Справа № 480/9688/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2025 року Справа № 480/9688/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Осіпової О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/9688/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
1. Скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 , прийнятий на підставі погодженого 04.05.2023 року ТВО помічника командира бригади з правової роботи - начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 і затвердженого 06.05.2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 Акту службового розслідування, про притягнення стрільця першого стрілецького відділення другого стрілецького взводу третьої стрілецької роти другого стрілецького батальйону старшого солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної і матеріальної відповідальності у вигляді стягнення 218 380 грн. 28 коп. шкоди, заподіяної внаслідок псування ввіреного військового майна.
2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повернути позивачу ОСОБА_1 стягнуті з нього на підставі скасованого наказу про притягнення до дисциплінарної і матеріальної відповідальності кошти.
Свої вимоги мотивує тим, що в якості причин завдання шкоди в акті службового розслідування зазначено про невиконання ним вимог інструкції з експлуатації відповідної техніки і порушення температурного режиму паливно-мастильних матеріалів та охолоджуючої рідини, а саме: температура води - 120С, температура масла -110С.
Водночас, в акті розслідування вказано про те, що відповідно до інструкції з експлуатації відповідної техніки температура масла та охолоджуючої рідини в експлуатаційному режимі має складати: допустима:75-115С, рекомендована: 80-90С.
Більше жодної інформації в акті службового розслідування не вказано.
Таким чином, відповідач встановив, що інструкція з експлуатації визначає температурний режим лише для масла та охолоджуючої рідини об`єкта експлуатації.
При цьому, температура масла відповідно до змісту акту розслідування знаходилась в межах допустимої норми 110 С (допустима: 75-115С).
Допустимої температури для води згідно з актом службового розслідування інструкція з експлуатації взагалі не визначає.
Відтак, висновки службового розслідування про порушення позивачем температурного режиму для масла та охолоджуючої рідини об`єкта експлуатації суперечать попередньо встановленим обставинами справи.
Порушення використання охолоджуючої речовини позивачу не інкримінується.
Отже, висновки акту службового розслідування не дозволяють дійти одночасного висновку про винність дій позивача.
Крім того, як вбачається зі змісту акту службового розслідування, сам факт нібито порушення вимог експлуатації двигуна та причина його пошкодження були встановлені виключно на підставі пояснень рапорту заступника танкового батальйону з озброєння військової частини майора ОСОБА_2 , пояснень сержанта ОСОБА_3 , пояснень солдата ОСОБА_1 , пояснень лейтенанта ОСОБА_4 .
Для встановлення причин пошкодження двигуна та причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) позивача та наслідками у вигляді завданої шкоди мала бути призначена відповідна автотехнічна експертиза згідно з Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.
Проте цього зроблено відповідачем не було.
Відтак, за результатами службового розслідування належним чином не було досліджено і встановлено питання причин пошкодження двигуна і наявність причино-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) позивача та негативними наслідками, що наступили.
Більш того, навіть самі наслідки (шкода) були встановлені в службовому розслідуванні не в результаті технічного огляду відповідного вузла (агрегату), а на підставі пояснень певних осіб.
Таким чином, на думку позивача, висновки службового розслідування про факт завдання шкоди, причини завдання шкоди та наявність причинного наслідкового зв`язку між фактом завдання шкоди та діями (бездіяльністю) позивача є передчасними та ґрунтуються на належним чином не підтверджених припущеннях.
Зазначає, що, здійснюючи щодо нього службове розслідування, відповідач порушив вимоги ч.3 ст. 9 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», оскільки не досліджував питання наявності обставин, передбачених п. п.3, 4, 5 ч. 1 ст. 9 Закону, для звільнення позивача від матеріальної відповідальності.
Під час проведення службового розслідування у своїх поясненнях позивач вказував на те, що під час виконання завдання, що описано в акті службового розслідування, вимог експлуатації відповідних агрегатів він не порушував, а про певні недоліки (в тому числі в частині температурних показників масла і охолоджуючої речовини) своєчасно одразу повідомляв свого безпосереднього керівника молодшого сержанта ОСОБА_3 .
Позивач вказує, що станом на день події - 29.09.2022 року - виріб Т - 64, 136 з.н. № НОМЕР_3 , в тому числі дизель - НОМЕР_2 не був закріплений за позивачем, оскільки наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по технічній частині) №110 «Про закріплення техніки за особовим складом» був виданий 05.10.2022р.
Відтак, позивач не може нести відповідальність за шкоду, завдану цьому майну, за яке, станом на 29.09.2022 року він ще не відповідав.
Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що відповідачем порушено приписич. 1,3 ст. 5, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», оскільки фактів умисного пошкодження позивачем майна службовим розслідуванням не встановлено та в акті службового розслідування позивачу інкримінується необережна форма вини у вигляді недбалості.
Відтак, ОСОБА_1 в будь-якому випадку несе обмежену матеріальну відповідальність у розмірі не більше 15 прожиткових мінімумів станом на травень 2023 року, що складає 38 835 грн. 00 коп. (2 589 грн. 00 коп. * 15; ч. 1 ст. 7 Закон України «Про державний бюджет України на 2023 рік»).
Відповідно позивач вважає, що з нього не могла бути стягнута шкода в розмірі 218380,28 грн.
Ухвалою від 11.09.2023р. позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
05.10.2023р. провадження у справі відкрито, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою від 15.11.2023р. клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про продовження процесуального строку для подачі відзиву задоволено.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с.69-72), в якому у задоволенні позову просить відмовити, оскільки під час проведення службового розслідування було встановлено, що 29.09.2022 року старший солдат ОСОБА_1 під час руху у район зосередження безвідповідально контролював показники панелі управління танку, що в подальшому призвело до підвищення температурних показників паливно-мастильних матеріалів та охолоджуючої рідини.
Такі дії порушують пункт 18.7 Технічного опису та Інструкції з експлуатації двигуна, відповідно до яких механік-водій в умовах, коли температура охолоджуючої рідини та мастила виходить за межу дозволених, зобов`язаний заглушити двигун та в подальшому необхідно два - три рази через кожні 2-3 хвилини провернути колінчаті вали двигуна без подання палива із одночасним включенням насосу МЗН двигуна.
Отже, позивач не дотримався вимог 12 абзацу статті 128 розділу 3-го частини першої Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, оскільки своєчасно не доповів командирові відділення про несправність техніки.
Представником позивача подано відповідь на відзив (а.с.106-109), яка фактично відтворює зміст позовної заяви.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 04.2023 року № 99 позивача ОСОБА_1 було призначено на посаду старшого солдата.
За результатами проведеного службового розслідування було складено Акт службового розслідування від 06.05.2023 року, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 , згідно з яким під час проведення службового розслідування було встановлено, що 29.09.2022 року екіпаж танку Т64-БВ військовий номер №038 ( НОМЕР_3 ) отримав завдання на зайняття в районі н.п. Опитне вогневої позиції для ведення вогню з закритих вогневих позицій.
Виконавши завдання, та за командою командира танку Т64-БВ військовий номер № НОМЕР_4 ( НОМЕР_3 ) молодшого сержанта ОСОБА_3 покинути вогневу позицію та висунутись у район зосередження, механік - водій другого танка третього танкового взводу третьої танкової роти танкового батальйону старший солдат ОСОБА_1 нібито безвідповідально контролював показники панелі управління танку, що в подальшому призвело до підвищення температурних показників паливно- мастильних матеріалів та охолоджуючої рідини, а саме: температура води - 120С, температура масла -110С.
Також ОСОБА_1 ставиться в провину той факт, що він нібито своєчасно не доповів командиру танка про необхідність у зупинці та встановлення причин перегріву. Після зупинки, залишаючись на місці протягом 30хв., механік - водій другого танка третього танкового взводу третьої танкової роти танкового батальйону старший солдат ОСОБА_1 нібито жодного разу не провертав колінчаті вали двигуна без подачі палива із одночасним включенням насосу МЗН двигуна.
Після прибуття у район зосередження температурні показники паливно-мастильних матеріалів були підвищеними: температура води - 120С, температура масла - 110C.
Наступного дня, 30.09.2022 року, запустити двигун танку НОМЕР_5 військовий номер № НОМЕР_4 ( НОМЕР_3 ) не вдалося.
У результатах службового розслідування зазначено, що вищевказані події підтверджуються поясненнями молодшого сержанта ОСОБА_3 , старшого солдата ОСОБА_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_4 .
Відповідач дійшов висновку, що старший солдат ОСОБА_1 під час руху у район зосередження безвідповідально контролював показники панелі управління танку, що в подальшому призвело до підвищення температурних показників паливно-мастильних матеріалів та охолоджуючої рідини. Такі дії порушують вимоги пункту 18.7 Технічного опису та Інструкції з експлуатації двигуна.
Адже, вивчаючи технічний опис та інструкцію з експлуатації двигуна, стало відомо, що відповідно до пункту 18.7 «Контроль за роботою силової установки та трансмісії» під час руху машини необхідно слідкувати за показниками контрольних приборів, які не повинні виходити за встановлену межу.
Експлуатація двигуна при несправних контрольно-вимірювальних приладах заборонена.
Температура масла та охолоджуючої рідини в експлуатаційному режимі: допустима: 75-115С; рекомендована: 80-90С.
В умовах, коли температура охолоджуючої рідини та масла досягла максимально допустимого температурного режиму, необхідно перейти на понижену передачу та підвищити частоту обертів колінчатого валу двигуна до 2600-2800 об/хв.
У випадках, коли при зупинці двигуна температура охолоджуючої рідини вище 90С, то необхідно два - три рази через кожні 2-3 хвилини провернути колінчаті вали двигуна без подання палива із одночасним включенням насосу МЗН двигуна.
На думку відповідача, протиправна поведінка старшого солдата ОСОБА_1 полягає у порушені вимог 12 абзацу статті 128 розділу 3-го частини 1-ої Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме: своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів.
Причинним зв`язком між протиправною поведінкою старшого солдата ОСОБА_1 та завданою шкодою, на думку відповідача, є особиста недисциплінованість та відсутність відповідальності у виконанні своїх посадових обов`язків.
На переконання відповідача, вина старшого солдата ОСОБА_1 виражається в умисному псуванні ввіреної техніки, порушення вимог експлуатації двигуна та у ненаданні своєчасної доповіді про технічний стан ввіреної техніки.
Виходячи із матеріалів службового розслідування, вина старшого солдата ОСОБА_1 виражається у формі недбалості.
На підставі викладеного, відповідач дійшов висновку про необхідність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за ч. 5 ст. 11, ст. 17, ст. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також шкоду, заподіяну внаслідок псування ввіреного військового майна, відповідно до частини 1 статті 3 Закону України .N"2160-IX, на суму 218380,28 грн. (двісті вісімнадцять тисяч триста вісімдесят гривень 28 копійок) стягнути з місячного грошового забезпечення стрільця першого стрілецького відділення другого стрілецького взводу третьої стрілецької роти другого стрілецького батальйону старшого солдата ОСОБА_1 в розмірі 20 відсотків його місячного грошового забезпечення.
На підставі вказаного акту службового розслідування від 06.05.2023 року, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 , командиром військової частини НОМЕР_1 було прийнято наказ від 06.05.2023р. , яким:
1.«За порушення вимог частини 5 статті 11, статті 17, статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнути водія другого танка третього танкового взводу третьої танкової роги танкового батальйону старшого солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголосити, відповідно до пункту «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «Сувору догану»;
2.Помічнику командира військової частини з фінансово-економічної роботи-начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 шкоду заподіяну в наслідок псування ввіреного військового майна, відповідно до частини 1 статті 3 Закону України №160-ІХ, на суму 218380,28 грн.( двісті вісімнадцять тисяч триста вісімдесят гривень 28 копійок) стягнути з місячного грошового забезпечення стрільця першого стрілецького відділення другого стрілецького взводу третьої стрілецької роти другого стрілецького батальйону старшого солдата ОСОБА_1 в розмірі 20 відсотків його місячного грошового забезпечення;
-занести до Книги обліку нестач військової частини втрату військового майна ш номенклатурою бронетанкової служби озброєння логістики на загальну суму 218380.28 грн. (двісті вісімнадцять тисяч триста вісімдесят гривень 28 копійок) та списати і обліку після затвердження актів якісного (технічного) стану;
-занести до Книги обліку стягнень та нарахувань військової частини відповідно до частини 1 стати 5 Закону України №160- ІХ завдану шкоду (але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб) на суму 218380.28 грн.( двісті вісімнадцять тисяч триста вісімдесят гривень 28 копійок) стосовно стрільця першого стрілецького відділення другого стрілецького взводу третьої стрілецької роти другого стрілецького батальйону старшого солдата ОСОБА_1 ;
-відповідно до абз. 10 пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, стрільця першого стрілецького відділення другого стрілецького взводу третьої стрілецької роти другого стрілецького батальйону старшого солдата ОСОБА_1 за порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до матеріальних збитків, премію за травень місяць 2023 року не виплачувати:
3.Начальнику бронетанкової служби підготувати відповідні документи на Дизель - 5ТДФА №К01ЕТ8066 до виробу Т - 64, №136 з.н № НОМЕР_3 , для відправки до капітального відновлення, та надіслати їх до відповідних органів.
4.Командиру танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 провести роз`яснювальну роботу з особовим складом, щодо запобігання подібних випадків у майбутньому.
5.Даний випадок довести до всього особового складу частини, що їх стосується.
6.Контроль за виконанням наказу покласти на начальника штабу-першого заступника командира військової частили НОМЕР_1 ».
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з приписами ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правовий статус позивача, як військовослужбовця визначений Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII, Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 №548-XIV.
Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;
бути пильним, зберігати державну таємницю;
додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;
не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Приписами ст. ст. 45, 48, 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що:
- у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення;
- за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності;
- командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом;
- на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів);
- командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).
Відповідно до ст. ст. 83-86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
У разі якщо ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, встановлено під час проведення службового розслідування стосовно військовослужбовця Збройних Сил України чи одержано інформацію про вчинення ним такого правопорушення, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та начальникові відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Відповідно до ст.9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Згідно зі ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що обов`язок збереження військовослужбовцем закріпленого за ним військового майна встановлено законом, а відтак, не може бути невідомим військовослужбовцю.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до ст. ст. 26, ст.27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Згідно зі ст.58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Додатково до положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України правила збереження військового майна деталізовані у нормах Положення про військове (корабельне) господарство (затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997р. №300; далі за текстом Положення №300).
Пунктом п.2.3 Положення №300 визначено, що командир військової частини (з`єднання) організовує військове (корабельне) господарство та керує ним. Керівництво він здійснює особисто, через штаб, своїх заступників, начальників родів військ та служб.
Згідно з п.п.3.1.7 Положення №300 у військових частинах (з`єднаннях), крім посадових осіб, вказаних у статтях 3.1.3 - 3.1.6 цього Положення, військовим господарством відають: заступники командира частини (з`єднання) з тилу, з інженерно-авіаційної служби - начальник технічної частини з питань аеромобільної підготовки та підпорядковані їм посадові особи; начальник служби ракетно-артилерійського озброєння; начальник інженерної служби; начальник служби радіаційного, хімічного та біологічного захисту; начальник зв`язку; начальник бронетанкової служби; начальник автомобільної служби; начальник метрологічної служби; начальник медичної служби; старший ветеринарний лікар (ветеринарний лікар, ветеринарний фельдшер); начальник фізичної підготовки та спорту; начальник фінансової служби; начальник служби (підрозділу) охорони праці; начальник адміністративно-господарчої частини штабу з`єднання; начальник квартирно-експлуатаційної служби; інші посадові особи військової частини (з`єднання) в межах своїх функціональних обов`язків.
Дія цієї Інструкції поширюється на структурні підрозділи апарату Міністерства оборони України (далі - Міноборони), Генерального штабу Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб), інші органи військового управління, а також військові частини, військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, установи та організації Збройних Сил (далі - військові частини), які ведуть власне військове (корабельне) господарство на правах окремої військової частини та облік закріпленого за ними військового майна.
Відповідно до п.2 Інструкції №440 матеріально відповідальна особа - посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.
Приписами Інструкції №440 укладення договору про матеріальну відповідальність працівника передбачено виключно у порядку трудового законодавства, що є явно та очевидно незастосовним відносно військовослужбовця, який повинен забезпечувати збереження ввіреного майна у силу ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Пунктом 7 Розділу І Порядку №608 встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".
Згідно з п.1 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.
Як то указано у п.1 Розділу VII Порядку №608 з метою перевірки інформації про факт правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, а також якщо особу правопорушника не встановлено, але виявлено факт правопорушення, проводиться службова перевірка.
За приписами п.2 Розділу VII Порядку №608 під час службової перевірки встановлюються: особа, яка вчинила дисциплінарне правопорушення або порушення виконавської дисципліни; обставини (час, місце, спосіб, наслідки тощо) правопорушення або порушення виконавської дисципліни; не виконані або неналежно виконані військовослужбовцем розпорядження, доручення, вказівки начальників, службові обов`язки; наявність чи відсутність події, з приводу якої призначалась перевірка.
Отже, приводом для прийняття рішення про призначення службового розслідування є виявлення підтверджених результатами службової перевірки або явних та очевидних ознак неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків поєднане із фактом смерті людини або із фактом загрози життю та здоров`ю людини, або із фактом існування матеріальної (моральної) шкоди.
Відповідно до п.2 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування не призначається якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.
За змістом п.3 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Відповідно до п.1 Розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Згідно з п.1 Розділу V Порядку №608 в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Пунктом 1 розділу VI Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Особливості проведення службового розслідування за фактами завдання державі матеріальної шкоди визначені у положеннях Розділу VIІІ Порядку №608, де указано, що у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (п.1 Розділу VIІІ Порядку №608).
Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду (п.3 Розділу VIІІ Порядку №608).
До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини (п.3 Розділу VIІІ Порядку №608).
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону №160-IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:1) наявність шкоди;2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Частиною 3 статті 3 Закону №160-IX передбачено, що притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Згідно з частиною 4 статті 3 Закону №160-IX переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №160-IX особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Згідно з п.п. 1 п.1 статті 6 Закону №160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Відповідно до частини 6 статті 8 Закону №160-IX за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Згідно з частиною 7 статті 8 Закону №160-IX якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Відповідно до частини 8 статті 8 Закону №160-IX у разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.
Відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону (ч.1 ст.10 Закону №160-ІХ).
Матеріали службового розслідування та наказ про накладення на військовослужбовця повної матеріальної відповідальності повинні містити добуті у передбаченому законом порядку об`єктивні дані, котрі поза розумним сумнівом доводять наявність у військовослужбовця фізичної змоги усвідомлено запобігти настанню збитків у вигляді нестачі військового майна завдяки власному професійному досвіду, знанням, проведеному суб`єктом владних повноважень навчанню та використанню виданих суб`єктом владних повноважень технічних засобів контролю чи інших пристосувань, необхідних для виконання службових обов`язків за посадою чи службою.
Натомість, відсутність згаданої фізичної можливості (слід розуміти - запобігти збиткам з урахуванням перелічених вище факторів) виключає правомірність притягнення військовослужбовця саме до повної матеріальної відповідальності у зв`язку із недоведеністю вини військовослужбовця у настанні збитків чи умислу військовослужбовця на настання збитків.
Під час службового розслідування суб`єктом владних повноважень взагалі не були встановлені конкретні причини перевищення допустимого температурного режиму експлуатації двигуна та наявність вини саме позивача у цьому.
Зокрема, як вбачається із копії пояснень ОСОБА_1 , наданих під час проведення службового розслідування (а.с.90), перед виїздом на вогневі позиції він оглядав масло моторне та його температура була в межах норми. Після виїзду з бойових позицій він контролював, щоб датчики температури не пішли вгору, а коли він помітив, що показники підвищилися, то зупинив танк на 30хв., щоб зменшити їх, про що доповів командиру.
Зазначає, що він періодично прокручував колінчати вали двигуна, намагався запустити його.
Згідно з поясненнями заступника командира роти з озброєння ОСОБА_4 , наданими під час проведення службового розслідування (а.с.91), 29.09.2022р. перед виїздом на зайняття вогневих позицій в район с. Опитне водій старший солдат ОСОБА_1 , який є механіком на 038 танку, доповів, що здійснив контрольний огляд обладнання та всі рідини, в тому числі охолоджуючі, знаходилися на належному рівні. Під час виконання завдання відбувся перегрів мотора, але механік продовжував рух. Коли був огляд стану танка, після повернення двигун не провертався, а зі зливної пробки злива масла вилився весь антифриз.
Отже, із вказаних вище пояснень слідує, що перед виїздом двигун танка був у справному стані, натомість, перегрів відбувся під час виконання бойового завдання, після повернення з якого двигун зламався.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: дії непереборної сили; необхідної оборони; крайньої необхідності; виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; виправданого службового ризику; затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.
Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування (ч.3 цієї ж статті).
При цьому суд погоджується із твердженнями позивача, що, здійснюючи щодо нього службове розслідування, відповідач порушив вимоги ч.3 ст. 9 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», оскільки зі змісту акту службового розслідування не вбачається, що він досліджував питання наявності обставин, передбачених п. п.3, 4, 5 ч. 1 ст. 9 Закону, для звільнення позивача від матеріальної відповідальності.
Крім того, суд вважає необхідним відмітити, що станом на день події - 29.09.2022 року - виріб Т - 64, 136 з.н. № НОМЕР_3 , в тому числі дизель - НОМЕР_2 не був закріплений за позивачем, оскільки наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по технічній частині) №110 «Про закріплення техніки за особовим складом» був виданий 05.10.2022р. (а.с.86-87).
Відтак, позивач не може нести відповідальність за шкоду, завдану цьому майну, яке станом на 29.09.2022 року за ним ще не було офіційно закріплено.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч.2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина друга статті 74, частина перша статті 73, частина перша статті 75 КАС).
Надаючи оцінку висновкам службового розслідування щодо втрати позивачем майна, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять достовірних доказів того, що згадане майно було втрачене саме внаслідок протиправних дій, рішень або бездіяльності позивача, а не внаслідок дії незалежних від нього обставин перебування у зоні бойових дій на вогневих позиціях під прицільними обстрілами противника та наявності загрози для життя та здоров`я екіпажу танку, що унеможливило своєчасну зупинку танку для його огляду та вжиття миттєвих заходів для не допущення перегріву двигуна.
При цьому, з матеріалів справи суд встановив, що відповідачем під час проведення службового розслідування вказані обставини навіть не досліджувалися та не надавалася оцінка рішенням, діям чи бездіяльності позивача саме в умовах дій таких обставин.
Відповідач лише дослідив та надав оцінку діям (бездіяльності) позивача, що повинні бути вчинені вже внаслідок пошкодження військового майна після повернення із бойового завдання.
Таким чином, суд доходить висновку про те, що відповідачем не доведено належними та достовірними доказами факту втрати військового майна внаслідок вини позивача.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивні вимоги в частинні визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 , прийнятого на підставі погодженого 04.05.2023 року ТВО помічника командира бригади з правової роботи - начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 і затвердженого 06.05.2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 Акту службового розслідування, про притягнення стрільця першого стрілецького відділення другого стрілецького взводу третьої стрілецької роти другого стрілецького батальйону старшого солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної і матеріальної відповідальності у вигляді стягнення 218 380 грн. 28 коп. шкоди, заподіяної внаслідок псування ввіреного військового майна, підлягають задоволенню.
Водночас суд не погоджується із посиланнями позивача на порушення військовою частиною вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. №53/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 3 листопада 1998 р. за № 705/3145), в частині не призначення автотехнічної експертизи з метою встановлення причин пошкодження двигуна та причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) позивача та наслідками у вигляді завданої шкоди, оскільки згідно з п.1.1 цієї Інструкції призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - експертизи та дослідження) судовим експертам державних спеціалізованих науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - експертні установи) та атестованим судовим експертам, які не є працівниками державних спеціалізованих установ (далі - експерти), їх обов`язки, права та відповідальність, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним, Цивільним процесуальним, Господарським процесуальним кодексами України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Законами України "Про судову експертизу", "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з питань судово-експертної діяльності та цією Інструкцією.
Тобто положення Інструкції №53/5 застосовуються у випадку організації, проведення експертиз та оформлення їх результатів у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним, Цивільним процесуальним, Господарським процесуальним кодексами України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Законами України "Про судову експертизу", "Про виконавче провадження", а не у випадку проведення службових розслідувань щодо військовослужбовців Збройних Сил України, як це стверджує позивач.
Крім того, у пункті 7 Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 року за № 608, на який міститься посилання у позовній заяві, зазначено про можливість залучення за потреби фахівців до проведення службового розслідування на підставі звернення (запиту) до відповідного командира (начальника), а не про призначення судової експертизи.
Тому такі доводи не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.
Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 повернути позивачу стягнуті з нього на підставі скасованого наказу про притягнення до дисциплінарної і матеріальної відповідальності кошти внаслідок їх передчасності, оскільки ч.3 ст.14 Закону №160-ІХ передбачено, що у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.
Тобто, у разі скасування наказу про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності стягнуті з нього кошти будуть йому повернуті, про що має бути виданий відповідний наказ.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги мають бути частково задоволені.
Підстави для розподілу судового збору відповідно до ст.139 КАС України відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 , прийнятий на підставі погодженого 04.05.2023 року ТВО помічника командира бригади з правової роботи - начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 і затвердженого 06.05.2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 Акту службового розслідування, про притягнення стрільця першого стрілецького відділення другого стрілецького взводу третьої стрілецької роти другого стрілецького батальйону старшого солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної і матеріальної відповідальності у вигляді стягнення 218 380 грн. 28 коп. шкоди, заподіяної внаслідок псування ввіреного військового майна.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова