Справа № 140/15464/21
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року ЛуцькСправа № 140/15464/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 10.12.2021 звернулася в суд з позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України про стягнення з Держави Україна в особі Міністерства оборони України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку на користь:

ОСОБА_2 120 000 грн моральної шкоди, 3% річних - 9 605 грн та інфляційних втрат 33 116, 15 грн, а всього 162 721, 15 грн;

ОСОБА_3 120 000 грн моральної шкоди, 3% річних - 9 605 грн та інфляційних втрат 33 116, 15 грн, а всього 162 721, 15 грн;

ОСОБА_4 120 000 грн моральної шкоди, 3% річних - 9 605 грн та інфляційних втрат 33 116, 15 грн, а всього 162 721, 15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проходження військової служби в лікарні помер ОСОБА_5 - чоловік ОСОБА_1 та батько неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 . З метою одержання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, позивач звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про призначення такої допомоги та надала усі підтверджуючі документи. Міністерство оборони України відмовило у призначенні одноразової грошової допомоги через те, що ОСОБА_5 на час смерті самовільно залишив частину, що є адміністративним та кримінальним правопорушенням.

На переконання позивача, відмова Міністерства оборони України була неправомірною, безпідставною та такою, що порушила права неповнолітніх дітей позивача у зв`язку з чим звернулася із позовом до суду.

Одноразова грошова допомога її дітям була нарахована в сумі 320 166,66 грн лише 02.12.2021 на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вважає, що несвоєчасною виплатою одноразової грошової допомоги її дітям завдана моральна шкода, яку оцінює у 120 000 грн на кожну дитину.

Крім того, оскільки відповідач порушив зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги у сумі 320 166,66 грн на одну особу, а тому у дітей померлого військовослужбовця виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних, відповідно до статті 625 ЦК України з дня прийняття неправомірного рішення, тобто з 03.12 2020 до дня зарахування коштів 02.12.2021.

З урахуванням викладеного позивач просила задовольнити позов повністю.

У відзиві на позовну заяву від 11.01.2022 №30/26/01-2022 представник відповідача позовних вимог не визнала. Зазначила, що в розумінні статті 625 ЦК України регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Також зазначає, що дія частини другої статті 625 ЦК України про обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди.

Вказала на те, що Міністерство оборони України, у відповідних правовідносинах не є платником, не має повноважень самостійно виплачувати набувачу суми одноразової грошової допомоги, і виходячи з обсягу наданих повноважень, відповідає лише за прийняття управлінського рішення щодо призначення допомоги, доведення до платника відповідної інформації та забезпечення йому необхідного бюджетного фінансування для належного здійснення повноважень щодо виплати призначеної допомоги. Зважаючи на наведене, визнання у спірних правовідносинах Міноборони як боржника, що прострочив виконання зобов`язання та покладення у зв`язку з цим на нього обов`язку щодо відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, є безпідставним та таким, що не відповідає приписам законодавства.

Вважає, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами отримання моральної шкоди у зв`язку з відмовою у призначенні одноразової грошової допомоги, не зазначено, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати та чим обгрунтований розмір їх відшкодування.

З наведених підстав представник відповідача вважає, що отримання моральної шкоди позивачем є надуманим, недоведеним, у зв`язку із чим просить у задоволенні позову відмовити повністю (а.с. 48-52).

У поясненнях третя особа зазначає, що зобов`язання держави щодо відшкодування шкоди не слід ототожнювати із зобов`язаннями державних органів за судовим рішенням (про стягнення коштів), а відтак не можна прирівнювати механізм виконання судових рішень в обох випадках. Слід зазначити, що виконання судових рішень в обох описаних випадках відбувається за різними механізмами, а отже правова регламентація правовідносин щодо виконання судових рішень, боржниками за якими в одному випадку є державний орган, в іншому - держава, відрізняється, і застосування окремих нормативних положень з однієї сфери правовідносин до іншої є помилковим (а.с.63-65).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08.07.2022, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2023, позов задоволено частково. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн кожному. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу Міністерства оборони України задоволено частково. Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.07.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2023 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

03.02.2025 суддею Волинського окружного адміністративного суду Димарчук Т.М. прийнято дану справу до провадження, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін одноособово. Запропоновано ОСОБА_1 у 15-денний строк з дня отримання даної ухвали надати суду пояснення щодо того у чому саме полягає моральна шкода, яка, на думку позивача, заподіяна її неповнолітнім дітям дією (рішенням чи бездіяльністю) Міністерства оборони України; докази на підтвердження факту заподіяння неповнолітнім дітям позивача моральної шкоди (моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, змін звичного способу життя, порушення нормальних життєвих зв`язків тощо) дією (рішенням чи бездіяльністю) Міністерства оборони України та докази на підтвердження причинного зв`язку між моральною шкодою завданою її дітям і протиправними діями (рішенням чи бездіяльністю) відповідача; докази на обгрунтування розміру завданої моральної шкоди неповнолітнім дітям позивача, яку ОСОБА_1 просить стягнути на їх користь (120 000 грн кожному) і з яких міркувань позивач просить стягнути моральну шкоду саме у такому розмірі (а.с. 218).

Позивач ОСОБА_1 ухвалу суду від 03.02.2025 про прийняття справи до провадження отримала 18.02.2025, що підтверджується рекомендованим поштовим відправленням №709 (а.с.269), однак жодних доказів чи додаткових пояснень на підтвердження заподіяння моральної шкоди неповнолітнім дітям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не надала.

Представник третьої особи Держаної казначейської служби України у своїх поясненнях від 20.02.2025 зазначила, що факт заподіяння позивачу, яка звертається в інтересах неповнолітніх дітей моральної шкоди не підтверджено жодними документами чи іншими доказами, які б свідчили про характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Позивач вказує, що її дітям за несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги протиправними діями відповідача завдана моральна шкода. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності працівників відповідача сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності, як такої й відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення моральної шкоди (а.с.246-248).

У зв`язку із наведеним вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Ухвалою суду від 25.02.2025 у задоволенні клопотання Державної казначейської служби України про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, відмовлено (а.с.270).

31.03.2025 на адресу суду надійшли письмові пояснення представника Міністерства оборони України (а.с. 271-274), у яких відповідач просить у задоволенні позову відмовити з мотивів та підстав, викладених у відзиві на позов.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 - помер в лікарні, внаслідок захворювання Хронічний індуративний панкреатит, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

29.07.2020 16 регіональна військово-лікарська комісія у місті Львові встановила, що Захворювання Хронічний індуративний панкреатит старшого сержанта ОСОБА_5 послужило причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , ЗАХВОРЮВАННЯ І ПРИЧИНА СМЕРТІ, ТАК, ПОВЯЗАН1 ІЗ ПРОХОДЖЕННЯМ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ, що підтверджується витягом з протоколу засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії №180 від 29.07.2020 (а.с.34).

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей звернулася через ІНФОРМАЦІЯ_4 до Міністерства оборони України з заявою та підтверджуючими документами про виплату дітям померлого одноразової грошової допомоги.

Комісія Міністерства оборони протоколом №157 від 03.12.2020 відмовила дітям померлого старшого сержанта ОСОБА_5 в призначенні грошової допомоги, мотивуючи це тим, що він на час смерті самовільно залишив частину, що є адміністративним та кримінальним правопорушенням (а.с. 36).

Не погоджуючись із відмовою у призначенні одноразової грошової допомоги, позивачі звернулись до Волинського окружного адміністративного суду із позовною заявою.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 по справі №140/1404/21 позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано пункт 10 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги і компенсаційних сум від 03 грудня 2020 року №157, яким відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги неповнолітнім дітям померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, старшого сержанта ОСОБА_5 , зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити неповнолітнім дітям померлого військовослужбовця ОСОБА_5 , а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 рівними частинами одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративний суд від 22.09.2021 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі №140/1404/21 скасовано в частині зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити неповнолітнім дітям померлого військовослужбовця ОСОБА_5 , а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 рівними частинами одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року. Ухвалено у названій частині постанову, якою зобов`язати Міністерство оборони України:

- прийняти рішення, яким призначити одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року рівними частинами неповнолітнім дітям померлого військовослужбовця ОСОБА_5 в інтересах яких діє ОСОБА_1 , а саме: ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ;

- надіслати зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу, визначеному з урахуванням наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 року, для видання наказу про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року рівними частинами неповнолітнім дітям померлого військовослужбовця ОСОБА_5 : ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 . У решті рішення суду залишено без змін (а.с. 16-25).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України.

02.12.2021 одноразова грошового допомога неповнолітнім дітям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 була нарахована та виплачена в розмірі 320 166,66 грн на кожну дитину на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.12.2021 №186-од (а.с. 37). Виплата одноразової грошової допомоги кожній дитині у розмірі 320 166,66 грн підтверджується виписками з АТ «Приватбанк» про зарахування коштів від 02.12.2021 (а.с. 38-40).

Позивач вважає, що несвоєчасною виплатою одноразової грошової допомоги її дітям завдана моральна шкода.

Суд звертає увагу, що у межах розгляду касаційної скарги Верховний Суд вирішував питання права у позивачів на відшкодування моральної шкоди (пункт 8 постанови Верховного Суду від 16.01.2025), тобто касаційною інстанцією переглядались рішення судів щодо задоволених позовних вимог за касаційної скаргою Міністерства оборони України (стягнення на користь дітей позивача моральної шкоди) і не переглядались рішення судів Волинського окружного адміністративного суду та Восьмого апеляційного адміністративного суду у частині відмовлених позовних вимог.

З огляду на викладене, предметом нового розгляду Волинським окружним адміністративним судом є питання наявності (чи відсутності) права у позивачів на відшкодування моральної шкоди.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У розвиток цих положень у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (п. 54).

Поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку.

Повертаючи справу №140/15464/21 на новий розгляд (у частині задоволених позовних вимог) Верховний Суд у постанові від 16.01.2025 вказав на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту завдання позивачам моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідача. Крім того, оскаржувані судові рішення не містять мотивів, з яких виходили суди, задовольняючи вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн кожному та обґрунтувань у чому саме така сума підлягає відшкодуванню.

Верховний Суд наголосив, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед в активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи з метою ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

У вказаному контексті, суд звертає увагу на ту обставину, що приймаючи адміністративну справу до провадження ухвалою від 03.02.2025 позивачу ОСОБА_1 було запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати суду пояснення щодо того у чому саме полягає моральна шкода, яка, на думку позивача, заподіяна її неповнолітнім дітям дією (рішенням чи бездіяльністю) Міністерства оборони України; докази на підтвердження факту заподіяння неповнолітнім дітям позивача моральної шкоди (моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, змін звичного способу життя, порушення нормальних життєвих зв`язків тощо) дією (рішенням чи бездіяльністю) Міністерства оборони України та докази на підтвердження причинного зв`язку між моральною шкодою завданою її дітям і протиправними діями (рішенням чи бездіяльністю) відповідача; докази на обгрунтування розміру завданої моральної шкоди неповнолітнім дітям позивача, яку ОСОБА_1 просить стягнути на їх користь (120 000 грн кожному) і з яких міркувань позивач просить стягнути моральну шкоду саме у такому розмірі.

Вказану ухвалу суду позивач ОСОБА_1 отримала 18.02.2025 (а.с.269) однак жодних доказів чи пояснень на підтвердження факту заподіяння неповнолітнім дітям позивача моральної шкоди (моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, змін звичного способу життя, порушення нормальних життєвих зв`язків тощо) дією (рішенням чи бездіяльністю) Міністерства оборони України та докази не надала, а матеріали справи таких не містять.

Водночас, на думку суду, наявність моральної шкоди повинна довести потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обгрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров`я у зв`язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілих спричинений правопорушенням, їх переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров`я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

Крім того, у п. 4 вказаної постанови Пленуму Верховний суд України зазначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд вказує на те, що позивачем ОСОБА_1 не надано жодних доказів, які б свідчили про тривалість душевних страждань особисто її (чи неповнолітніх дітей) протягом зазначеного нею часу, відсутні жодні звернення у медичні установи з приводу погіршення стану здоров`я, які б були пов`язані із невиплатою одноразової грошової допомоги.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту завдання позивачам моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідача.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з тим, факт заподіяння позивачу чи неповнолітнім дітям позивача моральної шкоди не підтверджено жодними документами чи іншими доказами, які б свідчили про характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Окрім того, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Причинно-наслідковий зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. В деліктних правовідносинах обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою покладається на позивача. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки заподіювача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Згідно з пунктом 27 постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.2009 № 1, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою.

Виходячи з зазначених вище приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи. Позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди, на яку мають право її діти у загальній сумі 360 000,00 грн, не зрозуміло з яких міркувань шкода оцінюється в такому розмірі.

Таким чином, у межах розгляду даної справи, позивач не довела суду належними і допустимими доказами того факту, що відповідачем заподіяно її дітям моральних страждань або втрат немайнового характеру, не довела причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою, не обгрунтувала розміру моральної шкоди, у розмірі 360000 грн, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.М. Димарчук