Справа № 160/30330/24
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
13.11.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі-відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не врахування пільгового страхового стажу ОСОБА_2 по Списку №1 на підприємстві ТОВ «Промисловий ремонт» за періоди 26.10.2012-17.01.2014;03.07.2014 -05.04.2016;11.08.2016-31.03.2017; 01.04.2017-16.06.2017; 12.12.2017-01.10.2018при призначенні пенсії ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_3 у зв`язку з втратою годувальника;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області врахувати до пільговий стаж за Списком №1 на підприємстві ТОВ «Промисловий ремонт» за періоди 26.10.2012-17.01.2014;03.07.2014 -05.04.2016;11.08.2016-31.03.2017; 01.04.2017-16.06.2017; 12.12.2017-01.10.2018, у зв`язку із чим здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_3 у зв`язку з втратою годувальника з дати її призначення з 14.02.20.24 та виплату з урахуванням раніше проведених платежів.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
31.12.2024 за допомогою системи «Електронний суд» до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшла копія пенсійної справи позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст. 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника на дитину ОСОБА_3 за померлого годувальника ОСОБА_2 відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника ГУ ПФУ у Дніпропетровській області не враховано пільговий страховий стаж ОСОБА_2 саме по Списку №1 на підприємстві ТОВ «Промисловий ремонт» за періоди 26.10.2012 - 17.01.2014; 03.07.2014 - 05.04.2016; 11.08.2016 - 31.03.2017; 01.04.2017 - 16.06.2017; 12.12.2017 - 01.10.2018.
24.09.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила зарахувати період роботи з 26.10.2012 - 17.01.2014; 03.07.2014 - 05.04.2016; 11.08.2016 - 31.03.2017; 01.04.2017 - 16.06.2017; 12.12.2017 - 01.10.2018 в ТОВ «Промисловий ремонт» до стажу роботи за Списком №1 та провести перерахунок пенсії.
Не погоджуючись з рішенням пенсійного органу про відмову в зарахуванні зазначеного вище періоду до пільгового стажу роботи за Списком №1 ОСОБА_2 , позивач звернулась до суду з цим позовом.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Призначення та виплату пенсії в разі втрати годувальника врегульовано Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ).
Приписами пункту третього статті 1 Закону №2262-ХІІ встановлено, що члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.
Статтею 29 Закону №2262-ХІІ визначено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом- якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій прирівнюються до сімей загиблих на фронті.
Згідно з частиною першою статті 30 Закону №2262- ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.
Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, то мали місце під час служби (пункт 2 статті 30 Закону №2262-ХІІ).
Статтею 31 Закону України №2262 визначено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Статтею 41 Закону України №2262 визначено, що пенсія в разі втрати годувальника призначається кожному непрацездатному члену сім`ї, який має право на таку пенсію.
Відповідно до пункту «а» статті 36 Закону України №2262 членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, а саме батькам (одному з батьків), дружині (чоловікові), іншому непрацездатному члену сім`ї загиблого (померлого) годувальника, якщо право на пенсію має один непрацездатний член сім`ї, - у розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 затверджено порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі Постанова №393).
Відповідно до абзацу восьмого пункту 7 Постанови № 393 для осіб, які звільнені із служби, у тому числі військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, відряджених до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та інших підприємств, установ та організацій, зокрема у довготермінові закордонні відрядження, у разі, коли строк військової служби після повернення з відрядження до звільнення на пенсію становив менш як 24 календарних місяці, з 1 березня 2018 р. та пізніше, або осіб, які померли (загинули) в зазначений період і на час звільнення (смерті) мають менш як 24 календарних місяці служби, середньомісячна сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення загальної суми таких видів грошового забезпечення за останні фактичні місяці служби підряд перед звільненням (смертю) починаючи з 01 березня 2018 року на кількість таких місяців.
Щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_2 по Списку №1 періоди роботи на підприємстві ТОВ «Промисловий ремонт» за 26.10.2012-17.01.2014;03.07.2014 -05.04.2016;11.08.2016-31.03.2017; 01.04.2017-16.06.2017; 12.12.2017-01.10.2018, суд зазначає про таке.
Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не заперечується те, що страховий стаж роботи ОСОБА_2 становить 15 років 08 місяців 13 днів, додатковий стаж становить 22 роки 05 місяців 12 днів. Пільговий стаж за Списком №1 не врахований.
Рішенням 4715 Криворізького південного об`єднаного управління ПФУ №18 від 14.03.2024 року ОСОБА_1 призначено пенсію з 14.02.2024 по 05.03.2024 року та з 06.03.2024 по 31.07.2032 року у зв`язку з втратою годувальника на дитину ОСОБА_3 за померлого годувальника ОСОБА_2 відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 3441,97 гривні.

24.09.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила зарахувати період роботи з 26.10.2012 - 17.01.2014; 03.07.2014 - 05.04.2016; 11.08.2016 - 31.03.2017; 01.04.2017 - 16.06.2017; 12.12.2017 - 01.10.2018 в ТОВ «Промисловий ремонт» до стажу роботи за Списком №1 та провести перерахунок пенсії.

Листом від 24.10.2024 №57752-41841/111-01/8-0400/24 відповідачем повідомлено, що для розгляду питання зарахування до пільгового стажу зазначеного вище періоду відсутня пільгова довідка, а пільговий стаж за Списком №1 зараховано на підставі довідки №9 від 27.02.2024 року, яка видана ПАТ «Інгулецький гірничозбагачувальний комбінат» та довідки №984/31 від 27.02.2024 року, яка видана ТОВ «Местінвест Промсервіс» філія №2.

Інші довідки, підтверджуючі пільговий стаж відсутні.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до п. 1 зазначеного Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За змістом приписів пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст. 62 Закону №1788-XII та п. 1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З матеріалів справи видно, що трудова книжка ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 дата заповнення 14.01.2005 року, містить відомості, зокрема:

- з 26.10.2012 прийнятий слюсарем черговим та з ремонту устаткування 3 розряду на виробничу дільницю по поточним ремонтам дробильного устаткування ДФ на ТОВ «Промисловий ремонт» (наказ від 26.10.2012 р. № 1/227К, запис №11, с.42-43);

Робоче місце атестовано за Списком №1 наказ №11 від 07.12.2009 року.

- з 17.01.2014 звільнений за угодою сторін (наказ від 17.01.2014 р. № 1/16У, запис №12, с.42-43);

-з 03.07.2014 - прийнятий слюсарем черговим та з ремонту устаткування 4 розряду на виробничу дільницю по поточним ремонтам дробильного устаткування ДФ на ТОВ «Промисловий ремонт» (наказ від 03.07.2014 р. № 1/104К, запис №13, с.44-45);

Робоче місце атестовано за Списком №1 наказ №1/132/10 від 08.12.2014 року.

- з 05.04.2016 - звільнений за угодою сторін (наказ від 05.04.2016 р. № 1/80У, запис №14, с.46-47);

- з 11.08.2016 - прийнятий слюсарем черговим та з ремонту устаткування 4 розряду на виробничу дільницю по поточним ремонтам дробильного устаткування ДФ на ТОВ «Промисловий ремонт» (наказ від 10.08.2016 р. № 1/39К, запис №15, с.48-49);

- з 31.03.2017 - звільнений за угодою сторін (наказ від 31.03.2017 р. № 1/455У, запис №16, с.2-3);

- з 01.04.2017 прийнятий по переводу слюсарем черговим та з ремонту устаткування 4 розряду на дільницю по устаткуванню №5 на ТОВ «Промислові ремонти» (наказ від 31.03.2017 р. № 1/385К, запис №17, с.4-5);

- з 16.06.2017 - звільнений за власним бажанням (запис №18, с.4-5);

- 12.12.2017 прийнятий слюсарем черговим та з ремонту устаткування, зайнятого повний робочий день в кар`єрі 4 розряду на дільницю по ремонту устаткування №2 на ТОВ «Промислові ремонти» (наказ від 11.12.2017 р. № 1/717К, запис №21, с.8-9);

- з 01.10.2018 - звільнений за власним бажанням (наказ від 01.10.2018 р. № 1/132У, запис №22, с.10-11).

Суд зазначає, що у оскаржуваному рішенні відсутні будь-які посилання щодо невідповідності даних щодо вказаного періоду, зазначеного у трудовій книжці, помилок у його оформленні, а лише вказано, про відсутність необхідного пільгового стажу за Списком №1 та зазначено, що позивачем не надано відповідних архівних довідок на підтвердження пільгового стажу за Списком №1.

Однак, суд звертає увагу, що оспорювані періоди роботи ОСОБА_2 підтверджено записами в трудовій книжці, що є основним документом на підтвердження трудового стажу.

Крім того, атестація робочого місця за Списком №1 ОСОБА_2 підтверджується відмітками в трудовій книжці, а саме, наказ №11 від 07.12.2009 року та наказ №1/132/10 від 08.12.2014 року.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до Списку №1, затвердженого постановою КМУ від 24.06.2016 №461, посада ОСОБА_2 «слюсар черговий та з ремонту устаткування» відноситься до переліку професій, що підпадають до зарахування за Списком №1 (розділ І «Гірничі роботи» підрозділ 1 «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень» позиція 1010100г-19931 г)- електрослюсарі (слюсарі) чергові та з ремонту обладнання, електрослюсарі по стволу, електрослюсарі шахтні по обслуговуванню стволів, шурфів і підйомних машин, зайняті на роботах по обслуговуванню стволів, шурфів і підйомних машин) та дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах.

Разом з тим, зауваження відповідача щодо неможливості зарахування до пільгового стажу ОСОБА_2 періоди роботи на підприємстві ТОВ «Промисловий ремонт» за 26.10.2012-17.01.2014;03.07.2014 -05.04.2016;11.08.2016-31.03.2017; 01.04.2017-16.06.2017; 12.12.2017-01.10.2018, оскільки відсутня відповідна пільгова довідка за вказані періоди, є необґрунтованими.

Оскільки, відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Трудова книжка ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 дата заповнення 14.01.2005 року, містить відомості щодо оспорюваних періодів роботи, з зазначенням інформації про атестацію робочого місця по Списку №1.

Як наслідок підлягає задоволенню вимога позивача про зарахування спірного періоду роботи ОСОБА_2 до пільгового стажу по Списку №1.

Щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області врахувати до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 26.10.2012 - 17.01.2014; 03.07.2014 - 05.04.2016; 11.08.2016 - 31.03.2017; 01.04.2017 - 16.06.2017; 12.12.2017 - 01.10.2018, у зв`язку із чим здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_3 у зв`язку з втратою годувальника з дати її призначення, суд зазначає про таке.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Науковий висновок Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 13 квітня 2018 року.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, суди не наділені повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вирішення питання щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 оскаржувані періоди віднесено до дискреційних повноважень відповідача, а тому суд позбавлений можливості вручатися у дискреційні повноваження відповідача.

Однак, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 24.09.2024, з урахуванням рішення суду.

Ухвалюючи рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в електронному вигляді в розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується квитанцією №4053-2770-7874-8126 від 13.11.2024 року.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.10.2024 №57752-41841/Ш-01/8-0400/24.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не врахування пільгового страхового стажу ОСОБА_2 по Списку №1 на підприємстві ТОВ «Промисловий ремонт» за періоди з 26.10.2012 по 17.01.2014, з 03.07.2014 по 05.04.2016, з 11.08.2016 по 31.03.2017, з 01.04.2017 по 16.06.2017, з 12.12.2017 по 01.10.2018 при призначенні пенсії ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_3 у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи ОСОБА_2 на підприємстві ТОВ «Промисловий ремонт» за періоди з 26.10.2012 по 17.01.2014, з 03.07.2014 по 05.04.2016, з 11.08.2016 по 31.03.2017, з 01.04.2017 по 16.06.2017, з 12.12.2017 по 01.10.2018, з урахуванням рішення суду у цій справі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 24.09.2024 року, з урахуванням рішення суду у цій справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати за подання позовної заяви до суду у розмірі 908,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна