Справа № 440/13658/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 р. Справа № 440/13658/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2024, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 18.12.24 по справі № 440/13658/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФУ в Полтавській області), в якому просить:

визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбачену пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон України № 1058-IV), яка не підлягає оподаткуванню;

зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на 22.09.2022 (день призначення пенсії за віком) відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-IV.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 23.12.2014 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років, як працівнику освіти, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 12.01.2015 позивачу призупинено виплату пенсії у зв`язку з працевлаштуванням за спеціальністю вчителя української мови та літератури. 22.09.2022 ОСОБА_1 звернулася до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України № 1058-IV та пенсійним органом призначено пенсію за віком. 07.10.2024 ОСОБА_1 звернулася до органу пенсійного фонду із заявою про призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню відповідно до Закону України № 1058-IV. ГУ ПФУ в Полтавській області рішенням № 53 від 15.10.2024 відмовило у призначенні такої грошової допомоги у зв`язку з відсутністю правових підстав. Позивач вказує, що після призначення пенсії за вислугу років виявила бажання працювати та повернула пенсійному органу всі суми переплати пенсії за вислугу років за період з 12.01.2015 по 30.04.2015, вказує, що фактично не отримувала пенсію за вислугу років та має право на одержання такої допомоги.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 23.12.2014 на підставі заяви від 23.12.2014. Рішенням управління Пенсійного фонду України в Полтавському районі від 16.04.2015 № 15 припинено виплату пенсії з 12.01.2015 у зв`язку з працевлаштуванням позивача на посаді вчителя Терешківської ЗОШ І-III ступенів, робота на якій дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пунктів «е-ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Із заявою про перехід на інший вид пенсії (за віком) відповідно до Закону України № 1058-IV ОСОБА_1 звернулася 22.09.2022 та позивачу призначено пенсію за віком. 07.10.2024 ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Закону. Зазначену заяву за принципом екстериторіальності опрацьовано ГУ ПФУ в Полтавській області та перевірено ГУ ПФУ в Чернівецькій області. За результатами розгляду поданої заяви 07.10.2024 ГУ ПФУ в Полтавській області прийнято рішення № 53 від 15.10.2024 про відмову в призначенні грошової допомоги, оскільки заявниці до дня досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону, була призначена пенсія за вислугу років з 23.14.2014, виплата якої призупинена з 12.01.2015 у зв`язку з працевлаштуванням на посаду, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років. Зазначає, що за даними бази АСОПД КОМТЕХ по пенсійній справі ОСОБА_1 припинено нарахування та виплату пенсії з 12.01.2015 у зв`язку з працевлаштуванням на посаду, яка дає право на пенсію по вислузі років, нарахована переплата за період з 12.01.2015 по 30.04.2015 в сумі 5 316.34 грн пенсіонером погашена в повному обсязі шляхом внесення коштів на рахунок УПФУ в Полтавському районі Полтавської області.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 15.10.2024 № 53 про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України № 1058-IV.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-IV.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211.20 грн.

Рішення вмотивовано тим, що нарахована переплата пенсії за період з 12.01.2015 по 30.04.2015 позивачем погашена в повному обсязі шляхом внесення коштів на рахунок УПФУ в Полтавському районі Полтавської області. Таким чином, фактично позивачка не отримувала пенсійних виплат на підставі Закону України № 1788-ХІІ, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що рішення від 15.10.2024 № 53 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що у ОСОБА_1 відсутні правові підстави для призначення одноразової грошової допомоги, оскільки заявниці до дня досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону, була призначена пенсія за вислугу років з 23.14.2014, виплата якої призупинена з 12.01.2015 у зв`язку з працевлаштуванням на посаду, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років. Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що факт призначення пенсії вже відбувся, а її виплата обліковується як призупинена. Також зазначено, що позивачка вже зверталась до суду з аналогічними позовними вимогами. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2024 по справі № 440/10705/22, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2024 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбачену пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-IV, яка не підлягає оподаткуванню та зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на 22.09.2022 (день призначення пенсії за віком) відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-IV.

Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 з 23.12.2014 призначено пенсію за вислугу років, як працівнику освіти, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується протоколом № 2450 від 25.12.2014, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 46).

Трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 підтверджено, що з 12.01.2015 позивач призначена на посаду вчителя української мови та літератури Терешківської загальноосвітньої школи І-III ступенів Полтавської районної ради Полтавської області, з 02.01.2019 перейменована у Терешківську загальноосвітню школу І-III ступенів Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області (підстава внесення запису: наказ відділу освіти Полтавської РДА № 29-к від 12.01.2015; рішення сьомої позачергової сесії сьомого скликання Терешківської сільської ради від 02.01.2019). З 18.09.2019 Терешківська загальноосвітня школа І-III ступенів Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області перейменована у Терешківський ліцей Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області (підстава внесення запису: рішення чотирнадцятої сесії сьомого скликання Терешківської сільської ради від 18.09.2019) (запис № 8) (а.с. 77).

Рішенням управління Пенсійного фонду України в Полтавському районі № 85 від 16.04.2015 припинено виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 на час роботи за спеціальністю без письмової згоди пенсіонерки (з 12.01.2015) (а.с. 50).

22.09.2022 ОСОБА_1 звернулася до Полтавського об`єднаного управління ПФУ із заявою за призначенням/перерахунком пенсії, у якій просила перерахувати пенсію у зв`язку з переходом на інший вид пенсії (за віком) (а.с. 59).

З 22.09.2022 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-IV, що підтверджується рішенням Полтавського об`єднаного управління ПФУ ГУ ПФУ в Полтавській області про перерахунок пенсії № 53 від 30.06.2023 (а.с. 74).

На звернення позивача із заявою 07.10.2024 про надання одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення згідно з пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України № 1058-IV (а.с. 58) відповідач рішенням від 15.10.2024 № 53 відмовив ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги згідно з поданою 07.10.2024 заявою у зв`язку з відсутністю правових підстав (а.с. 54).

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що відсутні правові підстави для призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Закону № 1058-IV з огляду на те, що заявниці призначалася пенсія за вислугу років, виплата якої призупинена у зв`язку з працевлаштуванням на посаду, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Позивач не погодилася з діями ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбачену пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-IV, яка не підлягає оподаткуванню та звернулася до суду з позовом.

Щодо посилань відповідача на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач вже звертався до суду з аналогічними позовними вимогами, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 238 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги з тих же підстав.

Відтак, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі № 9901/431/18 тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Водночас слід зазначити, що позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суддя не вправі залишати один із позовів без розгляду.

Вказані висновки також узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 07.12.2023 у справі № 160/19012/21, від 31.10.2024 у справі № 580/1569/23, від 19.03.2025 у справі № 380/11023/24.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень у грудні 2022 ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Полтавській області, в якому просила:

визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії за віком згідно з частиною 2 статті 40 Закону України № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2020, 2021, 2022 роки;

зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 22.09.2022 на умовах та порядку, передбаченому частиною 2 статті 40 Закону України № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії 2020-2022 роки;

визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-IV, яка не підлягає оподаткуванню;

зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на 22.09.2022 (день призначення пенсії за віком) відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-IV.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі № 440/10705/22 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо застосування показника середньої заробітної плати по народному господарству за 2014-2016 роки у розмірі 6 186.32 грн при розрахунку ОСОБА_1 пенсії за віком у 2022 році.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити з 22.09.2022 перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2019, 2020 та 2021 роки, та провести виплати з урахуванням фактично сплачених сум за цей період.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 по справі № 440/10705/22 залишено без змін.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 по справі № 440/10705/22 набрало законної сили 21.08.2023.

Водночас як вбачається з рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 по справі № 440/10705/22 обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач посилалась, в тому числі на неправомірність рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 29.09.2022 за № 53, яким позивачці відмовлено в призначенні грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України № 1058-IV, а саме з огляду на те, що заявниці призначалася пенсія за вислугу років.

В рамках цього позову підставою звернення позивача до суду є рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 15.10.2024 № 53, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги згідно з поданою 07.10.2024 заявою у зв`язку з відсутністю правових підстав.

Відтак, колегія суддів зазначає, що в даному спорі ті ж самі сторони, однак інші підстави звернення до суду, ніж ті які були заявлені у справі № 440/10705/22.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про існування нового спору, який може бути вирішено судом в окремому судовому провадженні.

Колегія суддів зазначає, що частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з приписами статті 28 Закону України від 23.05.1991 № 1060-XII «Про освіту» (чинного до 28.09.2017) система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України № 1058-IV встановлено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01.04.2015 по 31.03.2016 - не менше 25 років 6 місяців; з 01.04.2016 по 31.03.2017 - не менше 26 років; з 01.04.2017 по 31.03.2018 - не менше 26 років 6 місяців; з 01.04.2018 по 31.03.2019 - не менше 27 років; з 01.04.2019 по 31.03.2020 - не менше 27 років 6 місяців; з 01.04.2020 по 31.03.2021 - не менше 28 років; з 01.04.2021 по 31.03.2022 - не менше 28 років 6 місяців; з 01.04. 2022 по 31.03.2023 - не менше 29 років; з 01.04.2023 по 31.03.2024 - не менше 29 років 6 місяців; з 01.04.2024 або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 01.01.2016 мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 01.01.1966 по 30.06.1966; 50 років 6 місяців - які народилися з 01.07.1966 по 31.12.1966; 51 рік - які народилися з 01.01.1967 по 30.06.1967; 51 рік 6 місяців - які народилися з 01.07.1967 по 31.12.1967; 52 роки - які народилися з 01.01.1968 по 30.06.1968; 52 роки 6 місяців - які народилися з 01.07.1968 по 31.12.1968; 53 роки - які народилися з 01.01.1969 по 30.06.1969; 53 роки 6 місяців - які народилися з 01.07.1969 по 31.12.1969; 54 роки - які народилися з 01.01.1970 по 30.06.1970; 54 роки 6 місяців - які народилися з 01.07.1969 по 31.12.1970; 55 років - які народилися з 01.01.1971.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі - Порядок № 1191), до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, в тому числі, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Порядок № 909).

Згідно з пунктом 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 відповідно до Закону України № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Схожі спірні відносини вже розглядалися Верховним Судом. Зокрема, у постанові від 15.06.2022 у справі № 200/854/19-а Верховний Суд виснував:

« норму пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону № України № 1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону України № 1058-IV особа має дотриматись таких вимог:

- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її, право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону України № 1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.»

У постанові від 22.02.2024 у справі № 260/323/20 Верховний Суд зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах, досягненням пенсійного віку, працюючи на цих роботах, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічних правових висновків дотримався Верховний Суд і у постанові від 21.02.2024 у справі № 580/2737/23.

Колегія суддів зазначає, що отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Враховуючи вищезазначені правові позиції Верховного Суду, з огляду на те, що позивачці до призначення пенсії за віком відповідно до Закону України № 1058-IV вже було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 23.12.2024 та проведено її нарахування та виплату, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню та виплачується під час призначення пенсії за віком, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до вимог пункту 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України № 1058-IV.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 05.03.2025 у справі № 280/5256/22.

При цьому, колегія суддів зазначає, що пенсія за вислугу років позивачу призначена на підставі її особистої заяви.

У постанові від 05.03.2025 у справі № 280/5256/22 Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 у справі № 175/4084/16-а зазначив, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, як помилково вважали суди попередніх інстанцій, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Слід зазначити і про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком».

Аргументи позивачки про те, що вона суму отриманої пенсії (за один місяць) одразу ж повернула на рахунок відповідача, не можуть свідчити про наявність у неї права на отримання грошової допомоги, оскільки, як вже зазначено вище, законодавство не ставить в залежність виникнення такого права від можливості чи неможливості отримання фактично нарахованої пенсії, чи її повернення на рахунок пенсійного органу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позову дійшов помилкового висновку та допустив неправильне застосування норм матеріального права, що полягало у неправильному тлумаченні закону.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції не вірно дав оцінку обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права у даних правовідносинах, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині, з відмовою у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Підстави для розподілу судових витрат в силу приписів ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 по справі № 440/13658/24 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити..

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк