Справа № 440/7326/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 р. Справа № 440/7326/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 (головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич) по справі № 440/7326/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії від 14.07.2023 №99;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити нарахування та виплату пенсії з моменту звернення із заявою про її відновлення, а саме з 06 квітня 2023 року, а також сплатити заборгованість, яка виникла з даного часу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2024 позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у поновленні виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за вислугу років з 06 квітня 2023 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з 06 квітня 2023 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13 липня 2023 року №99 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 липня 2023 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди її роботи з 04 серпня 1980 року по 08 лютого 1988 року та з 02 лютого 1990 року по 20 лютого 1998 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не погодившись із рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в частині позовних вимог стосовно ГУ ПФУ в Полтавській області.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із зверненням щодо виплати пенсії, а саме переведенням пенсійної виплати з Автономної Республіки Крим. У відповідь на її звернення, пенсійним органом повідомлено, що здійснити запит пенсійної справи з Автономної Республіки Крим неможливо.

Питання призначення пенсій громадянам України, які проживали на території Автономної Республіки Крим та м, Севастополя, буде вирішено після внесення змін до законодавства, що регулює питання призначення пенсії особам, які перемістились з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м, Севастополя.

Отже, права та законні інтереси ОСОБА_1 пенсійним органом не порушено.

Позивач надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не погодившись із рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в частині позовних вимог стосовно ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначає, що пенсійним органом правомірно не зараховано періоди роботи позивача: з 04.08.1980 по 08.02.1988 та з 02.02.1990 по 20.02.1988 згідно трудової книжки , оскільки печатка підприємства якою завірено запис про звільнення не читається, таким чином неможливо визначити де працювала та звідки була звільнена позивач; з 02.02.1990 по 20.02.1998, оскільки у записах трудової книжки відсутня назва організації (підприємства) куди прийнято на роботу, що порушує вимоги пункту 2.14 інструкції від 29.07.1993 № 58 Про порядок ведення трудових книжок працівників та запис про звільнення закріплений печаткою УРСР, що суперечить вимогам Інструкції, затвердженої наказом МВС від 18.10.1993 № 643.

До того ж, надіслати запит стосовно пенсійної справи позивача до Автономної Республіки Крим неможливо. Проте вказані обставини залишені поза увагою суду.

Позивач надала відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає, доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки працівник не може нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 , з 10.05.2011 перебувала на обліку в УПФУ м.Ялта Автономної Республіки Крим та отримувала пенсію за вислугу років, по травень 2021 позивачка проживала в АР Крим .

З 2021 позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується відповідною довідкою від 31.05.2021.

Постановою Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 10.11.2011 у справі №2а-9974/2011, що залишена без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2012 у справі №2а-9974/11/0124, визнано противоправними дії Управління Пенсійного фонду України м. Ялта АРК щодо відмови від 30 червня 2011 року здійснити ОСОБА_1 призначення пенсії за вислугу років.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Ялта АРК зарахувати у стаж, що дає право на пенсію ОСОБА_1 за вислугу років, період його роботи фармацевтом в структурному підрозділі Санаторію «Білорусія» - «Аптека» з 23 лютого 1998 року по 27 червня 2000 року. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Ялта нарахувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з дня подання заяви 10 травня 2011 року. В інший частині позову відмовлено.

На виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України призначено ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 10 травня 2011 року, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 .

Остання виплата пенсії проведена позивачу в 2014.

06.04.2023 ОСОБА_1 звернулась до органу Пенсійного фонду України із заявою про відновлення виплати пенсії за вислугу років, зазначивши, що отримувала пенсію за вислугу років, 31.05.2021 виїхала з АР Крим до міста Гадяча Полтавської області, з 2014 пенсійні виплати припинилися, пенсії не отримує до цього часу.

25.04.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області листом №7798-7365/М-02/8-1600/23, повідомило, що на даний час Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією російської федерації. У зв`язку з встановленням воєнного стану в Україні, розірванням комунікаційних відносин між Україною та російською федерацією на сьогодні відділення поштового зв`язку АТ "Укрпошта" не здійснюють пересилання поштових відправлень на територію Російської Федерації. Крім того, з 01 січня 2023року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Отже, здійснити запит пенсійної справи не вбачається за можливе. Вказано, що згідно із пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, заява на поновлення виплати пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України. До заяви про поновлення пенсії необхідно надати такі документи: документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті); документи про стаж (трудова книжка, диплом про навчання, свідоцтва про народження дітей, військовий квиток, тощо), на підставі яких призначалася пенсія за вислугу років; за бажанням заявника ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) то 01 липня 2000 року. Таким чином, питання поновлення виплати пенсії буде розглянуто в разі подання ОСОБА_1 відповідної заяви з вищевказаними документами .

05.07.2023 ОСОБА_1 подала заяву до Гадяцького об`єднаного управління ГУ ПФУ в Полтавській області про призначенням/перерахунком пенсії, у якій просила призначити пенсію за віком та вказала, що отримувала пенсію за вислугу років з 2012 по серпень 2014 року, після чого пенсія була перерахована по законодавству РФ.

До заяви позивачем додано наступні документи: паспорт громадянина України ОСОБА_1 ; довідку про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №1 від 19.04.2022; картку фізичної особи-платника податків Державна податкова інспекція у м. Ялті від 11.03.2011; довідку від 31.05.2021 №1606- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 ; пенсійне посвідчення ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 ; військовий квиток ОСОБА_1 ; диплом серії НОМЕР_2 , виданий 04.07.1980 ; трудову книжку серії НОМЕР_3 .

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 13.07.2023 №99 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

В обґрунтування зазначеного рішення вказано, що страховий стаж особи становить - 16 років 11 місяців 29 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи: з 04.08.1980 по 08.02.1988 роки, оскільки печатка підприємства якою завірено запис про звільнення не читається, таким чином неможливо визначити де працювала та звідки була звільнена; з 02.02.1990 по 20.02.1998 роки, оскільки у записах трудової книжки відсутня назва організації (підприємства) куди прийнято на роботу, що порушує вимоги пункту 2.14 Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 та запис про звільнення скріплений печаткою УРСР, що суперечить вимогам Інструкції, затверджена наказом МВС від 18.10.1993 №643.

Для зарахування вище зазначених періодів роботи у подальшому необхідно надати уточнюючу довідку з місць роботи, видану на підставі первинних документів та довідку про перейменування (реорганізацію) підприємства.

06.02.2024 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою, у якій просила відновити їй пенсію за вислугу років та здійснити виплату пенсії за вислугу років з дати попереднього звернення з 06.04.2023.

22.02.2024 листом ГУ ПФУ в Полтавській області №4411-3310/М-02/8-1600/24 повідомив про те, що здійснити запит пенсійної справи з АР Крим не вбачається за можливе, питання призначення пенсій громадянам України, які проживали на території АР Крим та м. Севастополя, буде вирішено після внесення змін до законодавства, що регулює питання призначення пенсії особам, які перемістились з тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополя.

21.05.2024 ОСОБА_1 повторно звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою, у якій просила відновити ОСОБА_1 соціальні виплати та виплатити заборгованість, що утворилася.

30.05.2024 листом ГУ ПФУ в Полтавській області №11183-10062/М-02/8-1600/24 позивачу повідомлено, що питання призначення пенсій громадянам України, які проживали на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, буде вирішено після внесення змін до законодавства, що регулює питання призначення пенсії особам, які перемістились з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 14.07.2023 №99 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Не погоджуючись з відмовою пенсійного органу у поновленні виплати пенсії за вислугу років з 06.04.2023 та з рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 14.07.2023 №99 про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що зважаючи на те, що заява від 06.04.2023 про поновлення виплати пенсії позивачем подана ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Полтавській області та розглянута по суті саме ГУ ПФУ в Полтавській області, враховуючи, що позивач стверджує, що не отримує пенсію від органів Російської Федерації, у свою чергу, відповідачами не спростовано вказані твердження позивача, а також враховуючи, що обов`язок витребування пенсійної справи особи та документів про припинення виплати пенсії покладений на територіальний орган ПФУ, який у спірних правовідносинах виступає як суб`єкт владних повноважень, дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у поновленні виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за вислугу років з 06 квітня 2023 року є протиправними, а тому поклав обов`язок поновити виплату пенсії за вислугу років з 06 квітня 2023 року.

Також, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 13 липня 2023 року №99 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях України визначає Закон України від 15.04.2014 №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 1207-VII Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською федерацією з 20 лютого 2014 року.

Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону № 1207-VII передбачено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 1207-VII у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі ст. 18 Закону № 1207-VII закріплено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлює Закон України від 20.10.2014 №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон №1706-VII).

Відповідно до ст. 1 Закону №1706-VІІ внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно зі ст. 2 Закону № 1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 4 Закону № 1706-VII встановлюють, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в ст. 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" установлено, що призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач є внутрішньо переміщеною особою, отримувала пенсію з 10 травня 2011 році за місцем фактичного проживання у АР Крим.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ст. 5 Закону №1058-IV встановлено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Таким чином, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV передбачено випадки, коли виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, а саме: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що листи Головного управління Пенсійного фонду України у в Полтавській області не містять посилань про наявність підстав, визначених статтею 49 Закону № 1058 для припинення виплати позивачу пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема Головне управління Пенсійного фонду України у в Полтавській області листом від 22.02.2024 №4411-3310/М-02/8-1600/24 відмовило позивачу у нарахуванні та виплаті пенсії.

Підставою відмови слугувало не можливість витребування пенсійної справи з АР Крим , а також відсутність законодавства, що регулює питання призначення пенсій громадянам України, які проживали на території АР Крим та м. Севастополя, та які перемістились з тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополя.

Механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від пенсійного фонду російської федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у російській федерації (далі - особи) визначає Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №234 (далі - Порядок №234).

Відповідно до п. 2 Порядку №234 пенсійне забезпечення осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) або згідно з міжнародними договорами України з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та надання таким особам соціальних послуг здійснюються визначеними Пенсійним фондом України головними управліннями Пенсійного фонду України, а осіб, які отримують пенсію відповідно до інших законодавчих актів, - управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - територіальні органи).

Згідно з п. 3 Порядку №234, особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

За бажанням особи зазначені документи можуть бути подані її представником, який пред`являє документ, що посвідчує його особу, та подає документ (нотаріально засвідчену копію), що підтверджує його повноваження, або надіслані поштою. У таких випадках справжність підпису на заяві засвідчується нотаріально.

Відповідно до п. 4 Порядку №234 передбачено, що територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів російської федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Тобто, необхідність витребування матеріалів паперової пенсійної справи стосується осіб, які проживають на тимчасово окупованій території.

Втім, оскільки, позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, то він до таких не належить.

У свою чергу, питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).

Відповідно до п.п. 3, 11 розділу І Порядку № 3-1 заява про поновлення пенсії подається заявником до органу, що призначає пенсію.

Днем звернення за призначенням пенсії є день подання до органу, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення уповноваженим органом (структурним підрозділом).

Днем звернення за поновленням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Згідно із п. 5 розд. ІІ Порядку № 3-1 переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі особи та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії, та з урахуванням додатково наданих документів.

При переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати пенсії особа може додатково подати документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку, підвищення та інші доплати).

Громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства російської федерації та не одержують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 у справі №308/3864/17 вказав, що відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення.

Як вже було зазначено, відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 29.05.2013, позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 10 травня 2011 року.

У відповідь на звернення позивача, Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області листом повідомило, що орган, призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації.

У свою чергу, відмовляючи у поновленні пенсії позивачу, відповідач зазначив, що для цього необхідні документи, на підставі яких призначено пенсію та які містять інформацію про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання.

Відтак, посилання апелянта на відсутність паперової пенсійної справи позивача не є підставою для відмови в поновлені виплати пенсії.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що конституційне право позивача на вже призначену пенсію не може бути поставлено у залежність від місцезнаходження його пенсійної справи, а відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у виплаті йому пенсії.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області спростовуються нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Щодо доводів апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно періодів роботи позивача з 04.08.1980 по 08.02.1988 по 15.11.1988 та з 02.02.1990 по 20.02.1998, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області рішенням від 13.07.2023 №99 не зараховано періоди роботи позивача: з 04.08.1980 по 08.02.1988 роки, оскільки печатка підприємства, якою завірено запис про звільнення не читається, що унеможливлю визначити де працювала та звідки була звільнена; з 02.02.1990 по 20.02.1998 роки, оскільки у записах трудової книжки відсутня назва організації (підприємства) куди прийнято на роботу, що порушує вимоги пункту 2.14 Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 та запис про звільнення скріплений печаткою УРСР, що суперечить вимогам Інструкції, затверджена наказом МВС від 18.10.1993 №643.

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 вбачається, що :

- 04.08.1980 - позивач прийнята на посаду фармацевта в аптеку 201 селище Гаспра аптечного управління відділу охорони здоров`я Кримського облвиконкому УРСР, підстава: наказ №102 від 04.08.1980 (запис №1) /а.с. 12/;

- 08.02.1988 - звільнена із займаної посади у зв`язку з тим, що призвана на дійсну військову службу, підстава: наказ №61 від 08.02.1988 (запис №2);

- 02.04.1990 - ОСОБА_1 прийнята на посаду фармацевта в аптеку №201, підстава: наказ №26 параграф 2 від 02.04.1990 (запис №5);

- 08.10.1992 - знаходилась у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, підстава: наказ №23 параграф 3 від 01.10.1992 (запис №6)

- 12.12.1995 - приступила до роботи після закінчення відпустки по догляду за дитиною до трьох років, підстава: наказ №13 від. 04.12.1995 (запис №7);

- 20.02.1998 - звільнена із займаної посади за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, підстава: наказ №6 від 16.02.1998 (запис №8).

Доводи апелянта, що печатка не читаєма, що унеможливлює визначити місце роботи та звільнення є безпідставними, оскільки в запис містить інформацію про роботу позивача в період з 04.08.1980 по 08.02.1988 в аптеці 201 п.Гаспра.

Посилання апелянта щодо відсутності назви організації куди прийнято на роботу позивача за період з 02.02.1990 до 20.02.1998 , колегія суддів вважає помилковими , оскільки в трудовій книжці містить посилання про прийняття на посаду фармацевта та наявний підпис зав аптеки 201 , що дає змогу ідентифікувати організацію, в якій позивач працювала.

У відповідності до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За правилами п.п. 1, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок від 12.08.1993 №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1). У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п.20).

Згідно із п.3 Порядку від 12.08.1993 №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.

Наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі -Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Так, згідно із пп. 2.2 п. 2 Інструкції № 58, заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст" "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

Відповідно до пп. 2.11 п. 2 Інструкції № 58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

За приписами пп. 2.12 п. 2 Інструкції № 58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пп. 2.4. п.2 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Аналогічні положення щодо правил заповнення трудових книжок містить Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974р. № 162, яка була чинна на момент внесення відповідних записів.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції відповідальним за заповнення трудової книжки, у тому числі внесення до неї записів, є підприємство роботодавець.

Суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

У постанові від 30.09.2021р. по справі №300/860/17 Верховний Суд дійшов висновку, що загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10.10.2019 року у справі №234/4585/17, від 25.04.2019 року у справі №159/4178/16-а.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 по справі № 440/7326/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк А.О. Бегунц