Справа № 621/700/25
Суддя: Вельможна І. В.
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 621/700/25
Провадження № 2-а/621/13/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24 квітня 2025 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Вельможної І.В.,

секретаря судового засідання Лацько А.В.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Національної поліції в Харківській області,

третя особа поліцейський офіцер громади Відділ поліції № 2 (м. Зміїв) Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенант поліції Титаренко Владислав Юрійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа поліцейський офіцер громади Відділ поліції № 2 (м. Зміїв) Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенант поліції Титаренко Владислав Юрійович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження,

у с т а н о в и в:

19.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа поліцейський офіцер громади Відділ поліції № 2 (м. Зміїв) Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенант поліції Титаренко В.Ю., в якому просить суд:

- скасувати постанову поліцейського офіцера громади Відділ поліції № 2 (м. Зміїв) Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенант поліції Титаренка Владислава Юрійовича серія ЕНА № 4257437 від 12.03.2025, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн 00 коп.;

- провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_2 суму судового збору в розмірі 606 грн 60 коп.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що постановою поліцейського офіцера громади Відділ поліції № 2 (м. Зміїв) Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Титаренка В.Ю. (серія ЕНА № 4257437 від 12.03.2025 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення до стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн за те, що 12.03.2025 о 23:08 годині в с. Лиман Чугуївського району Харківської області по вул. Слобожанській, 3, ОСОБА_1 керував транспортним засобом VW PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи право керувати даним транспортним засобом. Порушив п. 2.1 "а" ПДР.

Вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з наступних підстав.

12.03.2025 близько 22:55 години позивач рухався в с. Лиман Чугуївського району Харківської області на власному автомобілі VW PASSAT, державний номерний знак НОМЕР_1 , додому і в той час на проїжджу частину (вул. Слобожанська, 2) вибіг працівник поліції та перешкоджав рух транспортного засобу. Від вказаних дій працівника поліції позивач був змушений загальмувати до повної зупинки т/з, після чого його повідомили про керування автомобілем в комендантську годину, хоча вона ще не настала а місце проживання позивача поряд від місця події.

Поліцейський офіцер громади Титаренко В.Ю. під час спілкування почав вимагати посвідчення водія відповідної категорії, яке йому було надано у подальшому ( НОМЕР_2 , видане 01.11.2022 вперше). Після чого, ОСОБА_1 повідомлено, що строк дії посвідчення сплив, тобто 01.11.2024. Непогоджуючись із чим, ОСОБА_1 посилався на положення Постанови КМУ від 03.03.2022 № 184 про "Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами", якою передбачено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

У свою чергу, поліцейський громади Титаренко В.Ю. не врахував вказані доводи, і зазначив, що буде винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, яку я оскаржу в суді.

Так, 01.11.2022 позивач ОСОБА_1 в ТСЦ 6346 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 з категоріями С, С1. Категорія В, була відкрито 28.04.2023. Строк дії виданого вперше посвідчення водія встановлений до 01.11.2024. Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними неодноразово Указами Президента України про продовження строку дії воєнного стану, на території України на цей час діє воєнний стан, це є загально відомим фактом.

Слобожанська селищна територіальна громада Чугуївського району Харківської області, на території якої розташоване с. Лиман, віднесена до Території можливих бойових дій, відповідно до наказу Мінреінтеграції № 309 від 22.12.2022 в останній редакції від 27.12.2024, що є чинною.

Відповідно до підпункту першого пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами», яка є чинною на цей час, установлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

Також, на веб-сайті Головного сервісного центу Міністерства Внутрішніх справ України в розділі «Часті питання», міститься наступне питання та відповідь: Чи можна пересуватись дорогами України, якщо закінчився термін дії посвідчення водія? Так! Посвідчення водія, термін дії якого закінчився в період воєнного стану, продовжує діяти на всій території України. Замінити його можливо після скасування воєнного стану в країні або звернутися до сервісного центру МВС, який наразі відновив надання послуг.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що його зупинили без підстав, передбачених частиною 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію». Також, вказана подія відбулася як штучно створена, оскільки працівник поліції навіть у не передбачений законом спосіб здійснив вимогу зупинки транспортного засобу, оскільки сам вибіг на проїжджу частину не подавши ніяких попереджувальних сигналів, тобто собою зупинив транспортний засіб. Окрім того, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у ОСОБА_1 лише з`ясували наявність посвідчення подія, і винесли постанову, без роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення і 289 Кодексу адміністративного судочинства України. Підпис у постанові про ознайомлення з правами позивач проставив через схвильованість з приводу даної події. Нероз`яснення передбачених законом прав може бути підтверджене відеозаписом, який фіксувала боді камера поліцейського ОСОБА_3 .

Позивач наголошує, що його було безпідставно зупинено та у подальшому безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за порушення пункту 2.1 а ПДР, яку ОСОБА_1 не порушував, оскільки має посвідчення водія, і законодавством встановлено, що під час дії воєнного стану він має можливість ним користуватися, навіть у випадку, коли строк його дії сплив.

Просить провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.03.2025 адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи.

08.04.2025 представником відповідача надано відзив на позов, згідно якого він просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позову, оскільки оскаржувана постанова складена відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395. Зазначає, що твердження позивача у позові є необґрунтованими, оскільки постанова КМУ від 03.03.2022 № 184 приймалася саме з метою врегулювання окремих питань щодо допуску водіїв до керування транспортними засобами у період воєнного стану і були спрямовані на врегулювання тих правовідносин, які виникли саме у зв`язку із введенням воєнного стану. При прийнятті вказаної постанови враховувався факт не можливості звернення до РСЦ МВС у зв`язку з їх тимчасовим закриттям. Однак, дія військового стану не позбавляла ОСОБА_1 можливості обміняти посвідчення водія. Він міг або звернутися з заявою до будь-якого регіонального сервісного центру МВС та обміняти його (при чому РСЦ в м. Харкові працює в укритті) або оформити таку заяву через Єдиний державний вебпортал електронних послуг (портал Дія), отримавши таке посвідчення поштовим зв`язком. Отже, не проведення обміну посвідчення водія, термін якого закінчився пов`язаний перш за все з пасивною поведінкою самого позивача.

До відзиву на адміністративний позов представником відповідача надано рапорт ПОГ СВ ВП Чугуївського РУП ГУНП в Харківської області лейтенанта В. Титаренка від 01.04.2025 вбачається, що відеофіксація правопорушення ОСОБА_1 за частиною 2 статті 126 КодексуУкраїни про адміністративні правопорушення, яке мала місце 12.03.2025 проводилась на нагрудний відеореєстратор № /1, але у зв`язку з тим, що на теперішній час відбулась заміна відеореєстратора на більш сучасну модель, відеореєстратор було здано до УІАП ГУНП в Харківській області, у зв`язку з чим, надати відеозапис вищезазначеного правопорушення не довелось за можливе.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином.

Позивач ОСОБА_1 надав клопотання про проведення судового розгляду справи без його участі. Підтримав позов з підстав викладених у ньому. Відповіді на відзив від позивача до суду не надходило.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області - Гвоздецька О.М. у відзиві на позовну заяву просила проводити судовий розгляд без участі представника відповідача, з урахуванням поданого відзиву. За результатами судового розгляду відмовити позивачу у задоволенні позову.

Третя особа - поліцейський офіцер громади відділ поліції № 2 (м. Зміїв) Чугуївського районного управління поліції Головне управління Національної поліції в Харківській області лейтенант поліції Титаренко В.Ю. про причини неявки не повідомив. Заяв про відкладення судового розгляду, письмових пояснень з приводу позову, в тому будь-яких інших заяв до суду не надходило.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В матеріалах справи відсутні відомості про передбачені статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для відкладення судового розгляду, тому розгляд справи по суті проведений за відсутності позивача, представника відповідача та третьої особи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Оцінивши обставини, повідомлені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

12.03.2025 поліцейським офіцером громади відділ поліції № 2 (м. Зміїв) Чугуївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Титаренко В.Ю. у відношенні ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 4257437, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення п. 2.1. "а" ПДР та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн (а. с. 8 - 9).

Вказаною постановою ОСОБА_1 був визнаний винуватим у тому, що 12.03.2025 о 23:08 год. в с. Лиман, вул. Слобожанська, 2. 12.03.2025 о 23:00 за адресою Харківська область, Чугуївський район, с. Лиман, вул. Слобожанська, 2 водій керував т/з не маючи право керування даним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1. "а" ПДР - керування т/з особою, яка не має права керування таким ТЗ.

З копії посвідчення водія ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) вбачається, що останні має посвідчення водія, яке видано 01.11.2022 (категорії С1, С) та 28.04.2023 (категорія В), строк дії посвідчення до 01.11.2024 (а. с. 10).

Відповідно до статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Частина 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, визначені статтею 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими.

Пунктом 2 частини 1 статті 32 Закону України «Про національну поліцію» вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В розділі 2 ПДР закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Згідно п. 2.4 Правил дорожнього руху України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Диспозицією частини 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач ОСОБА_1 вказує на відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частин 2 - 5 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі регулює Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015.

Таким чином розглядаючи дану справу, поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Проте, ОСОБА_1 заперечує факт вчинення ним правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 2.1 "а" Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

В той же час, підпунктом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» № 184 від 03.03.2022 року (далі постанова КМУ № 184 від 03.03.2022 року) встановлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану: особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився. Дана постанова набрала чинності 03.03.2022 року.

У преамбулі вказаної постанови КМУ № 184 від 03.03.2022 року зазначено, що вона прийнята відповідно до статей 12-1, 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні».

Так, згідно з частиною 1статті 12-1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Кабінет Міністрів України в разі введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях: розробляє та вводить в дію План запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в окремих місцевостях України з урахуванням загроз та особливостей конкретної ситуації, яка склалася.

Таким чином, норми постанови КМУ № 184 від 03.03.2022 року (як вбачається з її назви і преамбули) приймалися саме з метою врегулювання окремих питань щодо допуску водіїв до керування транспортними засобами у період воєнного стану і були спрямовані на врегулювання тих правовідносин, які виникли саме у зв`язку із введенням воєнного стану.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який неодноразово продовжувався і на час зупинки транспортного засобу позивача не скасований.

Норми вказаної постанови щодо допуску водіїв до керування транспортними засобами в період воєнного стану застосовуються до тих осіб, строк дії посвідчення водія України яких закінчився саме в період дії воєнного стану, що перешкоджає особі належним чином реалізувати своє право на отримання посвідчення водія.

Указані постанови Уряду України регулюють різні за своїм змістом правовідносини - питання безпосереднього допуску до керування транспортними засоби та окремо питання отримання права на таке керування з подальшою видачею посвідчення водія відповідної категорії.

Таким чином, оскільки строк дії посвідчення водія ОСОБА_1 закінчився в період дії воєнного стану, на нього безпосередньо поширюється дія норми підпункту 1 пункту 1 постанови КМУ № 184 від 03.03.2022 року, а тому він може бути допущеним до керування транспортним засобом на період воєнного стану.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як передбачено статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Крім того, згідно зі статтею 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В свою чергу, згідно з пунктом 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено поняття доказів, якими у адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як зазначено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Згідно з вимогами статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, під час ухвалення рішення суд вирішує: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Так, оскаржувана постанова не може оцінюватися судом, як належний та допустимий доказ в розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, за відсутності належних доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, суд дійшов висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки сам по собі виклад у ній адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення ОСОБА_1 такого порушення. Винесена постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Сам факт винесення відносно ОСОБА_1 постанови (ЕНА № 4257437 від 12.03.2025) не є доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Дана позиція викладена в постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17, провадження № К/9901/32368/18).

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 має право керувати транспортним засобом, оскільки строк дії його посвідчення закінчився в період дії воєнного стану, у зв`язку з чим останнього безпідставно було притягнуто до адміністративною відповідальності за частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення п. 2.1 "а" ПДР та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 3 400,00 грн.

Під час винесення оскаржуваної постанови не було враховано постанову КМУ № 184 від 03.03.2022 року, згідно якої у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускаються до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився, у зв`язку з чим поліцейський офіцер громади Титаренко В.Ю. прийняв невірне рішення та необґрунтовано притягнув позивача.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення є недоведеним.

Така правова позиція висловлене в постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року в справі № 463/1352/16-а.

За наведених вище обставин, суд вважає, що оскаржувана постанова у справі про адміністративні правопорушення була ухвалена поліцейським без врахуванням принципу правомірної адміністративної поведінки, тобто без урахування обставин, що мають значення для прийняття рішення, характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Згідно зі статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, приписами пункту 3 частини 1 статті 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що в разі оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності орган (посадова особа) при перевірці законності та обґрунтованості винесеної постанови може прийняти рішення про скасування постанови і закриття справи.

Згідно з частиною 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За встановлених судовим розглядом обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 звернувся до суду із дотриманням строку, встановленого Законом, заявлені ним позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, постанова серії ЕНА № 425743 від 12.03.2025 винесена у відношенні нього про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення п. 2.1. "а" ПДР підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 8, 9, 77, 139, 241 - 246, 271, 272, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського офіцера громади відділ поліції № 2 Чугуївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції Титаренко Владислава Юрійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4257437 від 12.03.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 ( шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, з одночасним надсиланням апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24 квітня 2025 року.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Відповідач Головне управління Національної поліції в Харківській області, адреса місцезнаходження: вул. Жон Мироносець, буд. 13, м. Харків, 61002, .

Третя особа поліцейський офіцер громади Відділ поліції № 2 (м. Зміїв) Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенант поліції Титаренко Владислав Юрійович, адреса місцезнаходження: вул. Донецька, 26, м. Зміїв, Чугуївський район, Харківська область, 62404.

Головуючий: