Справа № 140/1399/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/1399/24 пров. № А/857/23450/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КІВ КОРПОРЕЙШН» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

суддя (судді) в суді першої інстанції Волдінер Ф.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КІВ КОРПОРЕЙШН» (далі ТОВ «КІВ КОРПОРЕЙШН») звернулось в суд з адміністративним позовом до Волинської митниці, в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA205080/2023/000025/2 та № UA205080/2023/000026/1 від 28.12.2023.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно укладеного з фірмою PRZEDSIEBIORSTWO HANDLOWO-USLUGOWE TRAKT MAREC JAROSZKIEWICZ зовнішньоекономічного контракту № 01/11/2023 від 01.11.2023 імпортувало в Україну моторний транспортний засіб спеціального призначення, кран колісний бувший у вжитку, марка «LUNA», модель - АТ-50-40, шасі № НОМЕР_1 , календарний та модельний рік виготовлення 1999, вартістю 10000 євро. Також, на підставі зовнішньоекономічного контракту № 01-01/12/23 від 01.12.2023 укладеного з фірмою AUtohandel J.Ludgens придбало автомобіль легковий пасажирський, бувший у вжитку, після ДТП, призначений для перевезення людей по дорогах загального користування, марки згідно з довідником - «FORD», модель згідно довідником «KUGA», кузов № WF0FXXWPMHPK56429, календарний та модельний рік виготовлення - 2023, вартістю 13915 євро. Вказує, що для митного оформлення придбаних транспортних засобів його декларантом 27.12.2023 до Волинської митниці подано митні декларації № 23UA28U1, № 23UA24U5 та товарно-супроводжуючі документи. Однак, 28.12.2023 Волинською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA205080/2023/000025/2 та № UA205080/2023/000026/1 від 28.12.2023, визначено вартість товарів за резервним методом та видані картки відмови № UА205080/2023/000290, № UА205080/2023/000291 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зауважує, що не погоджується із вказаними рішеннями та картками відмови, оскільки надані декларантом документи є достатніми для визначення митної вартості товарів за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару. Звертає увагу на те, що в рішеннях про коригування митної вартості товарів митним органом не було наведено належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Вважає, що витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 28 грудня 2023 року № UA205080/2023/000025/2 та № UA205080/2023/000026/1. Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КІВ КОРПОРЕЙШН» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати у розмірі 15204 гривні 00 копійок.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митними деклараціями документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Суд першої інстанції зауважив, що митним органом не було прийнято до уваги, що у вказаних документах вартість товару вказана у різних валютах, а саме в декларації країни відправлення від 17.11.2023 № 23PL301010E1641580 в польських злотих, а у рахунку фактурі від 13.11.2023 №2/ST/l 1/2023 в євро. У митній декларації країни відправлення вказується статистична вартість товарів (із врахуванням витрат на митне оформлення в країні експорту), а не фактурна вартість експортованих товарів, що не може свідчити про розбіжність в цифрових значеннях між митною декларацією країни відправлення і рахунком-фактурою та бути підставою для коригування вартості ввезеного товару. ТОВ «Оскар Солюшин» у CMR від 21.12.2023 № 854307 допущено помилку у зазначенні місця завантаження товару RADYMNO, правильним місцем завантаження є місто Люблін Республіка Польща, що підтверджується повідомленням ТОВ «Оскар Солюшин». Висновок автотоварознавчого дослідження від 20.12.2023 № 112/0021Р на вирішення якого ставилось питання дослідження вартості КТЗ FORD K.UGA, 2023 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , здійснювався відповідно до вимог Методики порівняльним підходом, при цьому у висновку враховано, що досліджуваний КТЗ перебуває в стані аварійного пошкодження, у зв`язку з чим додатково у процентному відношенні зменшено митну вартість КТЗ, яка в кінцевому результаті становить 13819,80 євро. Платіжна інструкція від 05.12.2023 № 5 містить усі необхідні дані для ідентифікації платіжного документа, а саме дані та банківські реквізити платника та отримувача коштів, відомості про контракт, на підставі якого проведено оплату. Відповідач не навів жодних доказів того, що надані декларантом документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливості здійснити митне оформлене імпортованого товару за ціною договору, а його сумніви ґрунтуються виключно на припущеннях. Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірних товаріву, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товарів, що ввозяться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам МК України, у зв`язку із чим позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості від 28.12.2023 № UA205080/2023/000025/2 та №UA205080/2023/000026/1 належить задовольнити. Факт надання послуг перекладача підтверджується перекладом документів, складених іноземною мовою, на українську мову, які містяться в матеріалах справи. Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 15204,00 грн судових витрат, в тому числі: судовий збір в сумі 9084,00 грн та 6120,00 грн витрат, пов`язаних із залученням перекладача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Волинська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів встановлено, що митна вартість товарів, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності. Вказує, що за МД № 23UA28U1 від 27.12.2023 встановлено наступні розбіжності: вартість товару згідно декларації країни відправлення від 17.11.2023 № 23PL301010E1641580 не відповідає вартості в рахунку-фактурі 13.11.2023 № 2/ST/11/2023; відповідно до п.2.1 зовнішньоекономічного договіру від 01.11.2023 № 01/11/2023 поставка товару здійснюється на умова поставки FCA LUBLIN, згідно CMR від 21.12.2023 № 854307 місце завантаження вантажу RADYMNO, декларантом документально не підтверджено витрати по перевезенню та навантаженню (перевантаженню) від RADYMNO до LUBLIN, ймовірно такі зобов`язання могли були покладені на отримувача та відповідно мали б бути включені до митної вартості товару; до митного оформлення декларантом не надано договір на перевезення; для підтвердження оплати за оцінюваний товар інструкція в іноземній валюті від 13.11.2023 № 3JBKLNB, яка не може бути взята до уваги як банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару, оскільки не відповідає вимогам Закону № 1591-ІХ та Постанови № 216. Зауважує, що за МД №23UA24U5 від 27.12.2023 року встановлено такі розбіжності: в декларації країни відправлення № 23BEE709 від 15.12.2023 зазначена вартість 11500 євро та номер фактури №81, до митного оформлення декларантом надано рахунок-фактуру від 01.12.2023 №345/2023, в якій зазначено вартість 13915 євро; декларантом надано висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 20.12.2023 № 12/0021Р, який не відображає та не відповідає наявним пошкодженням транспортного засобу; платіжна інструкція в іноземній валюті від 05.12.2023 №5 не відповідає умовам, які зазначені в п.2.2 та 4.2 зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів від 01.12.2023 №01-01//12/23 та відправлення товару згідно CMR від 01.12.2023 №000006429., платіжна інструкція в іноземній валюті від 05.12.2023 № 5 не може бути взята до уваги як банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару, оскільки не відповідає вимогам Закону № 1591-ІХ та Постанови № 216. Вказує, що розбіжність у числових показниках складових митної вартості, викликала у митного органу обґрунтований сумнів щодо заявленої митної вартості товару. Зазначає, що оскільки позивачем не було надано документів на запит митного органу, які б підтверджували або визначили кількісно і достовірно складові митної вартості, митна вартість не могла бути визначена за основним методом визначення митної вартості. У зв`язку з цим декларанта повідомлено про намір прийняття рішення про коригування митної вартості товару та після проведення консультацій із декларантом, зважаючи на неможливість застосування наступних методів визначення митної вартості з причини відсутності у митного органу та декларанта відповідної інформації, митну вартість згідно зі статтею 64 Митного кодексу України визначено за резервним методом. Вважає, що визначені оскарженому рішенні витрати пов`язані із залученням перекладача у розмірі 6120,00 грн є завищеними та не підлягають задоволенню.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митними деклараціями документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Зауважує, що факт надання послуг перекладача підтверджується перекладом документів, складених іноземною мовою, на українську мову, які містяться в матеріалах справи та надані суду з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно укладеного з фірмою PRZEDSIEBIORSTWO HANDLOWO-USLUGOWE TRAKT MAREC JAROSZKIEWICZ зовнішньоекономічного контракту №01/11/2023 від 01.11.2023 ТОВ «КІВ КОРПОРЕЙШН» імпортувала в Україну моторний транспортний засіб спеціального призначення, кран колісний бувший у вжитку, марка «LUNA», модель - АТ-50-40, шасі № НОМЕР_1 , календарний та модельний рік виготовлення 1999, вартістю 10000 євро.

Для митного оформлення придбаного транспортного засобу декларантом 27.12.2023 до Волинської митниці подано митну декларацію №23UA28U1 та товарно супроводжуючі документи: рахунок-фактуру (invoice) №2/ST/11/2023 від 13.11.2023, зовнішньоекономічний контракт №01/11/2023 від 01.11.2023, автотранспортну накладну (CMR) №854307 від 21.12.2023, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 13.11.2023, платіжний документ, що підтверджує оплату вартості товару №3JBKLNB від 13.11.2023, рахунок на оплату транспортних послуг №271 від 25.12.2023, висновок автотоварознавчого дослідження про якісні характеристики та походження товару №12/0027 від 26.12.2023, висновок акредитованої експертної установи (довідка) №001006 від 26.12.2023, копію митної декларації країни відправлення №23PL301010Е1641580 від 17.11.2023.

Волинська митниця карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205080/2023/000290 відмовила ТОВ «КІВ КОРПОРЕЙШН» у митному оформленні (випуску) товару, згідно митної декларації №23UA28U1 від 27.12.2023 та прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205080/2023/000025/2 від 28.12.2023.

Прийняте Волинською митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UA205080/2023/000025/2 від 28.12.2023, мотивовано тим, що, митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів в поданих до митного оформлення товарів за митною декларацією №23UA28U1 документи містять розбіжності, зокрема:

- вартість товарів, згідно декларації країни відправлення від 17.11.2023 №23PL301010E1641580 не відповідає вартості в рахунку фактурі від 13.11.2023 №2/ST/11/2023;

- відповідно до п.2.1 зовнішньоекономічного договору від 01.11.2023 №01/11/2023 поставка товару здійснюється на умовах поставки FCA LUBLIN. Згідно CMR від 21.12.2023 №854307 місце завантаження товару RADYMNO. Декларантом документально не підтверджено витрати по перевезенню та навантаженню (перевантаженню) від RADYMNO до LUBLIN, ймовірно такі зобов`язання були покладені на отримувача та відповідно мали б бути включені до митної вартості товару.

- до митного оформлення декларантом не надано договір на перевезення;

- для підтвердження оплати за оцінюваний товар інструкція в іноземній валюті від 13.11.2023 № 3JBKLNB, яка не може бути взята до уваги як банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару, оскільки не відповідає вимогам Закону № 1591-ІХ та Постанови № 216.

Також, ТОВ «КІВ КОРПОРЕЙШН» на підставі зовнішньоекономічного контракту №01-01/12/23 від 01.12.2023 укладеного з фірмою AUtohandel J.Ludgens придбало автомобіль легковий пасажирський, бувший у вжитку, після ДТП, призначений для перевезення людей по дорогах загального користування, марки згідно з довідником - «FORD», модель згідно довідником «KUGA», кузов №WF0FXXWPMHPK56429, календарний та модельний рік виготовлення - 2023, вартістю 13915 євро.

Для митного оформлення придбаного транспортного засобу декларантом ТОВ «КІВ КОРПОРЕЙШН» 27.12.2023 до Волинської митниці подано митну декларацію №23UA24U5 та товарно супроводжуючі документи: зовнішньоекономічний контракт №01-01/12/23 від 01.12.2023, рахунок-фактуру №345/2023 від 01.12.2023, автотранспортна накладна (CMR) №000006429 від 01.12.2023, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 13.06.2023, банківський платіжний документ, що оплати товару №5 від 05.12.2023, калькуляцію транспортних витрат №13 від 21.12.2023, висновок автотоварознавчого дослідження про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №12/0021Р від 20.12.2023, висновок автотоварознавчого дослідження про походження товару №12/0021 від 21.12,2023, довідку щодо відповідності КТЗ екологічним нормам №000975 від 21.12.2023, копію митної декларації країни відправлення №23ВЕЕ709 від 15.12.2023.

Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205080/2023/000291 Волинська митниця відмовила ТОВ «КЇВ КОРПОРЕЙШН» у митному оформленні (випуску) товару, згідно митної декларації №23UA24U5 від 27.12.2023 та прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205080/2023/000026/l від 28.12.2023.

Прийняте Волинською митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UA205080/2023/000026/l від 28.12.2023, мотивовано тим, що, митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів в поданих до митного оформлення товарів за митною декларацією №23UA28U1 документи містять розбіжності, зокрема:

- в декларації країни відправлення №23ВЕЕ709 від 15.12.2023 зазначена вартість 11000 євро та номер фактури №81, до митного оформлення надано рахунок-фактуру від 01.12.2023 №345/2023, в якій зазначено вартість 13915 євро;

- декларантом надано висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 20.12.2023 №112/0021Р, який не відображає та не відповідає наявним пошкодженням транспортного засобу. Розрахувати вартість даного автомобіля можливо лише калькуляцією ремонтних робіт;

- платіжна інструкція в іноземній валюті від 05.12.2023 №5 не відповідає умовам, які зазначені в п.2.2 та 4.2 зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів від 01.12.2023 №01-01/12/23 та відправленням товару згідно CMR від 01.12.2023 №000006429. Дану платіжну інструкцію не можливо ідентифікувати за оцінюваним товаром.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України) та іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених норм слідує, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як слідує із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Колегія суддів зауважує, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У цій справі спірні рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України: декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам скаржника, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд апеляційної інстанції зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України, а саме:

- на підтвердження обґрунтованості заявленої у МД № 23UA28U1 митної вартості товару та обраного методу її визначення разом з МД декларант надав митному органу документи, які посвідчують підстави придбання товару, його якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме: рахунок-фактуру (invoice) №2/ST/11/2023 від 13.11.2023, зовнішньоекономічний контракт №01/11/2023 від 01.11.2023, автотранспортну накладну (CMR) №854307 від 21.12.2023, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 13.11.2023, платіжний документ, що підтверджує оплату вартості товару №3JBKLNB від 13.11.2023, рахунок на оплату транспортних послуг №271 від 25/12/2023. висновок автотоварознавчого дослідження про якісні характеристики та походження товару №12/0027 від 26.12.2023, висновок акредитованої експертної установи (довідка) №001006 від 26.12.2023, копію митної декларації країни відправлення №23PL301010Е1641580 від 17.11.2023;

- на підтвердження обґрунтованості заявленої у МД №23UA28U1 митної вартості товару та обраного методу її визначення разом з МД декларант надав митному органу документи, які посвідчують підстави придбання товару, його якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме: зовнішньоекономічний контракт №01-01/12/23 від 01.12.2023, рахунок-фактуру №345/2023 від 01.12.2023, автотранспортна накладна (CMR) №000006429 від 01.12.2023, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 13.06.2023, банківський платіжний документ, що оплати товару №5 від 05.12.2023, калькуляцію транспортних витрат №13 від 21.12.2023, висновок автотоварознавчого дослідження про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №12/0021Р від 20.12.2023, висновок автотоварознавчого дослідження про походження товару №12/0021 від 21.12,2023, довідку щодо відповідності КТЗ екологічним нормам №000975 від 21.12.2023, копію митної декларації країни відправлення №23ВЕЕ709 від 15.12.2023.

Щодо розбіжностей зазначених у спірних рішеннях, колегія суддів зазначає наступне.

Відносно розбіжності, що вартість товарів, згідно декларації країни відправлення від 17.11.2023 №23PL301010E1641580 не відповідає вартості в рахунку фактурі від 13.11.2023 №2/ST/l 1/2023, суд першої інстанції вірно зауважив, що митним органом не було прийнято до уваги, що у вказаних документах вартість товару вказана у різних валютах, а саме в декларації країни відправлення від 17.11.2023 №23PL301010E1641580 в польських злотих, а у рахунку фактурі від 13.11.2023 №2/ST/l 1/2023 - в євро.

Отже, твердження відповідача про наявність розбіжностей у вартості товару в євро, зазначеній в рахунку-фактурі (інвойсі) та у деклараціях країни експорту, яка зазначена в злотих (при конвертації валют), не може бути підставою для коригування митної вартості з огляду на те, що відповідно до пунктів 1.3, 4.2 контракту від 01.11.2023 №01/11/2023 вартість товару визначається в євро. Згідно з наданим до митного оформлення рахунком-фактурою вартість товару визначалась в євро, тобто вартість товару у польських злотих сторонами контракту взагалі не визначалась.

Крім того, необхідно зазначити, що експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування податку на додану вартість. Отже, будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації не може викликати сумнівів, оскільки якщо така і мала місце, то це обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Євросоюзу, а не заниженням ціни позивачем згідно з документами, виданими йому продавцем.

При цьому, колегія суддів зауважує, що у митній декларації країни відправлення вказується статистична вартість товарів (із врахуванням витрат на митне оформлення в країні експорту), а не фактурна вартість експортованих товарів, що не може свідчити про розбіжність в цифрових значеннях між митною декларацією країни відправлення і рахунком-фактурою та бути підставою для коригування вартості ввезеного товару.

З аналогічних підстав необгрунтованим є посилання скаржника на розбіжності у вартості товару, вказаній у декларації країни відправлення № 23ВЕЕ709 від 15.12.2023 та у рахунку-фактурі від 01.12.2023 № 345/2023.

Також митний орган зазначив, що відповідно до п.2.1 зовнішньоекономічного договору від 01.11.2023 №01/11/2023 поставка товару здійснюється на умовах поставки FCA LUBLIN, а згідно CMR від 21.12.2023 №854307 місце завантаження товару RADYMNO

Однак, в даному випадку перевізником ТОВ «Оскар Солюшин» у CMR від 21.12.2023 № 854307 допущено помилку у зазначенні місця завантаження товару RADYMNO, правильним місцем завантаження є місто Люблін Республіка Польща, що підтверджується відповідним повідомленням ТОВ «Оскар Солюшин».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що окремі недоліки CMR не спростовують задекларованої митної вартості товару з врахуванням поданих позивачем документів. При цьому, відповідачем не обґрунтовано, яким чином вказані недоліки впливають на визначення митної вартості товару, враховуючи те. що позивач надав митному органу всі наявні у нього та достатні документи, необхідні для її визначення. CMR може бути джерелом відомостей про країну походження товару (частина дев`ята статті 43 МК України), про кількість вантажних місць, їх маркування, номери, зовнішній стан товарів (частина друга статті 191 МК України), про автотранспортний засіб комерційного призначення, що перевозить товари (частина друга статті 221 МК України). Проте приписами МК України не передбачено, що CMR є джерелом відомостей про митну вартість товарів.

Щодо доводів скаржника про те, що декларантом надано висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 20.12.2023 №112/0021Р, який не відображає та не відповідає наявним пошкодженням транспортного засобу з вимогою надати калькуляцію ремонтних робіт, суд апеляційної інстанції зауважує, що автотоварознавче дослідження транспортного засобу FORD KUGA, 2023 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проведено оцінювачем ОСОБА_1 , який діяв на підставі кваліфікаційного свідоцтва оцінювача №8323, виданого Фондом державного майна України 21.04.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за №658/20971, згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду держаного майна України 24.11.2003 за №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 за №1335/5/1159), зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395 (надалі по тексту також - Методика).

Вказана Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (надалі по тексту також - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Відповідно до розділу III п.3.1 Методики 3.1. основним підходом до визначення ринкової вартості КТЗ с порівняльний підхід.

Порівняльний підхід ґрунтується на аналізі цін продажу (пропозиції) КТЗ, ідентичних або аналогічних оцінюваному на первинному чи вторинному ринках КТЗ, з відповідним коригуванням, що враховує відмінності між об`єктом порівняння та об`єктом оцінки.

Отже, висновок автотоварознавчого дослідження від 20.12.2023 № 112/0021Р на вирішення якого ставилось питання дослідження вартості КТЗ FORD K.UGA, 2023 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , здійснювався відповідно до вимог Методики порівняльним підходом, при цьому у висновку враховано, що досліджуваний КТЗ перебуває в стані аварійного пошкодження, у зв`язку з чим додатково у процентному відношенні зменшено митну вартість КТЗ, яка в кінцевому результаті становить 13819,80 євро.

Разом з тим, щодо того, що платіжна інструкція в іноземній валюті від 05.12.2023 № 5 не відповідає умовам, які зазначені в п.2.2 та 4.2 зовнішньоекономічного договору (контракт) купівлі-продажу товарів від 01.12.2023 №01-01/12/23 та відправленням товару згідно CMR від 01.12.2023 №000006429, також дану платіжну інструкцію не можливо ідентифікавати за оцінюваним товаром, слід зазначити, що в платіжній інструкції в іноземній валюті від 05.12.2023 №5 вказується призначення платежу передоплата за автомобіль згідно контракту № 01-01/12/23 від 01.12.2023. Тобто, платіжна інструкція містить усі необхідні дані для ідентифікації платіжного документа, а саме дані та банківські реквізити платника та отримувача коштів, відомості про контракт, на підставі якого проведено оплату.

З огляду на вказане, безпідставним є посилання скаржника на неналежність інструкції в іноземній валюті від 13.11.2023 № 3JBKLNB, оскільки така містить усі необхідні дані для ідентифікації платіжного документа, а саме дані та банківські реквізити платника та отримувача коштів, відомості про контракт, на підставі якого проведено оплату.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Тому необґрунтованою є вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є зовнішньоекономічний контракт та рахунок-фактура (інвойс).

Митний орган не навів жодних доказів того, що надані декларантом документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливості здійснити митне оформлене імпортованого товару за ціною договору, а його сумніви ґрунтуються виключно на припущеннях.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

З урахуванням наведеного висновки у спірних рішеннях про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Колегія суддів також зауважує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Натомість, в оскаржуваних рішеннях митний орган посилався лише на цінову інформацію, яка наявна в мережі Інтернет, на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказані рішення обґрунтованими та мотивованими. На думку суду апеляційної інстанції, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

За усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16) навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно відмовив ТОВ «КІВ КОРПОРЕЙШН» у визнанні заявленої митної вартості спірних товарів, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товаріву, що ввозяиться, та дають можливість визначити митну вартість товарів за ціною договору шляхом застосування першого методу.

З огляду на вказане, оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованими та таким, що не відповідають вказаним вище нормам МК України, у зв`язку із чим позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості від 28.12.2023 № UA205080/2023/000025/2 та № UA205080/2023/000026/1 слід задовольнити.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, суд першої інстанції правильно вказав, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 9084,00 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією від 02.02.2024 №35.

У статті 10 Конституції України закріплено, що державною мовою в Україні є українська мова. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Згідно з частиною першою статті 15 КАС України судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.

За приписами частин п`ятої восьмої статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд апеляційної інстанції враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №160/7049/19, які полягають у наступному.

Склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Із матеріалів справи слідує, що на підтвердження понесених витрати на залучення перекладача позивачем надано: договір про надання послуг перекладу № 3 від 11.01.2024; акт виконаних робіт № РА-0000007 від 11.01.2024 згідно договору № 3 від 11.01.24; рахунок № СФ-0000007 від 11.01.2024; бухгалтерську довідку до акту виконаних робіт № РА-0000007 від 11.01.2024 згідно з рахунком-фактурою № СФ-0000007 від 11.01.2024 р.; платіжку інструкцію № 12 від 12.01.2024.

Факт надання послуг перекладача підтверджується перекладом документів, складених іноземною мовою, на українську мову, які містяться в матеріалах справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що переклад документів замовлений позивачем на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 12 лютого 2024 року та наданий суду з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31.03.2020 у справі № 160/7049/19.

Доводи скаржника про неспівмірність витрат на залучення перекладача є необгрунтовані, оскільки такі витрати не перевищують ціну позову.

Враховуючи те, що позов задоволено повністю, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути 15204,00 грн судових витрат, в тому числі: судовий збір в сумі 9084,00 грн та 6120,00 грн витрат, пов`язаних із залученням перекладача.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року у справі № 140/1399/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін