Справа № 640/9401/22
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року Справа№640/9401/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Грабового Олександра Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

адвокат Грабовий Олександр Анатолійович в інтересах ОСОБА_1 , позивача, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області від 05 травня 2022 року №4283 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області повторно розглянути заяву, подану громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , та за результатами розгляду видати посвідку на тимчасове проживання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 червня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом адвоката Грабового Олександра Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 серпня 2022 року в задоволенні заяви адвоката Грабового Олександра Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом м. Києва, між окружними адміністративними судами України, на виконання вимог Закону України від 16 липня 2024 року № 3863-IX, дана справа передана на розгляд та вирішення Донецькому окружному адміністративному суду.

26 лютого 2025 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями Донецького окружного адміністративного суду, за результатами якого адміністративна справа №640/9401/22 передана на розгляд судді Молочній І. С.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу №640/9401/22 за позовом адвоката Грабового Олександра Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. Вирішено ряд процесуальних питань.

11 квітня 2025 року судом повторно витребувано у відповідача, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, визначені докази.

15 квітня 2025 року представник позивача надав пояснення, які судом долучено до матеріалів справи.

15 квітня 2025 року відповідачем, Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області надано докази по справі, які судом долучено до матеріалів справи.

Інші заяви та клопотання по розглядаємій справі не надходили.

За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, адже висновки про подання ним як іноземцем завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів не підтверджено належними доказами. Вказує, що ним подано заяву-анкету на отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні, до якої долучено необхідні документи, що підтверджують мету перебування, зокрема, лист-запрошення, договір оренди житла, тому відповідачем протиправно зроблено висновок, що іноземця за вказаною ним адресою місця проживання виявлено не було, що може свідчити про факт подання останнім неправдивих відомостей при звернені за оформлення посвідок на тимчасове проживання на підставі частини десятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Обґрунтовуючи протиправність прийнятого рішення позивач зазначає про невідповідність адреси, що зазначена відповідачем під час перевірки, - адресі, що зазначена позивачем у заяві-анкеті. Вказує також, що відповідачем не надано належних доказів щодо проведення перевірки проживання позивача за вказаною в анкеті адресою, що виключає застосування до нього підпункту 9 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що оскаржуване рішення прийнято ним в межах повноважень у встановлену законом порядку, оскільки за результатом розгляду заяви-анкети іноземця про надання посвідки на тимчасове проживання, оскільки Управлінням міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області 02 травня 2022 року проведено перевірку місця проживання позивача, за результатом якої повідомлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянин РФ за вказаною адресою виявлений не був, під час виїду на дане квартирне приміщення ніхто не відчинив. З усних пояснень мешканців даного будинку повідомлено, що за адресою, вказаною в заяві-анкеті, іноземних громадян не бачили. За наданою фотокарткою іноземного громадянина, не бачили та не чули про останнього. Від письмових пояснень мешканці будинку відмовилися. На телефонні дзвінки співробітників Управління МКПНМР ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області іноземний громадянин не відповідав. Вказує, що оскільки за результатами проведеної перевірки адреси: АДРЕСА_1 , іноземця виявлено не було, ним обґрунтовано прийнято рішення №4283 05 травня 2022 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 9 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_2 , громадянин Російської Федерації, що підтверджується паспортом та його перекладом № НОМЕР_1 .

30 січня 2022 року громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснив в`їзд на територію України в пункті пропуску державного кордону України ОКГ1П Київ «Бориспіль», що підтверджується відміткою в паспортному документі № НОМЕР_1 з терміном дії до 05.11.2029.

Позивач здійснив в`їзд на територію держави на підставі запрошення громадської організації «Відкрита країна» від 21 січня 2022 року №2101/3.

17 лютого 2022 року, ОСОБА_2 звернувся до міграційного органу із заявою-анкетою №100174812 (від 17.02.2022) про отримання посвідки на тимчасове проживання терміном 15 днів та внесення інформації про заявника до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку з оформленням посвідки на тимчасове проживання.

Заявником визначено місце проживання: АДРЕСА_1 . Зазначено контактний номер телефону: НОМЕР_2 .

До вказаного звернення додано подання Громадської організації «Відкрита країна» №1702/4 від 17 лютого 2022 року, зі змісту якого вбачається, що позивач прибув з метою участі в діяльності організації, в тому числі волонтерської; запрошення Громадської організації «Відкрита країна» відносно позивача №2101/3 від 21 січня 2022 року; договір оренди житлового приміщення б/н від 08 лютого 2022 року.

05 травня 2022 року за результатом розгляду вказаної заяви-анкети Управлінням з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області прийнято рішення № 4283 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що йому на підставі підпункту 9 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322, відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.

Підставою для прийняття відповідачем означеного рішення №4283 05 травня 2022 року слугувало наступне.

Листом Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області №8010.8.4/21314-22 від 02 травня 2022 року повідомлено, що проведено перевірку місця проживання позивача, за результатом якої повідомлено Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянин РФ за вказаною адресою виявлений не був, під час виїду на дане квартирне приміщення ніхто не відчинив. З усних пояснень мешканців даного будинку повідомлено, що за адресою, вказаною в заяві-анкеті, іноземних громадян не бачили. За наданою фотокарткою іноземного громадянина, не бачили та не чули про останнього. Від письмових пояснень мешканці будинку відмовилися. На телефонні дзвінки співробітників Управління МКПНМР ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області іноземний громадянин не відповідав. За результатами проведеної перевірки адреси: АДРЕСА_1 , іноземця виявлено не було, що може свідчити про факт подання останнім неправдивих відомостей при звернені за оформлення посвідок на тимчасове проживання на підставі частини десятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та відповідно до підпункту 9 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322 може слугувати підставою для відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Листом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області № С-620-9/8010-22/8010.6.1/989-22 від 10 травня 2022 року повідомлено позивачу про прийняте рішення.20 травня 2022 року представником позивача на ім`я начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області надіслано адвокатський запит № 15 (вх. 14120/1/8010-22 від 31 травня 2022 року), яким просив адресата надати завірені копії документів, що стали підставою для прийняття рішення про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_3 від 05 травня 2022 року відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України листом № 8010.6.2-14428/80.2-22 від 03 червня 2022 року повідомлено про розгляд вказаного запиту.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773-VI) (у редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону №3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Відповідно до частини десятої статті 4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для провадження культурної, наукової, освітньої діяльності на підставах і в порядку, встановлених міжнародними договорами України або спеціальними програмами, а також іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою участі в міжнародних та регіональних волонтерських програмах чи участі в діяльності організацій та установ, що залучають до своєї діяльності волонтерів відповідно до Закону України "Про волонтерську діяльність", інформація про які розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, отримали посвідку на тимчасове проживання та здійснюють волонтерську діяльність на базі зазначених організацій та установ, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період провадження такої діяльності.

Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною десятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, подання відповідного державного органу, відповідального за виконання культурних, освітніх, наукових, спортивних, волонтерських програм, для участі в яких іноземець чи особа без громадянства прибули в Україну, або організації чи установи, що залучає до своєї діяльності волонтерів, інформація про яку розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, та копія свідоцтва про державну реєстрацію такої організації чи установи (частина десята статті 5 Закону №3773-VI).

Механізм оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання передбачений Порядком №322, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322 (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 1,2 Порядку №322 посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Підпунктом 1 пункту 3 Порядку №322 встановлено, що посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.

Посвідка видається строком на один рік, крім випадків, визначених цим пунктом (пункт 4 Порядку №322).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 322 посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства.

Відтак, позивач звернувся до відповідача відповідно до Закону №3773-VI та Порядку №322.

Відповідно до пункту 9 Порядку №322 оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обмін посвідки здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС.

Положення про Державну міграційну службу України (далі по тексту - ДМСУ), що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360 (далі - Положення №360), визначає, що ДМСУ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (пункт 1).

ДМСУ відповідно до покладених на неї завдань, крім іншого, здійснює оформлення і видачу документів для тимчасового або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, вилучає такі документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в`їзду в Україну в передбачених законодавством випадках (пп.8 пункту 4 Положення №360).

Пунктом 7 Положення №360 встановлено, що ДМСУ здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Відтак, видача посвідки на тимчасове проживання в Україні належить до повноважень підрозділів ДМСУ.

Положеннями пунктів 21,22 Порядку №322 встановлено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.

Пунктом 35 Порядку №322 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, а також перевірку інформації, зазначеної нею в заяві-анкеті, та поданих документів.

Відповідно до пункту 36 Порядку № 322 ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, що містяться у базі даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.

Перевірка законності перебування іноземця або особи без громадянства на території України здійснюється з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, "Аркан" або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які Адміністрація Держприкордонслужби надає протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

У разі необхідності підтвердження відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть до Мін`юсту в електронній формі захищеними каналами зв`язку надсилаються відповідні запити, відповідь на які Мін`юст надає протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів. У разі відсутності можливості надіслання запитів у електронній формі запити надсилаються у паперовій формі.

Інформація про те, що іноземець або особа без громадянства є засновником та/або учасником, та/або бенефіціарним власником (контролером) юридичної особи, перевіряється за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Інформація про офіційний валютний курс, установлений Національним банком на дату внесення іноземної інвестиції, перевіряється за даними, розміщеними на офіційному веб-сайті Національного банку.

У разі необхідності підтвердження інших відомостей про іноземця або особи без громадянства або дійсності поданих ними документів надсилаються запити до відповідних державних органів або їх територіальних органів (підрозділів), які надають відповідь протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

Отже, після отримання документів, працівниками територіального підрозділу ДМС здійснюється перевірка вказаної у заяві-анкеті даних шляхом направлення відповідних запитів.

Відповідно до пункту 41 Порядку №322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 35 і 36 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Згідно з пунктом 42 Порядку №322 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Пунктом 61 Порядку №322 встановлено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:

1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;

2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

4) встановлено належність особи до громадянства України;

5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;

6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;

7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином;

8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився;

9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

11) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Порядком №322 визначені права та повноваження підрозділу ДМСУ щодо перевірки обставин вказаних у заяві-анкеті особи та доданих до неї документів, у тому числі шляхом надсилання запитів до відповідних державних органів або їх територіальних органів.

З огляду на цитовані положення, встановлення територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС відсутності підстав для відмови іноземцю в оформленні посвідки, передбачених пунктом 61 Порядку № 322, зобов`язує уповноважений суб`єкт, що прийняв документи для її оформлення видати іноземцеві відповідну посвідку (пункт 53 Порядку № 322).

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване рішення прийнято на підставі пункту 9 статті 61 Порядку №332.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (частина друга статті 77 КАС України).

Статтею 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Дослідивши оскаржуване рішення та документи, які стали підставою для його прийняття суд дійшов висновку про протиправність прийнятого рішення та його скасування як прийнятого не обґрунтовано, не пропорційно, тобто без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Так, підпункт 9 пункту 61 Порядку №322 передбачає підставу для відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання, у разі, коли встановлено факт подання іноземцем завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів. Водночас, оскаржуване рішення не містить відомості про те, які саме неправдиві відомості або підроблені документи було подано позивачем як заявником для отримання відповідної посвідки.

Як встановлено судом вище, підставою для висновку відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин підпункту 9 пункту 61 Порядку №322, став лист Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області № 8010.8.4/21314-22 від 02 травня 2022 року, яким посвідчено відсутність позивача за вказаною останнім адресою його місця проживання.

Суд відхиляє означені доводи відповідача як підставу правомірності прийняття оскаржуваного рішення, оскільки останнім не надано документи, що підтверджують проведення перевірки (зокрема, наказ на проведення перевірки, акт перевірки, письмові пояснення сусідів позивача, акт про відмову від надання пояснень, тощо).

Підсумовуючи, відповідачем не доведено, що ним при перевірці заяви-анкети позивача встановлено факт подання ним завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів.

Викладені обставини зумовлюють висновок суду, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення у цій справі не дотримано принцип обґрунтованості рішення, адже підстави, що враховані для його прийняття не підтверджено належними та достатніми доказами.

Частиною першою статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою статті 6 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання або обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка вирішення органу влади повинна бути чіткою та зрозумілою, як і можливі наслідки.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві Київській області №4283 05 травня 2022 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, та наявності підстав для його скасування, та відновленню шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву-анкету від 17 лютого 2022 року, подану громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , про отримання посвідки на тимчасове проживання, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Підсумовуючи, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до квитанції №37984302 від 21 червня 2022 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 1985,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звернувся до окружного суду 23 червня 2022 року, ним мав був сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. за звернення з цим позовом.

Враховуючи задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Таким чином, позивачу необхідно звернутись до суду із клопотанням про повернення сплаченого судового збору у розмірі 992,60 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов адвоката Грабового Олександра Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; паспорт № НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (місцезнаходження: вул. Березняківська, буд. 4а, м. Київ, 02152; ) про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 05 травня 2022 року №4283 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 .

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву-анкету від 17 лютого 2022 року, подану громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , про отримання посвідки на тимчасове проживання, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 22 квітня 2025 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна