Справа № 380/4971/25
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2025 рокусправа № 380/4971/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 20.12.2024 № 08 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Відділу перерахунків пенсій № 4 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, надання житлових субсидій та пільг) () про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно із Законом України Про державну службу, яким відмовлено ОСОБА_1 у переведенні із пенсії по віку на загальних підставах на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу від 10.12.2015 року № 889-VІІІ та ст. 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XII;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. 04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, 16, ) зарахувати до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XII, Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII стаж роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посадах спеціалістів у органах податкової служби (інспекції, адміністрації) ДФС, Міндоходів України за період з 04.09.1995 по день подання позову по 21.02.2025 зокрема:

з 04.09.1995 по 27.08.2000 ДПІ (ДПА) в Залізничному районі м. Львова а саме з:

04.09.1995 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу аудиту юридичних в Державну податкову інспекцію по Залізничному району м. Львова;

26.11.1996 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора ДПА у Залізничному районі;

03.01.1997 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу документальних перевірок юридичних осіб;

16.02.1998 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу документальних перевірок юридичних осіб в ДПІ у Залізничному районі м. Львова;

04.05.1998 на посаді головного державного податкового ревізора інспектора відділу проведення документальних перевірок юридичних осіб;

04.05.1999 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора того ж відділу.

З 28.08.2000 по 21.02.2025 ДПА (ДПС). ГУ Міндоходів ГУ ДФС у Львівській області а саме з:

28.08.2000 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу з боротьби з приховуванням неоподаткованих доходів ДПА у Львівській області;

02.04.2001 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за операціями у банківських установах, ЗЕД та обігом валюти управління з боротьбі з приховуванням не оподаткованих доходів, та відмиванням доходів одержаних не законним шляхом;

19.11.2001 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за операціями у банківських установах, ЗЕД та обігом валюти у відділі протидії зовнішньоекономічним технологіям відмивання кримінальних доходів;

07.12.2005 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу фінансових розслідувань цього ж управління;

31.01.2012 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу аналітичної роботи, моніторингу фінансових операцій, ведення баз даних та організацій роботи з боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом в Державну податкову службу у Львівській області;

29.05.2013 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу фінансових розслідувань управління боротьби з відмиванням доходів одержаних злочинним шляхом Головного управління Міндоходів у Львівській області;

17.12.2014 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок сумнівних операцій управління боротьби з відмиванням доходів одержаних злочинним шляхом Головного управління ДФС у Львівській області;

12.09.2019 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу організації роботи боротьби з відмиванням доходів одержаних злочинним шляхом та перевірок сумнівних операцій управління боротьби з відмиванням доходів одержаних злочинним шляхом Головного управління ДПС у Львівській області;

28.09.2020 на посаді головного державного інспектора відділу перевірок підозрілих фінансових операцій та аналітичної роботи управління боротьби з відмивання доходів одержаних злочинним шляхом Головного управління ДПС у Львівській області;

05.01.2021 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок підозрілих податкових операцій та аналітичної роботи управління боротьби з відмиванням доходів одержаних злочинним шляхом Головного управління ДПС у Львівській області;

21.10.2021 на посаді головного державного інспектора відділу перевірок підозрілих фінансових операцій та аналітичної роботи управління боротьби з відмиванням доходів одержаних злочинним шляхом;

04.08.2022 переведений на посаду головного державного інспектора відділу перевірок сумнівних фінансових операцій управління запобігання фінансовим операціям пов`язаним з легалізацією доходів одержаних злочинним шляхом Головного управління ДПС у Львівській області по 21.02.2025 (по день подання позову);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з пенсії по віку на загальних підставах на пенсію державного службовця за віком відповідно до п. 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII та ст. 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723 та призначити пенсію державного службовця на підставі та з часу подання заяви від 16.12.2024 зареєстрованої за № 9633 та доданими до неї документами в тому числі і довідками виданими ГУ ДПС у Львівській області 16.12.2024 №700-13-01-10-00-11, №701-13-01-10-00-11; № 151-13-01-10-21.

Ухвалою від 19.03.2025 суддя відкрила спрощене провадження в адміністративній справі. Також залучила до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 16.12.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення з пенсії по віку на загальних підставах на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу. Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві рішенням від 24.12.2024 № 08 відмовило позивачу у переведені на пенсію за віком згідно з Закону України Про державну службу у зв`язку з відсутністю підстав та умов для призначення такого виду пенсії.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, подав відзив на позовну заяву від 02.04.2025 (вх. № 27641), у якому зазначає, що до стажу державної служби, що дає право на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII можливо зарахувати періоди роботи гр. ОСОБА_1 з 04.09.1995 по 01.02.1997 до присвоєння рангу та спеціального звання. Оскільки станом на 01.05.2016 року ОСОБА_1 не перебував на посадах державної служби, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та не має 20 років стажу на зазначених посадах, права на призначення пенсії згідно з Прикінцевими положеннями Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII у нього немає. Рішення про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» прийнято правомірно. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області подав відзив на позовну заяву від 26.03.2025 (вх. № 5069ел), у якому зазначає, що відповідно до вказаної постанови за принципом екстериторіальності документи позивача розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві та відповідно за результатами розгляду поданих документів прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії 20.12.2024 № 08. Отже, у даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області є неналежним відповідачем у справі, оскільки не приймало рішення про відмову у перерахунку пенсії.

При цьому зазначає, що оскільки станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не перебував на посадах державної служби, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІ1 та не має 20 років стажу на зазначених посадах, права на призначення пенсії згідно з Прикінцевими положеннями Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII у нього немає. Просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058.

ОСОБА_1 16.12.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою щодо переведення на пенсію за Законом України Про державну службу.

За принципом екстериторіальності документи позивача розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.12.2024 № 08 відмовлено у переведені на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу».

У рішенні вказано, що до стажу державної служби, що дає право на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VІІІ можливо зарахувати періоди роботи гр. ОСОБА_1 з 04.09.1995 по 01.02.1997 до присвоєння рангу та спеціального звання. Оскільки станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не перебував на посадах державної служби, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та не має 20 років стажу на зазначених посадах, права на призначення пенсії згідно з Прикінцевими положеннями Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII у нього немає.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом.

Закон України Про державну службу регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу. Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Згідно зі статтею 37 Закону від 16.12.1993 № 3723-XII, з урахуванням змін, (далі - Закон № 3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Абзацом 1 частини першої статті 28 Закону № 1058-ІV визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

01.05.2016 набув чинності Закон України Про державну службу № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), згідно із пунктом 2 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України Про державну службу №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно із пунктом 8 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (пункт 10 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення).

Пунктом 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі Порядок № 622, дата набрання чинності 23.09.2016, застосовується з 01.05.2016).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 622 згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII Про державну службу на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII Про державну службу (далі - Закон) мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII Про державну службу:

- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;

- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Згідно із пунктом 3 Порядку № 622 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII Про державну службу не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають, зокрема: чоловіки, які досягли віку 62 роки.

Відповідно до абзацу 1 частини третьої Закону № 1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Аналіз змісту наведених правових норм дає підстави вважати, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень України Закону № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи:

1) які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII, та

2) мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Так, відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , позивач у період з 04.09.1995 по теперішній час працює в органах Державної податкової служби, а саме:

з 04.09.1995 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу аудиту юридичних;

з 26.11.1996 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора;

з 03.01.1997 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу документальних перевірок юридичних осіб;

з 01.02.1997 присвоєне спеціальне звання інспектора податкової служби ІІ рангу;

з 04.05.1998 на посаді головного державного податкового ревізора інспектора відділу проведення документальних перевірок юридичних осіб;

з 04.05.1999 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу проведення документальних перевірок юридичних осіб;

з 28.08.2000 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу з боротьби з приховуванням неоподаткованих доходів;

з 02.04.2001 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за операціями у банківських установах, ЗЕД та обігом валюти управління з боротьбі з приховуванням не оподаткованих доходів, та відмиванням доходів одержаних не законним шляхом;

з 29.05.2001 присвоєне спеціальне звання інспектора податкової служби І рангу;

з 19.11.2001 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу протидії зовнішньоекономічним технологіям відмивання кримінальних доходів;

з 01.02.2005 присвоєне спеціальне звання радник податкової служби ІІІ рангу;

з 07.12.2005 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу фінансових розслідувань;

з 31.01.2012 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу аналітичної роботи, моніторингу фінансових операцій, ведення баз даних та організацій роботи з боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом;

з 29.05.2013 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу фінансових розслідувань управління боротьби з відмиванням доходів одержаних злочинним шляхом Головного управління Міндоходів у Львівській області;

з 01.01.2014 присвоєне спеціальне звання радник податкової та митної справи ІІІ рангу;

з 17.12.2014 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок сумнівних операцій управління боротьби з відмиванням доходів одержаних злочинним шляхом Головного управління ДФС у Львівській області;

з 12.09.2019 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу організації роботи боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом та перевірок сумнівних операцій управління боротьби з відмиванням доходів одержаних злочинним шляхом Головного управління ДФС у Львівській області;

з 28.09.2020 на посаді головного державного інспектора відділу перевірок підозрілих фінансових операцій та аналітичної роботи управління боротьби з відмивання доходів одержаних злочинним шляхом Головного управління ДПС у Львівській області;

з 05.01.2021 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок підозрілих податкових операцій та аналітичної роботи управління боротьби з відмиванням доходів одержаних злочинним шляхом Головного управління ДПС у Львівській області;

з 21.10.2021 на посаді головного державного інспектора відділу перевірок підозрілих фінансових операцій та аналітичної роботи управління боротьби з відмиванням доходів одержаних злочинним шляхом;

з 04.08.2022 на посаді головного державного інспектора відділу перевірок сумнівних фінансових операцій управління запобігання фінансовим операціям пов`язаним з легалізацією доходів одержаних злочинним шляхом Головного управління ДПС у Львівській області.

Щодо посилань відповідача в оскарженому рішенні на те, що займані позивачем посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Відповідно до пунктів 343.1 - 343.2 статті 343 Податкового кодексу України, посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової та митної справи; державний радник податкової та митної справи I рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи I рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи I рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи.

Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.

Згідно із пунктом 9 "Порядку присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 № 8 39 посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.

Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.

Відповідно до пункту 4 "Порядку присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 № 839, до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку податкового органу, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Отже, спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби - прирівнюються до рангів державного службовця, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 306.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Дана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 22.10.2013 у справі 21-340а13, в якій колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".

Зокрема, в постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 у справі 21-340а13 колегія суддів зазначила, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 № 503-р "Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців" не є підставою для відмови у зарахуванні до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, оскільки зазначений акт виданий для врегулювання правового статусу працівників цих органів, що не мають спеціальних звань, та не змінює правового статусу посадових осіб податкових органів, які такі звання мають.

Згідно з частиною другою статті 46 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII та "Порядку обчислення стажу державної служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, які діють з 01.05.2016, до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

При цьому, відповідно до пункту 5 "Порядку обчислення стажу державної служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби обчислюється у днях, місяцях і роках.

Враховуючи висновки Верховного Суду, та те, що позивач з 04.09.1995 по даний час працює в органах державної податкової служби, прийняв присягу державного службовця (04.09.1995), суд дійшов висновку, що всі періоди роботи (служби) позивача підлягають зарахуванню до стажу державної служби.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 20.12.2024 № 08 Про відмову ОСОБА_1 у переведені на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», прийняте без урахування вищевказаних обставин, тому є таким, що прийняте всупереч нормам чинного законодавства, отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Для захисту прав позивача необхідно задовольнити і похідні позовні вимоги та зобов`язати відповідача зарахувати до стажу державної служби період роботи з 04.09.1995 по 27.08.2000 ДПІ (ДПА) в Залізничному районі м. Львова, з 28.08.2000 по 28.05.2013 ДПА (ДПС), з 29.05.2013 по 11.12.2019 ГУ Міндоходів, з 12.09.2019 по 21.02.2025 у ГУ ДПС у Львівській області.

Суд встановив, що на час звернення до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у позивача наявний необхідний вік, стаж державної служби та страховий стаж (підтверджується записами трудової книжки позивача).

Досягнення позивачем пенсійного віку та наявність у нього необхідного страхового стажу відповідач не заперечує.

Отже, на момент звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у нього були наявні умови, які необхідні для переведення на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про держану службу» на підставі п.п. 10, 12 Закону України від 10.12.2015 № 889 № «Про державну службу».

Згідно з ч. 3 ст. 45 Закон № 1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Оскільки заява позивача про переведення пенсії подана ним 16.12.2024, тому суд вважає можливим покласти на відповідача обов`язок щодо переведення позивача на пенсію за віком державного службовця з 16.12.2024.

При цьому, довідки від 16.12.2024 № 700-13-01-10-00-11, № 701-13-01-10-00-11, № 151-13-01-10-21, видані ГУ ДПС у Львівській області є документами, які підтверджують нарахований заробіток позивача під час роботи у ГУ ДПС у Львівській області, а тому підлягають врахуванню відповідачем для визначення розміру пенсії позивача.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн суд враховує таке.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1- 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами 5, 6 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм висновується, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Суд встановив, що 04.02.2025 між адвокатським об`єднанням «Правовий центр «Професіонал» (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) укладений договір про надання правничих послуг № _11/_25 (далі - договір).

Відповідно до акту виконаних (наданих) послуг (виконаних робіт) від 20.03.2025 умови договору виконані Виконавцем в повному обсип і прийняті Замовником без зауважень.

Перелік викопаних робіт (наданих послуг) Виконавцем :

- виконавцем надано Замовнику усні консультації цивільного, трудового, пенсійного законодавства адміністративного права та процесу;

- виконавець виконував доручення Замовника у відповідності до умов договору підготував позовну заяву, проаналізував та підготовив копії інших необхідних документів, подав позов до суду, готував усі необхідні процесуальні документи.

Вартість виконаних робіт складає 2000,00 грн.

Суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові 21.01.2021 № 280/2635/20, відповідно до якого КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично.

Разом з тим, відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

На переконання суду, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 2000,00 гривень є досить завищеними.

Так, надані адвокатом послуги, що пов`язані із підготовкою позовної заяви, аналізом та підготовкою копій інших необхідних документів, подачею позов до суду є подібними за своїм змістом та охоплюються єдиною метою, якою є підготовка до складання позовної заяви, а тому обсяг виконаної роботи є неспівмірним із складністю роботи, пов`язаної із наданням таких послуг.

Отже, більшість послуг, що надані на виконання умов згаданого договору, були пов`язані із підготовкою до складання позовної заяви, а тому деталізація таких (поділ на окремі частини) не свідчить про надання послуг у більшому обсязі.

Також, суд зазначає, що адміністративна справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що свідчить про те, що справа належить до справ незначної складності, що також вказує на необґрунтовано завищену вартість наданих послуг.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, яку належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача становить 1000,00 грн.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.12.2024 № 08 Про відмову гр. ОСОБА_1 у переведені на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 04.09.1995 по 27.08.2000 в ДПІ в Залізничному районі м. Львова, з 28.08.2000 по 28.05.2013 ДПА у Львівській області, з 29.05.2013 по 11.12.2019 ГУ Міндоходів у Львівській області, з 12.09.2019 по 21.02.2025 у ГУ ДПС у Львівській області.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 16.12.2024 переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ та здійснити нарахування пенсії з врахуванням довідок про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 16.12.2024 № 700-13-01-10-00-11, № 701-13-01-10-00-11, № 151-13-01-10-21, виданих ГУ ДПС у Львівській області.

5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 3633,60 грн судових витрат.

6. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 (Одна тисяча) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 18.04.2025.

Суддя Кедик М.В.