Справа № 757/47525/24-а
Суддя: Остапчук Т. В.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Медведвої М.Г.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративний позов позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 №374 від 05.10.2024

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в жовтні 2024р.звернувся до суду з позовом до , в якому просив суд про визнання протиправною та скасування постанови.Позовні вимоги мотивовані тим, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №374 від 5.10.2024, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на нього штраф у розмірі 25 500 грн.Згідно з цією постановою позивач отримав повістку № 05.10/3 від 5.10.2024р. про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 5.10.2024р. о 13.00 год. З метою проходження медичної комісії , відмовився від проходження медичного огляду , чим порушив вимоги Положеннями абз. 4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, Положеннями абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», частину 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пп. 3.1, 3.2 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом МОУ № 402 від 14.08.2008.Стверджував, що вказана постанова є незаконною .Так 5.10.24р. на АДРЕСА_1 відмовився від проходження ВЛК, оскільки є «обмежено придатним» , та має час пройти ВЛК повторно до 4.02.2025р. .Вважає таку постанову протиправною та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального та адміністративного права, а також такою що порушує його права.В зв`язку з викладеним, позивач просив суд скасувати постанову начальника про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Просив розгядати справу в відсутність.

Представник відповідача в грудні 2024р. надав відзив , просив розглядати справу в відсутність, вказував, що безпідставна відмова позивача від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби є порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Просив розглядати справу в відсутність.

Ухвалою суду від 18.10.24р. відкрито провадження в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого.

5.10.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №374 від 5.10.2024, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на нього штраф у розмірі 25 500 грн.

Згідно з цією постановою позивач отримав повістку № 05.10/3 від 5.10.2024р. про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 5.10.2024р. о 13.00 год. З метою проходження медичної комісії , відмовився від проходження медичного огляду , чим порушив вимоги Положеннями абз. 4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, Положеннями абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», частину 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пп. 3.1, 3.2 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом МОУ № 402 від 14.08.2008.

Направлення на медичний огляд №1343 від 5.10.2024р. міститься в матеріалах справи.

Також позивач не заперечує той факт, що службові особи відповідача намагалися вручити йому направлення на медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до ч.1-3 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно із ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Положеннями абз. 4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Положеннями абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Як свідчать матеріали справи, позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Києві, посилаючись на те, що він оскільки є «обмежено придатним» , та має час пройти ВЛК повторно до 4.02.2025р.

З даного приводу слід зазначити, що згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з абзацом 11 пунку 9 Положення № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Позивач вказував, що чоловікам від 18 до 60 років, які мали статус «обмежено придатний», надано час пройти ВЛК повторно до 4 лютого 2025року.» та посилається на свій статус, що визначений у Тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, яке додає до своє позовної заяви. Однак в п.2 перехідних положень Закону України №3621-ІХ зазначено, що громадяни України, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, протягом дев`яти місяців дня набрання чинності цим законом підлягають повторному медичному огляду метою визначення придатності до військової служби.

Представник відповідача вказував , що Тимчасове посвідчення Позивач не надав для перевірки ні працівникам Відповідача ні працівникам НПУ під час оповіщення та складання адміністративних матеріалів. Окрім того, відомості щодо його статусу «обмежено придатного» не містяться в його роздруківці з Резерв +, що Позивач додає до своєї позовної заяви.

З огляду на наведене, Позивач підлягав повторному медичному огляду, на який і був направлений відповідно до направлення від 05.10.2024р. Тому посилання на те що Позивачу, як «обмежено придатному» надано час до 4 лютого пройти ВЛК повторно, є безпідставними і не відповідають нормі закону.

Таким чином, за встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права, відмова позивача від отримання направлення на проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби є безпідставною, що свідчить про порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Отже, вказане, не спростовує факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на вказані вище джерела права.

Згідно з мобілізаційним законодавством , направлення громадян на ВЛК та призов на військову службу може здійснюватись незалежно від місця перебування на військовому обліку. Військовозобов`язані не можуть обирати самостійно, де їм зручно проходити ВЛК, тому що це відбувається виключно за рішенням начальника ТЦК та СП.

Судом зауважено, що за приписами частини першої статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази; заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Аналіз наведених вище правових положень дає можливість дійти висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП розпочинається зі складення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності протоколу про адміністративне правопорушення, копія протоколу вручається даній особі.

Як зазначалось вище, 5 жовтня 2024 року складено протокол про адміністративне правопорушення № 374 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Розгляд справи по даному протоколу призначено на 16 годину 15 хвилин 5.10.2024 року, про що позивач ознайомлений і засвідчив підписом.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем було дотримано встановленого законом порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , оскільки позивач мав можливість надати повне пояснення, заявити клопотання, надати докази, скористатися правовою допомогою, але своїм правом не скористався.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем підтверджено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, правові підстави для скасування відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 210-1 ст. ст. 245, 247, 251, 283, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 8-9, 72, 77, 79, 90, 243-244, 246, 250, 268, 272, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 №374 від 05.10.2024.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_2

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 АДРЕСА_3

Суддя Т.В.Остапчук