, факт своєчасного оновлення даних підтверджений і самою оскаржуваною постановою, у якій зазначено, що облікові дані ОСОБА_1 оновлено своєчасно. Натомість у відзиві представником відповідача зазначено, що такі дані позивачем не було оновлено вчасно, а тому він викликався 07.12.2024 для уточнення даних. Таким чином, пояснення представника відповідача суперечать обґрунтуванню самої оскаржуваної постанови.

Відповідно до положень ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Проте, всупереч зазначених вимог представник відповідача не лише не виконав обов`язку доказування правомірності оскаржуваного рішення, але і не надав документів, які стали підставою прийняття такого рішення та не надав жодних пояснень щодо розбіжностей між даними, які зазначені у постанові та даними, які зазначені у відзиві, незважаючи на відкладення судом розгляду та надання можливості відповідачу надати такі пояснення.

Частиною 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваної постанови, сама постанова містить ряд суперечностей, з огляду на відсутність матеріалів, які стали підставою її прийняття, а тому така постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись ст.ст.77, 229, 268-271, 286 КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задоволити. Скасувати постанову № 670 від 30 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча: