Справа № 160/23108/24
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2025 року м.Дніпросправа № 160/23108/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Головко О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року у справі № 160/23108/24 (суддя Кучма К.С., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Запорізькій області (далі відповідач) від 12.06.2024 року № 44 про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву від 04.06.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням до страхового стажу періодів роботи з 01.09.1989 року по 10.03.1995 року, з 18.08.1997 року по 27.08.1997 року, з 28.08.1997 року по 26.10.1999 року, періодів перебування в центрі зайнятості з 27.01.2000 року по 09.02.2000 року, періоду навчання з 01.09.1978 року по 28.06.1983 року.

Позивач зазначає, що спірне рішення позбавляє його права на пенсійне забезпечення. Наполягає, що ним надано достатньо підтверджуючих документів про наявний трудовий стаж у спірні періоди. Вважає, що працівник не може нести відповідальність за неправильність внесення записів до трудової книжки, а отже спірні періоди роботи з 01.09.1989 року по 10.03.1995 року, з 18.08.1997 року по 27.08.1997 року, з 28.08.1997 року по 26.10.1999 року, період перебування в центрі зайнятості з 27.01.2000 року по 09.02.2000 року, період навчання з 01.09.1978 року по 28.06.1983 року мають бути враховані пенсійним органом до його страхового стажу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Так, суд:

-визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12.06.2024 року № 44 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

-зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.06.2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу з 01.09.1989 року по 10.03.1995 року, з 18.08.1997 року по 27.08.1997 року, з 28.08.1997 року по 26.10.1999 року, період перебування в центрі зайнятості з 27.01.2000 року по 09.02.2000 року, період навчання з 01.09.1978 року по 25.10.1979 року та з 13.11.1981 року по 28.06.1983 року, із урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Із рішенням суду не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неналежну оцінку судом доказів у справі, порушення процесуальних норм, відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В скарзі відповідач вказує, що спірним рішенням відмовлено позивачу у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, необхідний страховий стаж, визначений ст.26 Закону № 1058, становить 21 рік, в той час як страховий стаж позивача 17 років 6 місяців 12 днів. Відповідач наполягає, що призначення та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не наділене повноваженнями з виконання рішення суду, оскільки позивач проживає на території, що обслуговується Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Позивач своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача не скористався. Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову позивач не оскаржує.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 04.06.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням ПФУ в Запорізькій області та прийнято рішення від 12.06.2024 року № 44 про відмову в призначенні пенсії за віком. Цим рішення встановлено, що страховий стаж позивача станом на день звернення за призначенням пенсії становив 17 років 06 місяців 12 днів.

За результатами розгляду документів доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано згідно із трудовою книжкою:

- період роботи з 01.09.1989 р. по 10.03.1995 р., оскільки печатка при звільненні УРСР;

- період роботи з 18.08.1997 р. по 27.08.1997 р., оскільки відсутня повна підстава при звільненні з роботи;

- періоди роботи з 28.08.1997 р. по 26.10.1999 р., оскільки печатка, якою засвідчено запис про звільнення, є нечитаємою;

- періоди перебування в центрі зайнятості згідно із трудовою книжкою з 27.01.2000 р. по 09.02.2000р., оскільки дата наказу початку виплати не відповідає даті отримання виплати допомоги по безробіттю;

-період навчання згідно із дипломом № НОМЕР_1 з 01.09.1987р. по 28.06.1983р., оскільки період навчання перетинається з проходженням військової служби.

Позивач, вважаючи протиправним рішення ГУ ПФУ щодо не зарахування спірних періодів роботи та періоду отримання допомоги по безробіттю до його страхового стажу, як і періоду його навчання, звернувся до суду з позовом про його скасування та зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновків, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних. Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Період одержання допомоги по безробіттю включається до страхового стажу особи, а запис про такий період має заноситися у трудову книжку цієї особи органом державної служби зайнятості населення до занесення відомостей про роботу на підприємстві. З трудової книжки позивача встановлено, що позивач у спірному періоді перебував на обліку в Бабушкінському районному центрі зайнятості м. Дніпропетровська та отримував допомогу по безробіттю. Запис підтверджено підписом посадової особи центру зайнятості та печаткою. Крім того, суд встановив, що період навчання позивача з 01.09.1978 року по 25.10.1979 року та з 13.11.1981 року по 28.06.1983 року в Дніпропетровському педагогічному училищі також підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно із ч.1 ст.8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із даним Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою ст.24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності даним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

В силу статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова КМУ № 637 від 12.08.1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 постанови КМУ від 12.08.1993 року № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.

Суд встановив, що в трудовій книжці позивача від 28.10.1981 року серії НОМЕР_2 містяться записи на підтвердження спірних періодів.

Відповідачем не зараховано періоди роботи позивача з 01.09.1989 р. по 10.03.1995р., оскільки печатка при звільненні УРСР; з 18.08.1997 р. по 27.08.1997 р., оскільки відсутня повна підстава при звільненні з роботи; з 28.08.1997 р. по 26.10.1999 р., оскільки печатка якою засвідчено запис про звільнення є нечитаємою; періоди перебування в центрі зайнятості згідно із його трудовою книжкою з 27.01.2000 р. по 09.02.2000 р., оскільки дата наказу початку виплати не відповідає даті отримання виплати допомоги по безробіттю.

Так, вимоги щодо ведення трудової книжки та оформлення записів в ній, визначені в Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях", затвердженою постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 р. № 162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110 (далі - Інструкція №58).

Згідно із п.1.1 розділу І Інструкції № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до абз.3 п.п.2.4 розділу 2 Інструкції № 58, записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Отже, неточність зображення печатки на записах в трудовій книжці або помилки, допущені працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки або інших бухгалтерських документів.

Згідно із ч.3 ст.44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Крім того, за змістом п.4.2 розділу IV Порядку № 22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, серед іншого: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Отже, перед тим, як прийняти рішення за результатами розгляду заяви, працівник структурного підрозділу, який здійснював прийом та обслуговування осіб, в силу вимог п.4.2 розділу IV Порядку № 22-1, мав би повідомити позивача про необхідність надання додаткових документів.

Втім, вказаного порядку відповідачем дотримано не було, та лише у спірному рішенні повідомлено про можливість надання уточнюючих довідок.

Також, колегія суддів погоджується із висновками суду, що та обставина, що підприємство не замінило свою печатку новою після припинення СРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими. Позивач має відповідний запис у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Період одержання допомоги по безробіттю включається до страхового стажу особи, а запис про такий період має заноситися у трудову книжку цієї особи органом державної служби зайнятості населення до занесення відомостей про роботу на підприємстві. З трудової книжки позивача встановлено, що позивач у спірному періоді перебував на обліку в Бабушкінському районному центрі зайнятості м. Дніпропетровська та отримував допомогу по безробіттю. Запис підтверджено підписом посадової особи центру зайнятості та печаткою.

Пенсійним органом жодним чином не спростовано факт перебування позивача на обліку в центрі зайнятості та отримання ним допомоги по безробіттю.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку, що періоди роботи позивача з 01.09.1989 року по 10.03.1995 року, з 18.08.1997 року по 27.08.1997 року, з 28.08.1997 року по 26.10.1999 року, період перебування в центрі зайнятості з 27.01.2000 року по 09.02.2000 року, мають бути зараховані до його страхового стажу.

Щодо не зарахування періоду навчання відповідно до диплому НОМЕР_1 з 01.09.1978 р. по 28.06.1983 року, оскільки період навчання перетинається з періодом проходженням строкової військової служби.

Згідно із п.д ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення, до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до п.8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Суд встановив, що позивач навчався в Дніпропетровському педагогічному училищі з 01.09.1978 року по 28.06.1983 року, про що йому видано диплом НОМЕР_1 .

В період навчання в Дніпропетровському педагогічному училищі, позивач був призваний на військову службу з 26.10.1979 року по 12.11.1981 року, що підтверджується військовим квитком серія НОМЕР_3 .

Відповідно до довідки Комунального закладу вищої освіти Дніпровська академія неперервної освіти Дніпропетровської обласної ради від 05.09.2023 року №451 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно навчався в Дніпропетровському педагогічному училищі на музичному відділенні денної форми навчання з 01.09.1978 року (наказ від 18.08.1978 р. №152) по 28.06.1983 року (наказ від 28.06.1983 р. №175).

Рішенням державної кваліфікаційної комісії та наказу від 28.06.1983 р. №175 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію Вчитель співів, музичний вихователь, за спеціальністю Музичне виховання та видано диплом НОМЕР_1 від 28.06.1983 р. №183.

Тобто, дані документи чітко визначають, що позивач навчався в Дніпропетровському педагогічному училищі з 01.09.1978 року по 25.10.1979 року та з 13.11.1981 року по 28.06.1983 року, а з 26.10.1979 року по 12.11.1981 року він проходив строкову військову службу.

Таким чином, період навчання позивача з 01.09.1978 року по 25.10.1979 року та з 13.11.1981 року по 28.06.1983 року в Дніпропетровському педагогічному училищі має бути зарахований до його страхового стажу.

Пенсійним органом не надано належної оцінки поданим позивачем документам на підтвердження спірного періоду роботи та не з`ясовано належним чином всіх обставин при прийнятті спірного рішення, а відтак, є вірними висновки суду, що рішення відповідача є протиправним та підлягало скасуванню

При обранні способу захисту порушеного права суд обгрунтовано зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача від 04.06.2024 року, зарахувавши до страхового стажу останнього періоди роботи з 01.09.1989 року по 10.03.1995 року, з 18.08.1997 року по 27.08.1997 року, з 28.08.1997 року по 26.10.1999 року, період перебування на обліку в центрі зайнятості з 27.01.2000 року по 09.02.2000 року, період навчання з 01.09.1978 року по 25.10.1979 року та з 13.11.1981 року по 28.06.1983 року.

Щодо доводів відповідача в апеляційній скарзі що він не має повноважень вдруге розглядати заяву позивача.

Колегія суддів враховує, що на виконання норм Закону №1058-IV постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до розділу ІV Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п.4.1 Порядку№22-1).

Пунктом 4.2 цього Порядку №22-1 передбачено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, в тому числі: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Пунктом 4.8 Порядку №22-1 передбачено, що заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України Про електронні документи та електронний документообіг, Про електронні довірчі послуги та Про захист персональних даних. Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення, суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

В спірному випадку заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та цим же органом прийнято спірне рішення про відмову у призначенні пенсії.

І саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у цьому спорі є належним відповідачем та має вчинити відповідні дії на виконання рішення суду в частині повторного розгляду заяви позивача.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення в оскарженій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року у справі № 160/23108/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя О.В. Головко