Справа № 990/43/25
Суддя: Гриців Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 квітня 2025 року

м. Київ

Справа № 990/43/25

Провадження № 11-71заі25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Гриціва М. І.,

суддів Банаська О. О., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Єленіної Ж. М., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.

розглянула у порядку письмового провадження заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду Гриціва Михайла Івановича, Губської Олени Анатоліївни, Усенко Євгенії Андріївни, Шевцової Наталії Володимирівни від участі в розгляді справи № 990/43/25 за позовом ОСОБА_1 до держави України, від імені якої виступають Верховна Рада України (далі - ВРУ), Президент України Зеленський Володимир Олександрович, Головне управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, Міністерство соціальної політики України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії та

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2025 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій він просить:

- визнати протиправною бездіяльність ВРУ та/або дії Президента України, ГУ ПФУ, що призвели до порушень конституційних прав і свобод позивача, зокрема: права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло; право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом;

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо відмови у перерахунку пенсії на реальний рівень інфляції;

- зобов`язати ГУ ПФУ вчинити дії щодо перерахунку пенсії з урахуванням реального рівня інфляції, починаючи з 2013 року, та виплатити позивачу недоотриману суму пенсії;

- зобов`язати ГУ ПФУ надати позивачу розрахунок реальної суми пенсії, яку він би отримував, якщо б було забезпечено перехід на пенсію по втраті годувальника відповідно до закону, і якщо вона більша, призначити таку з дати звернення до ПФУ з 2022 року;

- визнати право позивача на пенсію по втраті годувальника;

- визнати право позивача на забезпечення достатнього прожиткового рівня;

- визнати факт, що інфляція зменшила пенсію позивача майже в 2,4 рази, що є порушенням статті 22 Конституції України;

- здійснити дії, спрямовані на відновлення конституційних прав та свобод позивача, порушених діями і бездіяльністю відповідачів;

- привести статтю 7 Закону України про Державний бюджет України на 2021-2025 роки у відповідність зі статтею 48 Конституції України та встановити прожитковий мінімум у розмірі 6 тис.016 грн 14 коп.;

- зобов`язати Верховну Раду України усунути суперечність у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (щодо пенсії по втраті годувальника);

- зобов`язати Президента України, керуючись статтею 106 Конституції України, зупинити дію актів та законів, що порушують Конституцію (зокрема, статті 7 Закону України про Державний бюджет України на 2021-2025 роки, статті 36, 27, 41, 42 Закону України «Про пенсійне забезпечення»), з мотивів невідповідності Конституції, та звернутися до Конституційного Суду України щодо їх конституційності;

Позивач просить ухвалити такі присуди відповідачам (відповідно):

ГУ ПФУ:

- здійснити перерахунок пенсії позивача та призначити нову пенсію, яка відповідає реальному рівню інфляції з 2013 року та реальному прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб починаючи з 2022 року;

- виплатити різницю між фактично отриманою та належною пенсією за період з 2022 року;

- призначити позивачу пенсію по втраті годувальника з 2022 року, як це передбачено для непрацездатних осіб.

ВРУ та Президентові України:

- зобов`язати усунути всі проблеми законодавства, що перешкоджають реалізації конституційних прав позивача на соціальний захист та достатній життєвий рівень;

- здійснити приведення законів та нормативних актів у відповідність із Конституцією України, зокрема щодо пенсійного забезпечення;

- звернутися до Конституційного Суду України щодо конституційності положень законів, які порушують права позивача, зокрема статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також статті 7 Закону України про Державний бюджет України на 2021-2025 роки, що встановлюють занижений прожитковий мінімум.

Позивач зазначає загальну суму позову 5 млн.125 тис. 242 грн 74 коп., з них: недоплату через інфляцію 99 тис. 722 грн 16 коп. (з відсотками 115 тис. 242 грн 74 коп.), моральна шкода 5 000 000 грн, витрати на суд 10 000 грн.

Позивач просить також:

- витребувати від ВРУ закони, які призвели до порушень конституційних норм і свобод, - статті 1, 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статті 27, 41, 42 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статтю 7 Закону України про Державний бюджет України на 2021-2025 роки;

- отримати від третьої сторони - Міністерства юстиції України підтвердження його публічної заяви про те, що реальний прожитковий мінімум становить близько 9 000 грн.

Протиправна бездіяльність органів державної влади, на думку позивача, проявилася у порушенні його конституційних прав, гарантованих статтями 3, 8, 22, 46, 48, 49 Конституції України: права на достатній життєвий рівень для себе та своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло, гарантоване статтею 48 Конституції України; права на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, гарантоване статтею 49 Конституції України; права на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, гарантоване статтею 46 Конституції України; звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, що є порушенням статті 22 Конституції України; порушення права на правничу допомогу (стаття 59 Конституції України), на доступ до суду (стаття 55 Конституції України) та права на відшкодування шкоди (стаття 56 Конституції України). У контексті наведеного просить визнати низку приписів законів такими, що не відповідають Конституції України, що є наслідком зобов`язання державних органів влади усунути порушення законодавства шляхом приведення останніх у відповідність до Конституції України.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою 05 лютого 2025 року на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позовну заяву повернув позивачу.

Обґрунтування суду зводяться до того, що позивач об`єднав в одне провадження кілька вимог, що підсудні різним судам, і нема законних підстав для їхнього роз`єднання в окремі провадження таким чином, щоб після роз`єднання Верховний Суд як суд першої інстанції міг розглядати у самостійному провадженні позовні вимоги до ГУ ПФУ, які цьому суду за правилами виключної підсудності не підсудні.

ОСОБА_1 не примирився із цим рішенням суду і подав до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Велика Палата ухвалою від 20 лютого 2025 року відкрила апеляційне провадження у цій справі, а ухвалою від 13 березня 2025 року призначила розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на 10 квітня 2025 року.

09 квітня 2025 року від ОСОБА_1 до Великої Палати надійшли заяви про відвід чотирьох суддів Великої Палати від розгляду цієї справи.

З посиланням на пункт 4 частини першої статті 36 КАС України автор заяв про відвід суддів вважає, що є обставини, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності тих суддів, яким він заявив відвід.

Мотивуючи відводи, з-поміж іншого ОСОБА_1 зазначив, що у своїх позовних заявах та поясненнях він неодноразово наголошував про кримінальний аспект дій та бездіяльності посадових осіб (ПФУ щодо невиплати пенсії та Акціонерного товариства «Ощадбанк» щодо невиплати вкладів СРСР), а також осіб, відповідальних за встановлення завідомо заниженого прожиткового мінімуму, і такі дії та бездіяльність мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених статтями 175, 185, 358, 367, 109, 442 Кримінального кодексу України. Оскільки зазначені судді, розглядаючи справи, проігнорували ці заяви та не вчинили жодних дій щодо повідомлення компетентних правоохоронних органів про вчинення злочину та продовжили розгляд справ, то це свідчить про небажання всебічно та повно з`ясувати обставини справи та може вказувати на упередженість або намагання уникнути належної правової кваліфікації дій відповідальних осіб.

Крім того, автор заяв зазначає, що коли судді відмовили у розгляді справи по суті з посиланням на необхідність звернення до Конституційного Суду України, то вони вийшли за межі своїх повноважень, позаяк створили правову колізію, оскілки позивача фактично визнано особою, яка уповноважена звертатися до Конституційного Суду України замість законодавчо визначених суб`єктів такого звернення, що свідчить про обґрунтовані сумніви в неупередженості та здатності суддів об`єктивно розглянути цю справу відповідно до Конституції та законів України та забезпечити право заявника на справедливий суд.

Порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу визначений статтею 40 КАС України, за правилами частини сьомої якої питання про відвід судді Великої Палати не підлягає передачі на розгляд іншому судді та розглядається Великою Палатою.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження (частина одинадцята статті 40 КАС України).

Велика Палата перевірила доводи ОСОБА_1 , які він висловив на обґрунтування заяв про відвід поіменованих суддів, і вважає, що нема підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Не без того, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною першою статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 КАС України, згідно з частиною першою якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 КАС України.

З огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений і з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1-3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Як на підставу для відводу судді заявник посилається на приписи статті 36 КАС України, нормативна конструкція яких, з-поміж іншого, містить узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може бути підставою для відводу судді.

Велика Палата звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно із законом,

без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи

втручань - прямих чи непрямих з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді - як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість (безсторонність) судді».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має встановлюватися згідно з:

- «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

- «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи, і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можна поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Велика Палата підкреслює, що не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід суддів, Велика Палата також бере до уваги те, що, крім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді,

у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення

відводу саме по собі не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Посилання заявника на упередженість суддів у зв`язку з тим, що ці судді не повідомили компетентні правоохоронні органи про вчинення (на думку заявника) посадовими особами ПФУ та державного банку правопорушень, а також те, що не було звернення до Конституційного Суду України, не можна вважати об`єктивно обґрунтованими, позаяк такі доводи ґрунтуються на припущеннях, суб`єктивній оцінці заявником викладених обставин. Ба більше, ці обставини не стосуються заявленого в позовній заяві предмета спору, щодо якого суд ухвалив оскаржене судове рішення.

З предмета і меж перегляду в цій справі не можна простежити будь-яку залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано б ілюстрував упередженість або необ`єктивність суддів, яким заявлено відвід.

Відтак можна підсумувати, що наведені заявником обставини на обґрунтування заяв про відвід суддів Великої Палати Гриціва М. І., Губської О. А., Шевцової Н. В. не містять об`єктивно спроможних підстав, які б у розумінні пункту 4 частини першої статті 36 КАС України зумовлювали відведення вище згаданих суддів Великої Палати від розгляду цієї справи.

Щодо розгляду заяв ОСОБА_1. в частині про відвід судді Усенко Є. А. від участі в розгляді цієї справи Велика Палата звертає увагу на те, що ця суддя відповідно до протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів не перебуває у складі колегії суддів, які визначені для розгляду цієї справи, через перебування її у відпустці. Тому в цій частині заяву слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 36, 37, 39, 40, 243, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Відмовити в задоволенні заяв ОСОБА_1 про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду Гриціва Михайла Івановича, Губської Олени Анатоліївни, Шевцової Наталії Володимирівни від участі в розгляді справи № 990/43/25за позовом ОСОБА_1 до держави України, від імені якої виступають Верховна Рада України, Президент України Зеленський Володимир Олександрович, Головне управління Пенсійного фонду України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, Міністерство соціальної політики України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Залишити без розгляду заяви ОСОБА_1 в частині про відвід судді Великої Палати Верховного Суду Усенко Євгенії Андріївни від участі в розгляді справи № 990/43/25 за позовом ОСОБА_1 до держави України, від імені якої виступають Верховна Рада України, Президент України Зеленський Володимир Олександрович, Головне управління Пенсійного фонду України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, Міністерство соціальної політики України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. І. Гриців

Судді: О. О. Банасько М. В. Мазур

Ю. Л. Власов С. Ю. Мартєв

І. А. Воробйова К. М. Пільков

О. А. Губська С. О. Погрібний

Ж. М. Єленіна О. В. Ступак

Л. Ю. Кишакевич І. В. Ткач

В. В. Король О. С. Ткачук

С. І. Кравченко В. Ю. Уркевич

О. В. Кривенда Н. В. Шевцова