Справа № 641/1723/25
Суддя: Маньковська О. О.
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/641/73/2025 Справа № 641/1723/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м. Харків

Комінтернівський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого - судді Маньковської О.О.,

за участю секретаря Почерніної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов представника позивача Ткалича Д.В., в якому просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) № 682 від 27.02.2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відносно нього ІНФОРМАЦІЯ_3 винесено постанову № 10889 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, з якою позивач не погоджується, посилаючись на своєчасне оновлення військово-облікових даних через електронний застосунок Резерв+, а саме 11.07.2024 року. Вказав, що, зареєструвавшись в електронній черзі 26.02.2025 року мав намір повідомити відповідача щодо зміни свого статусу на статус особи з інвалідністю, проте, прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_2 йому стало відомо, що він нібито порушив правила військового обліку, а саме не прибув по повістці на 05.12.2024 року, у зв`язку з чим стосовно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення відповідачем в розмірі 17 000 грн. Вказав, що протокол та постанову винесено з порушенням норм законодавства, зокрема, справу розглянуто за його відсутності, не з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи. Крім того, вказав, що повістки від відповідача на його адресу не надходили, зокрема, протягом листопада 2024 року по лютий 2025 року.

У відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду зі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача, посилаючись на те, що постанову складено згідно вимог діючого законодавства. При цьому вказали, що 22.11.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаному ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення, засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» була направлена повістка № 1346959, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за місцем проживання (реєстрації), а саме АДРЕСА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 05.12.2024 року на 09 годину 00 хвилин. Проте, 01.12.2024 вказана повістка повернута відправнику, з відміткою АТ «Укрпошта» у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Згідно даних перевірки статусу відстеження, поштове відправлення прибуло до відділення Харків-124 27.11.2024 року, 28.11.2024 року відбулась невдала спроба вручення, 01.12.2024 року зазначене відправлення повернуто відправнику з проставленняи відмітки «одержувач відсутній за вказаною адресою». Наданою позивачем відповіддю АТ «Укрпошта» підтверджується, що за повідомленням відповідального структурного підрозділу Харківського регіону Укрпошти, відомо, що рекомендований лист з позначкою «Повістка ТЦК» № 889 надійшов 27.11.2024 року до відділення поштового зв`язку 61124 та був виданий листоноші у доставку 28.11.2024 року. Оскільки на момент доставки, адресат був відсутній, було залишено повідомлення про надходження рекомендованого листа у абонентській скринці за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, вважав притягнення позивача до адміністративної відповідальності правомірним, а адміністративний позов таким, що підлягає залишенню без задоволення.

Позивачем надано відповідь на відзив, згідно якої останній заперечував свою провину та наголосив, що оновив вчасно свої дані в електронному застосунку Резерв+. У витязі із застосунку не вказано, що він є порушником військового обліку та його дані потребують уточнення. В постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не зазначено, які саме дані не уточнив позивач про себе, але був зобов`язаний уточнити , отже, вважав не повному обсязі викладено суть правопорушення, про що також і не вказав і у відзиві відповідач. Вважав, необгрунтованими посилання ввдповідача на порушення ним ст. 210-1 КУпАП. Крім того, відповідач у відзиві не надав належні та допустимі докази того що позивач належним чином повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення стосовно нього. Вважав, що відзив не може бути взятий до уваги, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 262 КАС України).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стосовно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та, постановою № 682 від 27.02.2025 року останній притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. за порушення п. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». (а.с. 19-20).

З протоколу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, щодо ОСОБА_1 вбачається, що підставою притягнення до відповідальності є факт порушення ним в особливий період законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2024 № 69 «Про загальну мобілізацію» на території України оголошено проведення загальної мобілізації, яка неодноразово продовжувалася та проводиться по теперішній час. 22.11.2024 ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаному ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомлення про вручення, засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта», була направлена повістка № 1346959, яка сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_2 , про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 05.12.2024 на 09:00 год, для звірки військово-облікових даних. Вищезазначена повістка № 1346959 була повернута до ІНФОРМАЦІЯ_2 з відміткою про відсутність особи ОСОБА_1 за місцем проживання. Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, вбачається, що у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних. Таким чином, ОСОБА_1 , будучи оповіщений 01.12.2024 належним чином про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 05.12.2024 на 09:00 год, у вказану дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_2 без поважних причин не з`явився за викликом, про поважні причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим в особливий період, який настав в Україна з моменту оголошення Президентом України часткової мобілізації (Указ від 17.03.2014 року № 303/2014) та діє на сьогодні, вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення № 677 від 26.02.2025 року, ОСОБА_1 надано пояснення, що повідомлення від Укрпошти про повістку на його ім`я не надходило.

Так, статтею 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Положеннями ч.3 ст.210-1 КУпАП, передбачена відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Термін «особливий період», згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» вжито у такому значенні - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2024 № 2102-IX, в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан, який діє по теперішній час, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Частиною 1 статті 17 Конституції України передбачено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

В преамбулі Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Згідно із п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок 560), належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Аналізуючи норми Порядку 560, суд приходить до висновку, що, проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання прирівнюється законодавцем до належного повідомлення особи про виклик її до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, незважаючи на те, що фактично особа може бути не ознайомлена із необхідністю явки її до територіального центру. Вказані приписи Порядку № 560 є чинними та в установленому порядку не скасовані.

Фактично позивач не погоджується з постановою по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з підстав неотримання ним сповіщення про надходження повістки на його адресу місця проживання та реєстрації про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, доданих до відзиву ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 викликався повісткою № 1346959, сформованою 22.11.2024 року на 05.12.2024 року на 09 годину 00 хвилин, що направлена за адресою військовозобов`язаного ОСОБА_1 та повернулась із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Адреса реєстрації ОСОБА_1 , за якою здійснювався його виклик відзиву ІНФОРМАЦІЯ_2 є фактичною адресою місця проживання позивача, що ним не заперечувалось як позовній заяві так і при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Отже, фактично направлення повістки відбулося за належною адресою, повістка направлена 22.11.2024, що підтверджується даними поштового відстеження 889 на сайті "Укрпошта" та 01.12.2024 проставлено відмітку в довідці про причини повернення на адресу відправника щодо неможливості вручення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Доводів в позовній заяві про неналежне повідомлення, так само як і доказів того, що працівниками АТ "Укрпошта" не було дотримано порядку вручення поштового відправлення, матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи положення Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період № 560, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є, зокрема, день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних, тому суд приходить до висновку про дотримання вимог законодавства при складанні постанови № 10889.

Крім того, посилання позивача щодо самостійного прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тож його заперечення в тій частині, що він повідомив ТЦК про те, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації як особа, якій встановлено ІІ групу інвалідності рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування № 169/25/953/Р, суд оцінює критично, оскільки вказані дані отримані позивачем поза строком, який є предметом даного спору, тобто 05.12.2024 року.

Крім того, твердження позивача, що він вчасно оновив своє дані через електронний застосунок Резерв+ також судом оцінюються критично, оскільки, на порушення положень п. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», будучи зобов`язаним з`явитись до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманій повістці, вимоги не виконав.

Крім того, суд критично оцінює заперечення позивача в частині, що постанову про притягнення до адміністративної відповідальності винесено за його відсутності, оскільки ним особисто у відповідній графі протоколу надано пояснення з приводу змісту протоколу та проставлено підпис у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 19-20).

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18).

А також: «Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц).

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При вирішенні адміністративного позову щодо оскарження дії суб`єкта владних повноважень суд у відповідності до положень ч.3 ст. 2 КАС України перевіряє чи прийнято воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення(вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Аналізуючи обставини справи та досліджені матеріали, суд доходить висновку про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Отже, постановляючи оскаржувану постанову, відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтованою, тобто прийнятою з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

З огляду на вищевикладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, керуючись статтями 5, 19, 20, 159, 160, 241-246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя О.О.Маньковська