Справа № 400/326/22
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/326/22

Перша інстанція суддя Мороз А. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року, у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, у загальній сумі 46 341,16 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції прийнято помилкове рішення про задоволення позовних вимог у даній справі, так як податковим органом надано до суду копію податкової декларації відповідача за 2018 рік, яка не подавалась останнім до податкового органу.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що податковим органом пропущено встановлений строк для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

В свою чергу, податковим органом подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що ним не пропущено встановленого строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно розрахунку податкового боргу ГУ ДПС у Миколаївській області, за відповідачем рахується податковий борг в сумі 46 341,16 грн, з яких 43 065,57 грн по платежу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, 3 275,59 грн по платежу з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Податковий борг виник у зв`язку з несплатою відповідачем узгодженого грошового зобов`язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік від 27 грудня 2018 року.

Наявність у відповідача податкового боргу по платежу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та військового збору підтверджується також інтегрованою карткою платника по вказаному податку.

В свою чергу, з метою стягнення наявного податкового боргу, податковий орган звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як узгоджений, проте добровільно не сплачений податковий борг, підлягає стягненню у судовому порядку, з яким не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно п. 14.1.175 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 59.4 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до п. 95.1 ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно п. 95.2 ст. 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

При цьому, згідно пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В свою чергу, згідно п. 102.1 ст. 102 ПК України, 102.1. контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

З іншого боку, згідно п. 102.4 ст. 102 ПК України, у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Колегією суддів встановлено, що Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулось до суду з даним адміністративним позовом про стягнення податкового боргу з ОСОБА_1 , як платника податків, у зв`язку з наявністю у останньої непогашених податкових зобов`язань.

Між тим, з вищезазначених норм податкового законодавства вбачається, що право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у податкового органу на наступний день після закінчення 30 днів з дня надіслання (вручення) податкової вимоги.

В даному випадку, податковим органом 15 серпня 2016 року сформовано та направлено відповідачу поштою податкову вимогу № 5454-17, яка отримана позивачем 22 серпня 2016 року (а.с. 13).

З вказаної вимоги вбачається, що розмір заборгованості за основним платежем складає 46 341,16 грн та за штрафними санкціями складає 170,00 грн.

В свою чергу, як вбачається із наданих податковим органом пояснень, податковий борг з моменту отримання відповідної вимоги не погашався (не переривався) у повному обсязі.

Проте, згідно наданого податковим органом розрахунку податкового боргу, що стягується, відповідна заборгованість за основним платежем аналогічним чином дорівнює 46 341,16 грн та виникла за наслідком подання позивачем податкової декларації за 2018 рік.

Між тим, переглядаючи справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, Податковий кодекс України надає уніфіковане визначення поняттю «податковий борг», який може виникнути як внаслідок несплати платником податків у встановлений ПК України строк нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, так і внаслідок несплати самостійно задекларованих сум грошових зобов`язань.

При цьому, норми Податкового кодексу України не встановлюють диференційованого підходу до порядку і строків вжиття контролюючим органом заходів з погашення податкового боргу в залежності від підстав його виникнення.

Таким чином, аналіз наведеного у ПК України підходу до розуміння суті податкового боргу у взаємозв`язку із пунктами 102.1 і 102.4 статті 102 ПК України дає підстави для висновку, що податковий борг, який виник внаслідок несплати платником податків самостійно визначених у податковій декларації грошових зобов`язань, може бути стягнутий контролюючим органом протягом і в межах строку давності, який становить 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Відповідно, після спливу строку давності для стягнення такого боргу останній набуває ознак безнадійного податкового боргу у розумінні підпункту 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 ПК України.

В свою чергу, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що податковим органом пропущено зазначений строк звернення до суду, з огляду на наступне.

В даному випадку, апелянт зазначає, що ним не подалась додана до позовної заяви податкова декларація про майновий стан і доходи за 2018 рік, в якій визначено спірне зобов`язання.

На підтвердження своїх доводів апелянтом надано адвокатський запит від 12 березня 2023 року, який подавався адвокатом апелянта до Головного управління ДПС у Миколаївській області, з проханням про надання копій усіх податкових декларацій про майновий стан і доходи за період з 2015 року по 2023 рік.

В свою чергу, згідно відповіді Головного управління ДПС у Миколаївській області № 8269/6/14-29-12-02-03 від 15 березня 2024 року на запит адвоката, останньому повідомлено, що ОСОБА_1 подавалась лише податкові декларації за 2015, 2016 та 2017 роки.

Аналогічна інформація про подання податкових декларацій за 2015, 2016 та 2017 роки, а також про відсутність податкової декларації за 2018 рік, вбачається з наданих апелянтом витягів з його електронного кабінету платника податків.

При цьому, зі свого боку колегія суддів зазначає, що у наданій до суду першої інстанції податковій декларації датою її складання зазначено 27 грудня 2018 року, а датою реєстрації такої декларації в податковому органі 27 листопада 2018 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає подану до суду першої інстанції податкову декларації відповідача у якості належного доказу у справі та вважає викладену у ній інформацію недостовірною.

З іншого боку, як вбачається з наданої відповідачем копії податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, саме у відповідній декларації відповідачем визначено свої зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 43 065,57 грн, а також військового збору на суму 3275,59 грн.

Тобто, загальна сума податкових зобов`язань, розміром 46 341,16 грн, визначених у декларації за 2015 рік, відповідає сумі податкового боргу, визначеного у податковій вимозі за 15 серпня 2016 року, а також позовній заяві податкового органу та доданого до неї розрахунку заборгованості.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що спірна заборгованість у позивача виникла саме за наслідком подання податкової декларації за 2015 рік, а не за 2018 рік.

Між тим, як зазначено у вищевикладених положеннях ПК України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, податкові декларації для платників податку на доходи фізичних осіб подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року, до 1 травня року, що настає за звітним.

При цьому, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач мав сплатити визначену у податковій декларації суму податкових зобов`язань за 2015 року до 10 травня 2016 року.

Тобто, саме з 10 травня 2016 року розпочався та 10 травня 2019 року закінчився зазначений вище 1095-денний строк звернення податкового органу до суду із позовом про стягнення податкового боргу.

В свою чергу, з даним адміністративним позовом податковий орган звернувся лише 29 грудня 2021 року, тобто з пропуском встановленого 1095-денного строку.

При цьому, колегія суддів не приймає доводів відзиву на апеляційну скаргу, які містять посилання на п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України, так як зазначеною нормою лише з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупинено перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Тобто, зазначена норма почала свою дію майже через рік після закінчення строку звернення до суду з даним позовом.

Між тим, згідно ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Згідно ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

При цьому, судом першої інстанції не встановлено усіх обставин даної справи та не надано належної правової оцінки факту пропуску податковим органом строків звернення до суду, а як наслідок помилково прийнято рішення про задоволення позовних вимог, що є підставою для скасування рішення суду та залишення позовної заяви без розгляду.

Між тим, згідно абз. 1 ч. 5 ст. 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 27 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи - в частині стягнення сум податкового боргу, заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При цьому, згідно пп. 1-1 п. 16 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів для компенсації судового збору за рахунок держави у разі звільнення від його сплати у визначених законом випадках.

Згідно абз. 6 п. 18 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, компенсація судового збору відповідно до підпункту 1-1 пункту 16 цього Порядку здійснюється органами Казначейства на підставі виконавчих документів з відповідного рахунка спеціального фонду державного бюджету, на який такий судовий збір зарахований.

В даному випадку, понесені відповідачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають компенсації за рахунок спеціального фонду державного бюджету, на який такий судовий збір зарахований.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 308, 311, 315, 319, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року та залишити без розгляду позовну заяву Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги, розміром 3405 (три тисячі чотириста п`ять) гривень, що сплачений через АТ КБ "Приватбанк" згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 15 березня 2024 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян