Справа № 420/1961/25
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1961/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65012), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул.Гната Чекірди.10, м.Хмельницький, 29013) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за результатом якого позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №18 від 04.12.2024р. про відмову у призначені ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Канатна, 83) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, період роботи з 12.10.2017р. по 18 червня 2024р. на посаді старшої медичної сестри КЗР «Центральна міська лікарня Ренійської міської ради»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Канатна, 83) призначити та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 28.11.2024p.;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на мою користь судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 копійок).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 листопада 2024 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі - ГУ ПФУ в Одеській області) з заявою та відповідними документами про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-ХІІ. За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та прийнято рішення №18 від 04.12.2024р. про відмову у призначені ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з підстав недостатності спеціального стажу 26 років 6 місяців станом на 11 жовтня 2017р, який дає право на призначення пенсії за вислугу років. Окрім того, до розрахунку спеціального стажу органом пенсійного фонду не враховано період роботи з 11 жовтня 2017р. по 18 червня 2024р. на посаді старшої медичної сестри КНП «Центральна міська лікарня Ренійської міської ради». Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Ухвалою суду від 27 січня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

Від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову зазначивши, що право на пенсію за вислугу років мають особи після досягнення віку встановленого ст. 55 ЗУ №1788, та які станом на 11.10.2017 року мають необхідний стаж роботи за спеціальністю не менше 26 років 06 місяців. Тобто, після 11.10.2017 року не зараховується до спеціального стажу період роботи за спеціальністю, що дає право на пенсію за вислугу років. Стаж роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 становить лише 25 років 2 місяців 2 дні, що є недостатнім для призначення пенсії Позивачу за вислугу років.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що 28 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до відділу обслуговування громадян №7 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі ГУ ПФУ в Одеській області) із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-ХІІ, як працівник охорони здоров`я. Разом з заявою про призначення пенсії мною до пенсійного органу були надані наступні документи: диплом про навчання, документи про стаж, що визначені Порядком №637 від 12.08.1993р. (довідку КЗР «Ренійської ЦМЛ» №496 від 02.09.2024р.), довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, трудову книжку.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яке уповноважене розглянути подану Позивачем заяву від 28 листопада 2024 року.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 18 від 04.12.2024 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку відсутністю необхідного спеціального стажу - 26 років 06 місяців.

Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначенні Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (трудова книжка, диплом, документи про стаж), страховий стаж позивача складає 34 роки 4 місяці 16 днів.

Стаж роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 становить лише 25 років 2 місяців 2 дні, що є недостатнім для призначення пенсії Позивачу за вислугу років.

До страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди роботи позивача згідно наданих документів.

Вік позивача на дату звернення 50 років 5 днів.

Позивач вважає таку відмову протиправною та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до пункту 2-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII набрав чинності 11.10.2017.

Таким чином, аналіз змісту пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV дозволяє дійти висновку про те, що пенсія за вислугу років згідно статей 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" може бути призначена лише особам, які мають стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений відповідними статтями Закону України "Про пенсійне забезпечення", станом на 11.10.2017.

В той же час, стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений відповідними статтями Закону України "Про пенсійне забезпечення", набутий після 11.10.2017, повинен враховуватися до спеціального стажу працівника, але такий стаж не враховується при визначенні права на пенсію, а впливає на розрахунок вже самого розміру пенсії.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон України "Про пенсійне забезпечення") визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно із статтею 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення", звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до статті 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції до внесених змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ, що набрали чинності 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VІІІ було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, а Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911 встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення.

Втім, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 зазначено, що на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом № 213 до оспорюваних положень Закону № 1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону № 1788, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону № 1788 поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону № 1788. Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону № 1788 випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону № 1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019, положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто, зазначені положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" втратили чинність з 04.06.2019.

Таким чином, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугу років необхідно керуватися статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції чинній до внесення до неї змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, які визнано неконституційними.

Отже, на день звернення позивача із заявою від 15.05.2024 про призначення пенсії за вислугу років, пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області станом на 28.11.2024 (дата звернення із заявою про призначення пенсії) вік заявника - 56 років, страховий стаж особи становить 34 роки 04 місяців 16 днів, спеціальний стаж особи 25 років 02 місяць 02 дні (станом на 11.10.2017).

Таким чином, оскільки на час звернення із заявою від 28.11.2024 спеціальний стаж позивача становив 25 років 02 місяць 02 дні, відтак позивач має право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", а тому рішення про відмову в призначенні пенсії, прийняте ГУ ПФУ в Хмельницькій області №18 від 04.12.2024р., підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині задоволенню.

На дату звернення за призначенням пенсії я мала загальний страховий стаж 34 роки 4 місяця 16 днів, з них спеціальний стаж у закладах охорони здоров`я на посадах, передбачених Переліком № 909, що дає право на пенсію за вислугу років 31 рік 7 місяців, з них я працювала:

- з 03 вересня 1992 року по 26 грудня 2019 року на посаді медичної сестри Ренійської ЦРЛ;

- з 26 грудня 2019 року по 16 лютого 2021 року на посаді старшої медичної сестри КНП «Центральна районна лікарня Ренійської райради»;

- з 16 лютого 2021 року по 18 червня 2024р. на посаді старшої медичної сестри КНП «Центральна міська лікарня Ренійської міської ради», що підтверджує трудова книжка, довідка КНП «Ренійська ЦМЛ» №496 від 02.09.2024р та форма ОК-5.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04.11.1993 року № 909 затверджено вичерпний (далі - Перелік №909) закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Розділ 2 «Охорона здоров`я» Переліку № 909 включає наступні заклади і установи та посади: - Лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарноепідеміологічні заклади, діагностичні центри; - Аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії; - Медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 на призначення пенсії мають право лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад). До посад середнього медичного персоналу (молодших спеціалістів з медичною освітою) належать посади медичних працівників, робота на яких вимагає від фахівця спеціальної медичної освіти.

Перелік посад середнього медичного персоналу визначено наказом МОЗ України від 25.12.92 №195 «Про затвердження Переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю».

Відповідно до п.5 розділу ІІІ Переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю, медичні сестри всіх найменувань належать до посад середнього медичного персоналу.

Відтак, посаду медичної сестри передбачено Переліком вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.12.92 р. №195.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка (стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ).

Наразі є чинним порядок ведення трудових книжок, який регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі -Інструкція №58).

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Із положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка. Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Суд зауважує, що позивачка має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

Отже, враховуючи, що трудова книжка Позивача містить всі записи про періоди її роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не зарахування усього стажу до спеціального є протиправними.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області призначити позивачу, пенсію на пільгових умовах на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 28.11.2024 року, суд зазначає наступне.

З практики Європейського суду можна зробити висновок, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 58 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов до висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років, як працівнику освіти на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням висновків суду.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною третьою статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною четвертою цієї статті визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію за віком на загальних умовах, суд вважає таким, що не відповідає способам судового захисту, закріпленим частиною першою статті 5 КАС України, та об`єкту порушеного права, у зв`язку з чим у задоволенні вказаної вимоги належить відмовити.

Також суд звертає увагу, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 28.11.2024 здійснювало ГУ ПФУ в Хмельницькій області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, а тому з урахуванням скасування вище зазначеного рішення, саме ГУ ПФУ в Хмельницькій області повинно зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, період роботи з 12.10.2017р. по 18 червня 2024р. на посаді старшої медичної сестри КЗР «Центральна міська лікарня Ренійської міської ради» і призначити та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 28.11.2024p.

Відповідно до ст.139 КАС України суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1211,20 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65012), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул.Гната Чекірди.10, м.Хмельницький, 29013) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №18 від 04.12.2024р. про відмову у призначені ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул.Гната Чекірди.10, м.Хмельницький, 29013, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, період роботи з 12.10.2017р. по 18 червня 2024р. на посаді старшої медичної сестри КЗР «Центральна міська лікарня Ренійської міської ради».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул.Гната Чекірди.10, м.Хмельницький, 29013, ) призначити та виплачувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 28.11.2024p.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул.Гната Чекірди.10, м.Хмельницький, 29013, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко