Справа № 420/15377/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/15377/24

Перша інстанція: суддя Тарасишина О.М.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шевчук О. А.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу адвоката Нестерук Олени Василівни, в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року у справі за позовом адвоката Нестерук Олени Василівни, в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкових повідомлень - рішень

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2024 року адвокат Нестерук О.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі ГУ ДПС в Одеській області), в якому, просила скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.04.2023 про нарахування її довірительки податку а нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020-2022 роки: № 0-1551; № 0-1551; №0- 1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551.

Обґрунтовуючи протиправність наведених податкових повідомлень рішень (форми Ф) від 03.04.20232 №0-1551, №0-1551; №0-1551, №0-1551, №0-1551 адвокат, покликаючись статтю 266 Податкового кодексу України, стверджує, що контролюючий орган помилково нарахував ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, адже воно не перебуває у власності платника податку.

Далі, адвокат зазначає, що у зв`язку із невірним визначенням об`єкту та бази оподаткування, підлягають скасуванню наступні податкові-повідомлення рішення (форми Ф) від 03.04.2023: №0-1551, №0-1551, №0-1551, №0-1551, №0-1551, №0-1551, №0-1551 №0-1551,№0-1551,№0-1551, №0-1551 №0-1551, №0-1551, №0-1551, №0-1551, №0-1551.

Посилаючись на підпункт 266.8.1. пункту 266.8 статті 268 Податкового кодексу України, представниця позивачки вказує, що у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Водночас, на її думку, контролюючий орган порушив це правило, нарахувавши ОСОБА_1 , за податковим повідомлення рішенням №0-1551, податок на нерухоме майно за цілий рік, не врахувавши, що нерухоме майно було придбано 04.06.2021.

До того ж, застосовуючи до спірних правовідносин наведену вище норму, адвокат Нестерук О.В. зауважує, що визначення в податковому повідомленні- рішенні графи «дата державної реєстрації набуття права власності» та «дата державної реєстрації припинення права власності» обумовлено обчисленням податку на нерухомість у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року, а відтак вказані відомості повинні бути зазначені контролюючим органом вірно, тобто міститись актуальні відомості.

Адвокат звертаю увагу, що у всіх оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях у графі «дата державної реєстрації припинення права власності», вказано неправдиві відомості, а саме « 31.12.2999», що є грубим порушенням податкового законодавства України.

Резюмуючи викладене, вона наполягає, що всі вище перелічені податкові повідомлення - рішення про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки підлягають скасуванню.

Аргументуючи свою позицію про поновлення строку звернення до суду, представниця позивачки заявила про неотримання оскаржуваних податкових повідомлень рішень, ОСОБА_1 .

За її поясненнями, зі спірними податковими повідомленнями рішеннями ОСОБА_1 ознайомилася після їх отримання, від ГУ ДПС в Одеській області, на адвокатський запит - 21.03.2024 і наступного дня оскаржила їх в адміністративному порядку до Державної податкової служби України (далі - ДПС України).

Проте, скарга була залишена без розгляду, оскільки була подана з порушенням строків.

ДПС України у своєму рішенні про залишення скарги без розгляду зазначило, що відповідно до статті 42 Податкового кодексу України оскаржувані податкові повідомлення-рішення вважаються врученими позивачу 12.05.2023, позаяк, згідно з пунктом 42.2 статті 42 цього Кодексу, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані, зокрема, за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Наголошуючи на тому, що є непідтвердженим факт належного вручення ОСОБА_1 оскаржуваних рішень контролюючого органу, її представниця заявляє, що на конверті, який направлявся на адресу платника податків невірно зазначений поштовий індекс, не вказаний контактний номер телефону, а також, за даними відстеження трекінгу відправлення на офіційному сайті АТ «Укрпошта» відсутні відомості про відправлення податковим органом рекомендованого листа з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Адвокат Нестерук О.В. указує, що після закінчення процедури адміністративного оскарження спірних податкових повідомлень рішень, вона своєчасно, протягом місяця, звернулася до суду за захистом прав Акуліч А.О..

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, у письмовому провадженні позову адвоката Нестерук О.В., в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково.

Позов адвоката Нестерук О.В., в інтересах ОСОБА_1 до ГУ ДПС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 03.04.2024:

№0-1551; № 0-1551; № 0- 1551; № 0-1551; №0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; №0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; №0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551 задоволено частково.

Суд визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 03.04.2023 №0-1551, №0-1551, №0-1551, №0-1551, №0-1551.

Також, суд стягнув з ГУ ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 484,48 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

В решті позовних вимог, суд відмовив.

Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми Податкового кодексу України, що регулюють правила нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дійшов таких висновків.

Зокрема, суд погодився з доводами адвоката Нестерук О.В. про необґрунтоване нарахування ГУ ДПС в Одеській області на адресу ОСОБА_1 податку на нерухоме майно за податковими повідомленнями-рішеннями від 03.04.2023: №0-1551, №0-1551, №0-1551, №0-1551, №0-1551, позаяк остання, не є власником нерухомості, яке є об`єктом оподаткування.

Як установив суд, частка квартири АДРЕСА_1 , була відчужена платником податку, згідно договору купівлі-продажу від 04.09.2018 року, а відтак у 2020-2022 роках, вказана квартира не належала ОСОБА_1 .

Також суд установив, що квартира АДРЕСА_2 , відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №372151182 від 31.03.2024 позивачу ніколи не належала, та є власністю ОСОБА_2 , дата реєстрації права власності 24.07.2020 року.

Аналізуючи решту податкових повідомлень-рішень, за якими ОСОБА_1 зобов`язана сплатити податок на нерухоме майно і які є предметом оскарження, суд дійшов висновку, що позивачка та її представник не довели належними та допустимими доказами обставини, що наявні у ОСОБА_1 об`єкти нерухомого майна, не являються об`єктами оподаткування, перелік яких визначений пункті 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Суд відзначив, що інших правових підстав, передбачених Податковим кодексом України, які звільняли би позивачку від сплати податку за належне їй нежитлове приміщення, у позові не зазначено і таких не встановлено судом в ході розгляду даної справи.

З огляду на викладене, суд виснував, що ОСОБА_1 , маючи у власності об`єкти нежитлової нерухомості, право власності чи інше речове право на яке не припинено, зобов`язана сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому оскаржуване податкові повідомлення-рішення від 03.04.2023 року № 0-1551; № 0-1551; № 0- 1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; №0-1551; № 0-1551; № 0-1551 є законними і скасуванню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим адвокат Нестерук О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Підставами для скасування оскаржуваних повідомлень рішень адвокат Нестерук О.В. зазначила наступне.

По перше, це недотримання контролюючим органом вимог закону щодо обов`язку вручення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

На її думку, податковим законодавством покладено обов`язок контролюючого органу надіслати податкове повідомлення-рішення платнику податків.

Не дотримання контролюючим органом вимог підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, стосовно надіслання платнику податку податкового повідомлення рішення, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку та з відповідними платіжними реквізитами, є підставами, на переконання адвоката, для його скасування.

По - друге, скаржницею наголошено, що суд першої інстанції, відмовивши позивачці у скасуванні перелічених вище податкових повідомлень- рішень про нарахування податку на нерухомість, не врахував, що в них зазначається сумарна площа об`єктів житлової нерухомості, які належать платнику податків, у тому числі і ті, що не належать позивачці і щодо яких суд прийняв рішення про протиправність нарахування такого податку.

Зокрема, це об`єкти нерухомого майна: 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 , та квартира АДРЕСА_2 - не належали позивачу на праві власності.

У зв`язку із невірним визначенням об`єкту та бази оподаткування, як вважає скаржник скасуванню підлягають наступні податкові-повідомлення рішення: 03.04.2023 року № 0-1551; № 0-1551; № 0- 1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; №0-1551; № 0-1551; № 0-1551.

По третє, адвокат Нестерук О.В. стверджує, що суд першої інстанції не врахував, що податкова пільга зі сплати податку розподіляється пропорційно щодо об`єктів житлової нерухомості, а відтак у податкових повідомленнях рішеннях № 0-1551 та №0-1551 цю пільгу невірно визначено, оскільки вона була пропорційно розподілена між трьома об`єктами (один із яких не належав ОСОБА_1 ), а не двома, що призвело до невірного розрахунку розміру суму податкового зобов`язання, яке підлягає сплаті.

Аналогічна ситуація склалася з податковими повідомленнями рішеннями №0-1551 та № 0-1551, в яких, на думку скаржниці, також неправильно визначено податкову пільгу з податку на нерухоме майно , оскільки вона була пропорційно розподілена між чотирма об`єктами (два із яких не належали ОСОБА_1 ), а не двома, що призвело до невірного розрахунку розміру суми податкового зобов`язання, яке підлягає сплаті.

Окрім того, як зауважує адвокат Нестерук О.В. в податкових повідомленнях-рішеннях №0-1551, №0-1551, №0-1551, №0-1551, N 0-1551, №0-1551 та №0-1551 також невірно визначено податкову пільгу, оскільки вона була пропорційно розподілена між 9-ма об`єктами (два із яких не належали ОСОБА_1 ), а не 7-ма, що призвело до невірного розрахунку розміру суму податкового зобов`язання, яке підлягає сплаті.

По - четверте, заявляючи про неправильне визначення контролюючим органом періоду, за який податок на нерухоме майно підлягає сплаті, скаржниця звертає увагу, що в податковому повідомленні-рішенні №0-1551 правильно зазначено дату набуття права власності, а саме 04.06.2021, поряд з цим, нарахування податку відбулося за цілий календарний рік.

По п`яте, наголошується, на зазначення контролюючим органом некоректної адреси об`єктів нерухомого майна, а саме не вказаний населений пункт об`єкту нерухомого майна.

По - шосте, в апеляції зазначається про недослідженні судом першої інстанції обставин про невідповідність оскаржуваних податкових повідомлень рішень, формі, встановленій законодавством.

Зокрема, в детальному розрахунку у графі 7 «сумарна загальна площа об`єктів житлової нерухомості або їх часток» вказані неправильні відомості, у графі 4 «дата державної реєстрації припинення права власності», вказано « 31.12.2999».

По сьоме, адвокат Нестерук О.В. не погоджується з рішенням суду першої інстанції, в частині стягнення, на користь її довірительки, судових витрат.

Передусім, вона погоджується зі стягненням з ГУ ДПС в Одеській області судового збору в сумі 484, 48 грн, адже позивач, при поданні позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 968,96 грн.

Як пояснює адвокат, при частковому стягненні суми судового збору суд першої інстанції не врахував того, що за подання адміністративного позову до суду, закон встановлює фіксовану ставку, на розмір якої, жодним чином не впливає кількість заявлених вимог. Оскільки, позивач заявив лише одну позовну вимогу немайнового характеру, як указує адвокат, зовсім не зрозуміло яким чином відбувся розрахунок суми стягнення.

Також представниця позивачки заявляє, що не згодна з рішенням суду першої інстанції, в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн, з огляду на відсутність обґрунтування суду необхідності стягнення саме цієї суми.

На її переконання суд необґрунтовано зменшив розмір стягнення судових витрат.

За результатами апеляційного перегляду адвокат Нестерук О.В. просить стягнути на користь ОСОБА_1 , понесені в суді першої інстанції судові витрати, а саме: витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 (дев`ятсот дев`яносто вісім гривень 96 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 000 грн.

Також, за результатами апеляційного перегляду скарги ОСОБА_1 , на думку адвоката, слід стягнути з ГУ ДПС в Одеській області витрати, понесені її довірителькою зі сплати судового збору у розмірі 1453,44 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

ГУ ДПС в Одеській області скориставшись правом подання відзиву на апеляцію наголошує на законності та обґрунтованості податкових повідомлень рішень, які являлися предметом спору в суді першої інстанції.

Зазначаючи про неспівмірності заявленої суми адвокатом Нестерук О.В. витрат на правничу допомогу, що були понесені в суді першої інстанції, в розмірі 22 000 грн, контролюючий орган, покликаючись на практику Верховного Суду наголосив, що спір, який розглядається за своєю суттю є абсолютно нескладним, із наявною сталою судовою практикою та необхідністю лише визначення судом фактичних обставин та їх відповідність вимогам чинного законодавства. А тому, за твердженням контролюючого органу, будь- якої підготовки до розгляду даної справи з боку позивача не вимагається.

На переконання ГУ ДПС в Одеській області, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Фактичні обставини справи.

03.04. 2023 ГУ ДПС в Одеській області прийняло податкові повідомлення- рішення про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2020 2022 роки.

Такими податковими повідомленнями рішеннями є: № 0-1551; №0-1551; № 0- 1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551.

Указані податкові повідомлення рішення були направлені на адресу ОСОБА_1 , яка містилася в її електронному кабінеті платника податків, рекомендованим листом з повідомленням про вручення: АДРЕСА_3 .

Поштові відправлення були повернені 12.05.2023 з позначкою «повернення за відсутністю адресата».

Як випливає із інформаційно комунікаційної системи з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у власності ОСОБА_1 перебувають як об`єкти житлової так і нежитлової нерухомості.

Наявний податковий борг зі сплати податку на нерухомість відмінне від земельної ділянки складається в таких розмірах: 1686,27 грн, 448,50 грн, 846,00 грн., 2100,00 грн, 5807,10 грн, 1386,36 грн.

Як установив суд першої інстанції, за податковими повідомленнями-рішеннями від 03.04.2023 №0-1551, №0-1551, №0-1551, №0-1551, №0-1551 було помилково нараховано контролюючим органом податок на нерухоме майно, яке не перебуває у власності платника податку.

Зокрема, частка квартири АДРЕСА_1 , була відчужена платником податку 04.09.2018 року, згідно договору купівлі-продажу від 04.09.2018 року, тобто у 2020-2022 роках, вказана квартира не належала ОСОБА_1 , а квартира АДРЕСА_2 , відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №372151182 від 31.03.2024 року позивачу ніколи не належала, та є власністю ОСОБА_2 , дата реєстрації права власності 24.07.2020 року.

01.04.2025 П`ятий апеляційний адміністративний суд прийняв ухвалу про витребування доказів, відповідно до якої зобов`язав ГУ ДПС в Одеській області провести розрахунок податкових повідомлень-рішень від 03.04.2023 № 0-1551; № 0-1551; № 0- 1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; №0-1551; № 0-1551; №0-1551; № 0-1551; № 0-1551, з урахуванням скасування судом першої інстанції податкових повідомлень рішень від 03.04.2023: №0-1551, №0-1551, №0-1551, №0-1551, №0-1551.

Також суд зобов`язав ГУ ДПС в Одеській області надати пояснення з приводу некоректного заповнення посадовими особами оскаржуваних податкових повідомлень рішень, в частині розташування об`єкта нерухомого майна та дати державної реєстрації припинення права власності.

На виконання вказаної ухвали ГУ ДПС в Одеській області відповіло відмовою, покликаючись на те, що податкові повідомлення рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки формуються на підставі пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу виключно в автоматичному режимі в ІКС «Податковий блок» та втручання в зазначені розрахунки в ручному режимі неможливо.

Як указує ГУ ДПС в Одеській області, у разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, фізична особа може звернутися до контролюючого органу для проведення перерахунку суми податку та формування нового податкового повідомлення-рішення.

У разі проведення такого перерахунку попереднє податкове повідомлення-рішення буде вважатися скасованим (відкликаним).

Враховуючи, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з такою заявою до ГУ ДПС в Одеській області не зверталася, тому перерахунок в автоматичному режимі не зроблено.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції адвоката Нестерук О.В., з огляду на таке.

Порядок сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульований статтею 266 Податкового кодексу України.

Так, згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до абзаців першого, другого підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Поряд з цим, пунктом 266.4 статті 264 Податкового кодексу України встановлені пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, для квартир, незалежно від їх кількості, передбачено зменшення бази оподаткування на 60 кв. м. (підпункт 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України) .

Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України).

Згідно рішення Одеської міської ради: від 08.02.2017 № 1601-VII , від 30.01.2019 №4193-VII «Про внесення змін до Положення про податок на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 21.01.2015 № 6258-VI ставка податку для квартир у 2020-2022 роках становить 0,1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр.

Згідно рішення Волочиської міської ради від 19.06.2019 №5-57/2019 ставка податку для квартир на 2020 рік становить 0,25% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр.

Згідно рішення Волочиської міської ради від 06.07.2020 №2-72/2020 ставка податку для квартир на 2021 рік становить 0,25% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр.

Згідно рішення Волочиської міської ради від 04.06.2021 №1-9/2021 ставка податку для квартир на 2022 рік становить 0,25% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр.

Згідно рішення Львівської міської ради від 08.07.2021 №1075 ставка податку для квартир 1 зони на 2022 рік становить 1,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр.

Розмір мінімальної заробітної плати у 2020 році становив 4723,0 грн, у 2021 році - 6000,0 грн, у 2022 році - 6500,0 грн.

За наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПКУ (для квартир загальна сума площі всіх об`єктів зменшується на 60 кв.м.).

Обчислена сума податку розподіляється пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості (підпункт «г» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України).

Як повідомило ГУ ДПС в Одеській області, з урахуванням часткового скасування Одеським окружним адміністративним судом податкових повідомлень-рішень, база оподаткування у 2020 році у ОСОБА_1 зменшиться на 15,75 кв.м.; у 2021 році - на 56,80 кв.м. при обчисленні бази оподаткування за листопад-грудень та на 15,75 кв.м. - на весь рік; база оподаткування у 2022 році зменшиться на 72,55 кв.м.

Відповідно, змінилася питома вага кожного об`єкту в загальній площі та сума податку по кожній квартирі.

Однак, як було зазначено вище, на вимогу суду, надати новий розрахунок спірних податкових повідомлень рішень, ГУ ДПС в Одеській області відповіло відмовою, мотивуючи неможливістю зробити це в ручному режимі та забороною втручатися в автоматичному режимі в ІКС «Податковий блок».

Верховний Суд у постанові від 17.10.2019 у справі №802/1020/14 а висловив таку позицію щодо дій суду у випадку невідповідності податкового повідомлення рішення в частині.

Так, суд касаційної інстанції відзначив, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

Суд повинен скористатися наданими йому процесуальним законодавством інструментами, спрямованими на всебічне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин у справі, й, відповідно, витребувати у відповідача розрахунок податкового зобов`язання.

Як мовилося вище, суд апеляційної інстанції скористався правом та витребував розрахунок податкових повідомлень рішень, в яких контролюючий орган повинен був врахувати зменшену базу оподаткування податку на нерухоме майно та встановити нову суму податку по кожній квартирі.

Однак, як повідомив контролюючий орган, за результатами камеральної перевірки, розрахунок податку на нерухоме майно здійснюється в автоматичному режимі і змінювати суму податку можливо лише за заявою платника податку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що податкові повідомлення- рішення від 03.04.2023 № 0-1551; № 0-1551; № 0- 1551; №0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; №0-1551; № 0-1551; №0-1551; № 0-1551; № 0-1551 є протиправними та підлягають скасуванню.

Оцінюючи довід апеляції адвоката Нестерук О.В. про недотримання контролюючим органом вимог Податкового кодексу України щодо обов`язку вручення податкових повідомлень рішень, колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції про необґрунтованість такого доводу.

Так, всі оскаржувані податкові повідомлення-рішення були направлені ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на останню відому податкову адресу платника: АДРЕСА_3 про, що свідчить наявний в матеріалах справи конверт поштового відправлення.

Узагальнюючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 03.04.2023 № 0-1551; № 0-1551; № 0- 1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; №0-1551; № 0-1551; №0-1551; № 0-1551; № 0-1551 слід скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Розглядаючи вимоги адвоката Нестерук О.В. про скасування рішення суду першої інстанції, в частині стягнення з ГУ ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 484,48 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення судового збору в сумі 986,96 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 22 000 грн, колегія суддів установила таке.

Суд першої інстанції, стягуючи за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Одеській області судовий збір у розмірі 484,48 грн, виходив із того, що позовні вимоги задоволено частково, а відтак відповідно до частини 3 статті 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Однак, ураховуючи, що за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, колегія суддів задовольняє вимогу адвоката Нестерук О.В. про стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Одеській області на користь її довірительки в сумі 986, 96 грн.

Відповідно є законними та обґрунтованими вимоги адвоката Нестерук О.В. про стягнення з ГУ ДПС в Одеській області судових витрат, які були понесені її довірителькою на стадії апеляційного провадження, а саме судового збору в сумі 1453,44 грн.

Досліджуючи вимоги скаржниці про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 22 000 грн та в суді апеляційної інстанції в сумі 20 000 грн, колегія суддів установила таке.

03.04.2023 між ОСОБА_1 та АО «Акуліч та партнери» () укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги №01/04/24 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати правничу допомогу Клієнту на умовах і в порядку, визначених цим Договором та Додатками до Договору, що є невід`ємною частиною Договору після їх підписання Сторонами. Клієнт зобов`язується оплатити надану правничу допомогу та фактичні витрати, що не відносяться до надання правничої допомоги, але які необхідні для виконання Договору.

19.05.2024 між ОСОБА_1 та АО «Акуліч та партнери» укладено Додаток №6 до Договору №01/04/23.

Відповідно до вказаного Додатку сума гонорару Адвокатського об`єднання в суді першої інстанції складає 22000 грн. У Додатку наведений детальний опис робіт та витрачений час на надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 Додатку №6 до Договору Гонорар має бути перерахований на рахунок Адвокатського об`єднання не пізніше, ніж протягом 3-ох місяців після ухвалення рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ГУ ДПС в Одеській області про скасування податкових повідомлень- рішень.

Оглянувши даний Додаток, колегія суддів установила, що одна година роботи адвоката складає 500 грн.

У суді першої інстанції адвокат Нестерук О.В. надала такі правові послуги:

первинна консультація (1 година) 500 грн;

адвокатський запит 1000 грн;

повторний адвокатський запит 500 грн;

складання скарги на рішення контролюючого органу з вимогою про скасування податкових повідомлень рішень (4 години) - 4 000 грн;

складання позовної заяви (3 години) 12 000 грн;

моніторинг стану розгляду справи у разі її розгляду за відсутністю сторін (оплачується одноразово за інстанцію) 4 000 грн.

13,09.2024 між ОСОБА_1 та АО «Акуліч та партнери» укладено Додаток №6 до Договору №01/04/23 від 03.04.2023.

Відповідно до вказаного Додатку сума гонорару Адвокатського об`єднання в суді апеляційної інстанції складає 20 000.

Відповідно до вказаного Додатку надані такі послуги: складання апеляційної скарги (4 год) - 16 000 грн;

Моніторинг розгляду справи у разі її розгляду за відсутністю сторін (оплачується одноразово за інстанцію) 4 000 грн.

Відповідно до пункту 3 Додатку №6 від 13.09.2024 гонорар має бути перерахований на рахунок Адвокатського об`єднання не пізніше, ніж протягом 3-ох місяців після ухвалення постанови у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 у справі №420/15377/24 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС Одеській області. Додаток №6 до Договору підписано сторонами 13.09.2024, порядок оплати послуг погоджено сторонами.

ГУ ДПС в Одеській області як у відзиві на позов так і в апеляційній скарзі заперечувало проти заявленої суми витрат на правничу допомогу, вважаючи її неспівмірною з її складністю, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послу, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розв`язуючи дане спірне питання, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Частини 1, 2 та 3 статті 134 КАС України унормовують, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 6 статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).

Частина 9 статті 139 КАС України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Для уникнення можливості зловживання та завищення вартості наданих послуг законодавцем встановлений критерій співмірності, за допомогою яких суд повинен встановити розмір понесених стороною витрат.

Велика Палата Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц відносить до критеріїв визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Повертаючись до фактичних обставин даної справи щодо правомірності встановленого адвокатом Нестерук О.В. гонорару в суді першої та апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що обсяг витрат часу на складання адвокатом процесуальних документів завищений.

Проаналізувавши скаргу на рішення контролюючого органу з вимогою про скасування податкових повідомлень рішень, складання якої оцінено в 4000 грн та позовну заяву до суду першої інстанції, яка оцінена в 12 000 грн, колегія суддів вважає, що ці документи за своїм змістом та правовим обґрунтуванням є аналогічними, а відтак, їх вартість є завищеною.

Отже, складність підготовлених адвокатом процесуальних документів, колегія суддів оцінює не лише з огляду на їх кількість і обсяг (кількість сторінок), а й з урахуванням наведеного в них обґрунтування.

Також є незрозумілою послуга, яка оцінюється в 4000 грн щодо моніторингу стану розгляду справи у разі її розгляду за відсутністю сторін, адже існує підсистема «Електронний суд», в якій відображається стан розгляду справи та прийняті судом процесуальні рішення. Адвокат Нестерук О.В. має доступ до підсистема «Електронний суд» користується послугами, які надає дана система. Користування даною системою не потребує значного часу та не є складною.

Поряд з цим, слід відзначити, що дана справа відноситься до справ незначної складності, була розглянута судом першої інстанції в порядку письмового провадження, а відповідачем у справі є державний орган, який фінансується з державного бюджету.

За таких умов, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про те, шо, виходячи з принципу обґрунтованості та співмірності за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Одеській області слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Переходячи до розміру гонорару, який належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Одеській області в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Адвокат Нестерук О.В. оцінила складання апеляційної скарги в 16 000 грн.

Колегія суддів критично оцінює таку суму, оскільки доводи і позиції сторін протягом розгляду справи не змінювалися, доводи апеляції складаються з врахуванням висновку суду про часткове задоволення позову.

Так, у справах №756/2114/17 і №911/3386/17 Верховний Суд указав, що оскільки правова позиція сторін в судах попередніх інстанцій не змінювалася, то не підтверджується наявність об`єктивної необхідності для адвокатів, які надавали правову допомогу в суді попередніх інстанцій вивчати додаткові джерела права, а відтак підготовка справи не вимагала великого обсягу юридичної й технічної роботи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що є розумним і справедливим оцінити складання апеляції адвокат Нестерук О.В. в сумі 4000 грн.

Висновки щодо доцільності оплати моніторингу розгляду справи, суд апеляційної інстанції вже виклав, а відтак вважає, що заявлена к оплаті сума в розмірі 4 000 грн, задоволенню не підлягає.

Таким чином за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 , слід стягнути 4 000 грн.

За наслідком викладеного, колегія суддів висновує, що апеляційну скаргу адвоката Нестерук О.В., в інтересах ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень від 03.04.2023 № 0-1551; № 0-1551; № 0- 1551; №0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; №0-1551; № 0-1551; №0-1551; № 0-1551; № 0-1551.

Також рішення суду слід змінити в частині стягнення судового збору, стягнувши за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Одеській області 968,96 грн.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції є пункт 4 частини 1 статті 317 КАС України, а саме неправильне застосування норм матеріального права, що виразилося у неправильному тлумаченні закону.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями: 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Нестерук Олени Василівни, в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року у справі за позовом адвоката Нестерук Олени Василівни, в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень скасувати, в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 квітня 2023 року: № 0-1551; №0-1551; № 0- 1551; №0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; №0-1551; № 0-1551; №0-1551; № 0-1551; № 0-1551.

Ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення- рішення від 03 квітня 2023 року № 0-1551; № 0-1551; № 0- 1551; №0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; № 0-1551; №0-1551; № 0-1551; №0-1551; № 0-1551; № 0-1551.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року в частині стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (код за ) змінити, стягнувши 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (код за ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 4000 (чотири тисячі) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя О. А. Шевчук

Повне судове рішення складено 22.04.2025.