Справа № 443/487/25
Суддя: СЛИВКА С. І.
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №443/487/25
Провадження №2-а/443/15/25
РІШЕННЯ

іменем України

22 квітня 2025 рокуЖидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря Кушнір М.І.,

представника позивача Богданова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Богданова О.В., звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА №4331741 від 22.03.2025 про притягнення його адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що оскаржуваноюпостановою йогобуло визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП за те, що його автомобіль був додатково обладнаний двома протитуманними фарам з порушенням, а саме протитуманні фари були розміщені далі ніж 400 мм від зовнішнього габариту за шириною, чим порушим п.31.4.3 примітка 1 ПДР. Однак в оскаржуваній постанові не вказано, яким сааме п.п. п.31.4.3 порушено, адже вказаний пункт містить ще 5 підпунктів. Одночасно зазначено, що керував ТЗ, що має несправні зовнішні світлові прилади з якими відповідно до встановлених правил експлуатації його заборонено переобладнано з порушенням відповідних норм і стандартів.

В той же час, Законом України «Про дорожній рух» у ст.32 передбачено, що встановлення додаткових світлових приладів не віднесено до категорії «переобладнання транспортного засобу». Не надано жодних доказів, що свідчать про те, що встановлення додаткових світлових приладів призвело до зміни повної маси та її розподілу по осях чи розміщення центру ваги.

Вважає оскаржувану постанову не обґрунтованою, оскільки не були у повному обсязі з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого, ч.1 ст.121 КУпАП. Крім того, позивач є водієм. А не власником транспортного засобу та не здійснював жодних переобладнань.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 02.04.2025відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів, наведених у такому.

Представник відповідача в судове засідання не з`явиився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву у порядку та з дотриманням вимог, встановлених ст.162 КАС України не подав. Відповідно до вимог ч.3 ст. 205 КАС України неявка представника відповідача не є перешкодою для розгляду справи.

Одночасно, суд зауважує, що14.04.2025 представником відповідача подано відзив на позов, до якого долучає відеодокази, однак такий поданий з порушенням вимог ч.9 ст.79 та ч.3 ст.162 КАС України, а саме не надано доказі направлення відзиву та долучених доказів позивачу та його представнику, а тому суд такі не бере до уваги.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши надані суду докази, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з постанови серії ЕНА №4331741 від 22.03.2025 (а.с.7), 22.03.2025 о 21.13 год. в селищі Війтівці, дорога ад м-30 Стрий Ізварине 215 км., , ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Renault Premium 450.19, н.з. НОМЕР_1 , який був додатково обладнаний двома протитуманними фарами з порушенням, а саме протитуманні фари були розміщені далі ніж 400 мм від зовнішнього габариту за шириною, а саме 800 мм від зовнішнього габариту за шириною, чим порушив вимоги п.31.4.3 а примітка 1 п.31.4.3 ПДР керування водієм ТЗ, що має несправні зовнішні світильні прилади (темної пори доби) з якими відповідно до встановлених правил експлуатації його заборонено, переобладнання з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Диспозиція ч.1 ст.121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Згідно вимог п.п. «а» п.31.4.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу

Приміткою 1 до п.31.4.3 ПДР встановлено, що мотоцикли (мопеди) можуть бути додатково обладнані однією протитуманною фарою, інші механічні транспортні засоби - двома. Протитуманні фари повинні розміщуватися на висоті не менше 250 мм від поверхні дороги (але не вище фар ближнього світла) симетрично до поздовжньої осі транспортного засобу і не далі 400 мм від зовнішнього габариту за шириною.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

Остаточна оцінка поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дається в постанові по справі.

Постанова (рішення) по справі про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, при складанні якого необхідно враховувати встановлені законом вимоги до змісту і форми цього документа.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч.2 ст.283 КУпАП, постанова має містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

У цьому процесуальному документі необхідно обґрунтовувати і мотивувати юридичну оцінку обставин справи, вид і захід застосованого стягнення. Обґрунтованість постанови по справі пов`язана з повним, всебічним і об`єктивним дослідженням обставин справи, привальним застосуванням матеріально-правових і процесуально-правових норм. При цьому аргументація висновків має ґрунтуватися на даних, досліджених під час розгляду справ.

Висновок про наявність в діях (бездіяльності) особи складу адміністративного правопорушення може бути зроблено лише на підстави доказів, отриманих у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до принципу презумпції невинності обов`язок доказування лежить на органі (посадовій особі), що розглядає справи про адміністративне правопорушення.

Аналіз положень вказаних статей КУпАП, дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП.

У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Натомість воскаржуваній постанові поліцейський обмежився лише описом скоєних, на його думку, правопорушеннях без належної мотивації оцінки обставин, без зазначення будь-яких належних та допустимих доказів, на підставі яких зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

До оскаржуваної постанови не додано жодних доказів, які поза розумним сумнівом доводять вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення, зокрема матеріалів відео або фотофіксації з яких можна було б зробити висновок про винуватість позивача, не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, та не представлено жодних інших доказів.

З протоколів перевірки технічного стану транспортного засобу від 05.03.2025 (а.с.28) слідує, що транспортний засіб Renault Premium 450.19, н.з. НОМЕР_1 , визнано технічно справним.

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відтак, суд відхиляє дані зазначені у постанові, оскільки у такій не наведено жодних належних та достатніх доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем вказаного правопорушення.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак, відповідачем не подано до суду будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, тобто не доведено правомірність оскаржуваної постанови.

Більше того, зазначені постанови є саме предметом спору між сторонами та не можуть розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних у таких.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови та таку слід скасувати.

Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат по справі, суд враховує положення ч.1 ст.139 КАС України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, і вважає необхідним відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати по справі в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Керуючись ст.ст.77, 241-246, 286 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Скасувати постанову серії ЕНА №4331741 від 22.03.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судових витрат на сплату судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десятиднів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя С.І. Сливка