Справа № 120/11595/24
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 квітня 2025 року

Київ

справа № 120/11595/24

адміністративне провадження № К/990/14093/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Гімона М.М.,перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11.12.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі № 120/11595/24 за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Головне управління ДПС у м. Києві, про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень,

ВСТАНОВИВ:

04.04.2025 до суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС, скаржник), направлена до суду поштою 01.04.2025.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

При цьому, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 2 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; 3) вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; 4) висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України);

- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Також обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 і 2 частини четвертої статті 328 КАС України є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній міститься посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, однак, обґрунтування цієї підстави наводиться безвідносно до висновків судів, які стали підставою для задоволення позову.

Так, скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 06.06.2019 у справі № 823/748/17, від 08.08.2019 у справі № 808/4653/14, від 10.06.2020 у справі № 808/4108/16, від 09.09.2024 у праві № 280/6832/23, від 01.06.2022 у справі № 280/597/19. У подальшому ГУ ДПС зазначає, що відповідач в межах цієї справи під час проведення фактичної перевірки мав правову можливість використовувати податкову інформацію яка міститься в СОД РРО, зокрема щодо перевірки наявності (відсутності) відомостей про проведення коректності фіскалізації. При цьому, усі сумніви, які можливо були у позивача щодо достовірності відповідних витягів з СОД РРО, які підтверджують відсутність факту видачі будь-яких фіскальних чеків у позивача, повинні були спростовані саме позивачем, якщо він ставив під сумнів та заперечував проти цього шляхом надання роздрукованих своїх чеків. ГУ ДПС доводить, що за змістом інформації, наявної в СОД РРО, у період з 01.02.2024 по 04.02.2024 позивач не провів жодної господарської операції із застосуванням РРО.

Однак, як вбачається зі змісту судових рішень, основною і вирішальною підставою для задоволення позовних вимог став висновок суду про допущення контролюючим органом порушень під час проведення перевірки. Так, суди зазначили, що контролюючий орган не підтвердив належними й допустимими доказами тієї обставини, що фактична перевірка була проведена за місцем, де позивач в момент проведення перевірки дійсно провадив свою підприємницьку діяльність. Оскільки перевірка проводилася в межах приміщення ТРЦ, де розташовані численні магазини, торгівельні місця та господарські одиниці, суди визнали, що однієї лише вказівки в акті перевірки на те, що перевірка проводилася у позивача у даному випадку є недостатньо. При цьому у матеріалах перевірки відсутні фото- чи відеодокази з місця проведення перевірки, які б могли довести цю обставину, зокрема із фіксацією, наприклад, "куточка споживача" чи документів, з яких можливо було б встановити, що у цьому конкретному місці підприємницьку діяльність здійснює саме позивач. Суди визнали порушенням проведення фактичної перевірки позивача за його відсутності, а особу, яку контролюючий орган зазначив в Акті перевірки як продавця позивача, визнали такою, особистість якої не було встановлено у встановленому порядку (в акті перевірки зазначено, що особа не пред`явила документів, що посвідчують особу, а працівники поліції не викликалися, присутня під час перевірки особа відмовилася від надання будь-яких пояснень взагалі). У цілому, за змістом судових рішень, суди дійшли висновку, що з матеріалів перевірки неможливо встановити перевірка якої саме особи (суб`єкта господарювання) була проведена, а тому підстави вважати, що виявлені порушення допущені саме позивачем відсутні.

Відповідно, в умовах, коли суди, встановивши обставини справи і оцінивши наявні в матеріалах справи докази у сукупності, дійшли висновку про відсутність належних і допустимих доказів того, що проведена перевірка стосувалася господарської діяльності саме позивача, приведені у касаційній скарзі доводи про те, що у перевірений період за даними СОД РРО відсутня інформація про проведення позивачем господарський операцій із застосуванням РРО є такими, що не узгоджуються із висновками судів попередніх інстанцій.

Усталеною є позиція Верховного Суду про те, що вимогам касаційної скарги щодо скасування судових рішень і ухвалення нового про відмову в позові має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судових рішень у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для задоволення позову. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.

Касаційна скарга має містити обґрунтування неправильного застосування судами норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права послідовне у взаємозв`язку із усіма висновками судів попередніх інстанцій, які стали підставою для задоволення позову та обов`язковим посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України (з наведенням обов`язкових умов у їх взаємозв`язку, передбачених для відповідної підстави).

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11.12.2024 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2025.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11.12.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі № 120/11595/24 за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Головне управління ДПС у м. Києві, про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень - повернути скаржнику.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Гімон