Справа № 360/307/25
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/307/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Качанок О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Закопайло Вікторії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Закопайло Вікторії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасувати відповідне рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24.01.2025 № 67 «Про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 »;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на отримання пенсії за віком, період навчання в Луганському державному педагогічному інституті ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1987 по 24.06.1988, з 02.09.1989 по 26.06.1993 та період роботи з 01.09.1993 по 14.04.1999 в Луганській митниці митний пост «Лисичанськ»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 , починаючи з 04 грудня 2024 року дострокову пенсію за віком відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 02 січня 2025 року, у зв`язку з досягненням пенсійного віку в 55 років, маючи страховий стаж більше 25 років, позивач звернувся до Управління ПФУ в Білоцерківському районі Київської області з заявами про підтвердження стажу роботи шляхом опитування свідків та про призначення пенсії за віком.

Посадовими особами пенсійного органу були опитані свідки та складені відповідні акти від 18.12.2024 та від 20.12.2024 щодо опитування свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Зазначеними актами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили період роботи позивача, а саме з 01.09.1993 по 14.04.1999 в Луганській митниці митного посту «Лисичанський».

Однак, посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення від 06.01.2025 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком, посилаючись на не відповідність наданих позивачем довідок «Про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України» за № 84 від 08.10.2023 та за № 85 від 08.10.2023 «Про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення».

17 січня 2025 року з метою уточнення даних стосовно періодів роботи та підтвердження стажу роботи, позивач повторно звернувся до відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення дострокової пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як учаснику бойових дій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з пунктами 4.2, 4.3, 4.7 розділу IV постанови Правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005, як структурний підрозділ органу, що здійснює призначення пенсії позивачу (за принципом екстериторіальності), визначено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Однак, посадові особи Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, розглянувши заяву позивача про призначення пенсії за віком та додані документи, своїм рішенням від 24 січня 2025 року № 67 відмовили позивачу в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як учаснику бойових дій, посилаючись на відсутність необхідного стажу роботи у 25 років та зазначивши, що станом на 03.12.2024 позивач має страховий стаж 23 роки 0 місяців 8 днів.

При цьому відповідач не зарахував до страхового стажу позивача: період навчання з 01.09.1987 по 26.06.1993, оскільки він перетинається з періодом проходження військової строкової служби, період роботи з 01.09.1993 по 14.04.1999, оскільки відсутня трудова книжка, архівна довідка, документи, які підтверджують факт пошкодження чи знищення майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України. Також до уваги не взято довідки від 03.09.2024 № 50, оскільки не вказано підстави навчання, та від 08.10.2023 № 85, оскільки довідка надана в копії, а не в оригіналі.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 21.02.2025 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також цією ухвалою запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі надіслати суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи відзив на позовну заяву (відзив) і всі докази разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) позивачу копії відзиву та доданих до нього документів, та витребувано у останнього докази, необхідні для розгляду справи.

Вищевказану ухвалу суду надіслано за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Електронного кабінету відповідача.

Так, ухвалу суду від 21.02.2025 доставлено до вказаного Електронного кабінету 21.02.2025.

11.03.2025 від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів разом з доданими до нього документами, які долучені судом до матеріалів справи ухвалою від 22.04.2025.

Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-79, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини, що склалися між сторонами.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , є учасником бойових дій, що підтверджується копіями паспорта громадянина України, картки платника податків та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.12.2023 № 3008-, посвідченням серії НОМЕР_2 .

17.01.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком, як учаснику бойових дій.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було направлено на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24.01.2025 № 67 позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що відповідно наданих до заяви документів про стаж (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, диплом, військовий квиток, уточнюючі довідки) та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж складає 23 роки 8 днів. До загального страхового стажу не враховано: період навчання з 01.09.1987 по 26.06.1993 (перетинається з періодом проходження військової строкової служби), період роботи з 01.09.1993 по 14.04.1999 (відсутня трудова книжка, архівна довідка, документи, які підтверджують факт пошкодження чи знищення майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України). До уваги не взято довідки: від 03.09.2024 № 50 (не вказано підстави навчання), від 08.10.2023 № 85 (копія). Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як учаснику бойових дій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу та оригіналу довідки про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням, звернувся до суду за даною позовною заявою.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частина 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-ІV від 09.07.2003, пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20, 21 і 25 частини першої статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12, 13 і 16 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (крім працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів), особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до пунктів 3 і 4 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, пункту 5 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, а також пункту 6 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Судом встановлено, що станом на момент звернення за призначенням пенсії, ОСОБА_1 , який є учасником бойових дій, досяг 55 років, що є достатнім пенсійним віком, відповідно до вищенаведених положень статті 114 Закону № 1058-IV.

Зарахований відповідачем страховий стаж позивача склав 23 роки 00 місяці 08 днів, що підтверджується наданим відповідачем розрахунком трудового стажу позивача (форма РС-право).

При цьому, зі спірного рішення про відмову в призначенні пенсії вбачається, що до загального страхового стажу позивача не враховано: період навчання з 01.09.1987 по 26.06.1993 та період роботи з 01.09.1993 по 14.04.1999.

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I «Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 637 у разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Пунктом 8 Порядку № 637 визначено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Згідно з пунктом 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У такому ж порядку підтверджується стаж роботи за відсутності документів у разі, коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються (розміщувалися) на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також у разі, коли майно (документи) підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (незалежно від місця їх реєстрації на території України) розташоване на території України та/або пошкоджене чи знищене внаслідок воєнних (бойових) дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів).

Відповідно до пункту 25 Порядку № 637 у тих випадках, коли періоди роботи зараховуються до стажу роботи на підставі показань свідків, один із яких свідчить про роботу заявника за більший період, ніж інші, встановленим вважається період, який підтверджений двома або більше свідками.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 у справі № 159/4178/16-а.

У позовній заяві зазначено, що належна позивачу трудова книжка втрачена у зв`язку із залишенням позивачем місця свого постійного проживання через активні бойові дії та окупацією міста Лисичанськ Луганської області. Інші документи, які б підтверджували наявний у нього стаж роботи до 2001 року, відсутні.

При цьому судом встановлено, що спірний період навчання позивача у Ворошиловградському державному педагогічному інституті імені Т.Г. Шевченка підтверджується довідкою від 03.09.2024 № 50, виданою Державним закладом «Національний університет імені Тараса Шевченка».

Згідно з вказаною довідкою ОСОБА_1 дійсно вступив у 1987 році до Ворошиловградського державного педагогічного інституту імені Т.Г. Шевченка на спеціальність «Загальнотехнічні дисципліни і праця». З червня 1988 по вересень 1989 року знаходився в академічній відпустці у зв`язку з призовом до лав радянської армії. У 1993 році ОСОБА_1 закінчив повний курс денної форми навчання, отримав диплом НОМЕР_3 від 30.06.1993 і на підставі рішення Державної екзаменаційної комісії від 26 червня 1993 року йому було присвоєно кваліфікацію і звання вчителя трудового навчання та загальнотехнічних дисциплін. Додатково вказано, що з початком російської агресії на території України, університет був тимчасово переміщений до м. Полтава, вул. Коваля, 3. На даний час всі архівні документи університету знаходяться у тимчасово окупованому м. Луганськ, доступ університету до них відсутній.

Отже, вказана довідка є належним підтвердженням спірного періоду навчання позивача, у відповідності до вимог пункту 8 Порядку № 637, а тому такий період має бути враховано до страхового стажу позивача.

Доводи відповідача у спірному рішенні, що період навчання позивача не зараховано до страхового стажу у зв`язку з тим, що він перетинається з періодом проходження військової строкової служби не ґрунтуються на законі, оскільки жодним нормативно-правовим актом України не визначено таких підстав для не врахування періоду навчання особи.

Крім того слід вказати, що відповідачем було зараховано до страхового стажу позивача період проходження ним строкової військової служби з 25.06.1988 по 01.09.1989 (такий період підтверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_4 ).

Отже, період навчання у Ворошиловградському державному педагогічному інституті імені Т.Г. Шевченка мав бути зарахований відповідачем з урахуванням академічної відпустки позивача у зв`язку з проходженням строкової військової служби, тобто до періоду проходження позивачем служби та після нього, а саме з 01.09.1987 по 24.06.1988, та з 02.09.1989 по 26.06.1993.

Щодо спірного періоду трудової діяльності позивача з 01.09.1993 по 14.04.1999 в Луганській митниці, судом встановлено таке.

За відсутності у позивача трудової книжки, він звертався до Луганської митниці Державної митної служби України із заявою від 21.10.2024 № К-572 щодо надання довідки про те, що позивач дійсно проходив службу в Луганській митниці з 1993 року по 1999 рік.

Листом Луганської митниці Державної митної служби України від 30.10.2024 № 7.15-1/12/К-5/3 повідомлено, що у зв`язку з тим, що доступ до майна Луганської митниці, документації, особових справ та серверів з інформацією до 2014 року відсутній, оригінали документів залишились на тимчасово окупованій території в м. Луганськ, підтвердити чи спростувати факт, що ОСОБА_1 працював у Луганській митниці неможливо.

За наведених обставин, позивач скористався наданим пунктами 3, 18 Порядку № 637 правом підтвердити вищевказаний період роботи показаннями свідків.

Так, згідно з актом опитування свідків, складеним 18.12.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 підтвердив, що у період з 01.09.1993 по 14.04.1999 працював разом з позивачем у Луганській митниці митний пост «Лисичанськ».

Аналогічні за змістом твердженням викладені і в акті опитування свідків від 20.12.2024, складеним Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо свідка ОСОБА_3 .

Вказані акти про опитування свідків підписані уповноваженими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, засвідчені печаткою установи та направлені листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.12.2024 № 0400-010204-9/251920 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області для відома та певних дій.

Тобто, наведені акти були наявні в матеріалах пенсійної справи позивача при вирішенні питання про призначення йому пенсії за віком.

Також судом встановлено, що вказані особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зокрема у період з 01.09.1993 по 14.04.1999 працювали у Луганській митниці.

При цьому з приводу наведених обставин слід вказати таке.

02.01.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про дострокове призначення пенсії за віком, як учаснику бойових дій.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було направлено на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 06.01.2025 № 67 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки на думку вказаного органу, до заяви про призначення пенсії не було надано необхідних документів щодо участі позивача у заходах для забезпечення оборони України.

Разом з тим, з наданого відповідачем розрахунку трудового стажу позивача (форма РС-право), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії за заявою від 02.01.2025 було зараховано до страхового стажу позивача спірні у цій справі періоди навчання з 01.09.1987 по 24.06.1988, 02.09.1989 по 26.06.1993 та період трудової діяльності у Луганській митниці з 01.09.1993 по 14.04.1999. Страховий стаж позивача за розрахунком цього пенсійного органу склав 31 рік 11 місяців 27 днів.

Тобто, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було враховано вищенаведені показання свідків, встановлено період трудової діяльності позивача з 01.09.1993 по 14.04.1999 та зараховано його до страхового стажу останнього.

Однак, відповідач при повторному вирішенні питання про призначення позивачу пенсії за його заявою від 17.01.2025, вказані періоди навчання та роботи позивача не врахував до страхового стажу останнього.

Щодо наведеного слід вказати, що у справі «Рисовський проти України» № 29979/04, рішення від 20 жовтня 2011 року, пункти 70, 71, Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

За наведеного суд зазначає, що дії відповідача щодо незарахування спірних періодів навчання та роботи, при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії за його заявою від 17.01.2025, порушують принцип «належного урядування», оскільки вони є непослідовними та суперечать розрахункам іншого пенсійного органу, відповідно до якого такі періоди зараховано до страхового стажу позивача за раніше поданою ним заявою про призначення пенсії.

Слід вказати, що позивач звертаючись повторно із заявою про призначення пенсії від 17.01.2025 мав законні очікування на належні та послідовні дії органу Пенсійного фонду в особі відповідача, зокрема щодо розрахунку трудового стажу позивача в розмірі принаймні не меншому, ніж було розраховано за попереднього звернення позивача за призначенням пенсії.

Однак, відповідач суттєво зменшив розрахований страховий стаж позивача без жодних законних на те підстав.

Окрім того, необхідно зазначити, що згідно з витягом з індивідуальних відомостей про застраховану особу - ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у період з січня 1998 року по квітень 1999 року за позивача сплачувались страхові внески страхувальником - Луганська митниця (код 21797244), що додатково підтверджує факт перебування позивача з вказаним органом у трудових відносинах.

При цьому з розрахунку трудового стажу позивача за зверненням від 17.01.2025 судом встановлено, що наведений період роботи позивача з 01.01.1998 по 14.04.1999 зарахований відповідачем до страхового стажу позивача, хоча й в спірному рішенні вказано про зворотнє.

Отже, відповідач протиправно не врахував до страхового стажу позивача періоди навчання з 01.09.1987 по 24.06.1988, з 02.09.1989 по 26.06.1993 та період трудової діяльності з 01.09.1993 по 31.12.1997.

В той же час, щодо вимог позивача про зарахування до його страхового стажу роботи в Луганській митниці в частині періоду з 01.01.1998 по 14.04.1999 такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки як вже вказувалось вище, цей період роботи було зараховано відповідачем до страхового стажу позивача.

Підсумовуючи суд зазначає, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії від 24.01.2025 № 67 прийнято не на підставі Конституції та законів України, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо права позивача на призначення йому пенсії, у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058-IV, суд зазначає, що позивач є учасником бойових дій, станом на момент подання позивачем заяви про призначення пенсії від 17.01.2025, він досяг повних 55 років, що є достатнім для призначення йому пенсії у відповідності до наведеної норми закону. Зарахований відповідачем страховий стаж позивача склав 23 роки 00 місяців 08 днів, при цьому враховуючи вищенаведені висновки суду щодо необхідності зарахування до страхового стажу періодів навчання та трудової діяльності позивача з 01.09.1987 по 24.06.1988, з 02.09.1989 по 26.06.1993 та з 01.09.1993 по 31.12.1997, є очевидним, що страховий стаж позивача складає більше 25 років, що також є достатнім для призначення пенсії у відповідності до положень пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058-IV.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, - пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач досяг пенсійного віку з 04 грудня 2024 року, звернувся за пенсією не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а тому є законні підстави для призначення позивачу пенсії з 04.12.2024 за його заявою від 17.01.2025, а тому відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої позиції, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при поданні позову був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 06.02.2025 № 2551-7503-3473-0200.

Разом з тим суд зазначає, що позовну заяву подано в електронній формі через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему «Електронний суд».

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, з урахуванням наведеного, позивач за подання даної позовної заяви повинен був сплатити судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Тобто, позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж необхідно було сплатити, а тому питання про розподіл судових витрат вирішується виходячи з суми, що позивач мав сплатити - 968,96 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Разом з тим, частиною восьмою статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у загальному розмірі 968,96 грн.

Щодо решти надміру сплаченого судового збору, суд роз`яснює позивачу право звернутися до суду із відповідною заявою про повернення надміру сплаченого ним судового збору в сумі 242,24 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Закопайло Вікторії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 24.01.2025 № 67.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 04.12.2024, за його заявою про призначення пенсії від 17.01.2025, зарахувавши до його страхового стажу періоди навчання з 01.09.1987 по 24.06.1988, з 02.09.1989 по 26.06.1993 у Ворошиловградському державному педагогічному інституті імені Т.Г. Шевченка та період роботи з 01.09.1993 по 31.12.1997 у Луганській митниці.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.04.2025.

Суддя О.М. Качанок