Справа № 320/8434/25
Суддя: Сас Є.В.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у адміністративній справі

17 квітня 2025 року м. Київ Справа № 320/8434/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сас Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Полякової А.В.

Представники сторін

від позивача: Шадрін О.С.

від відповідачів: Конакова В.О., Синюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження питання про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, першого заступника Генерального прокурора Хоменка О.М. про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся адвокат Шадрін О.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , який з урахуванням уточненої позовної заяви просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки Генерального прокурора Хоменка О.М. від 29.11.2024 № 1454ц про продовження ним виконання обов`язків Генерального прокурора;

- визнати протиправними дії виконуючого обов`язки Генерального прокурора Хоменка О.М. щодо підписання наказу від 29.11.2024 № 1454ц про продовження ним виконання обов`язків Генерального прокурора у формі його підписання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що Указом Президента України № 538/2022 від 28.07.2022 ОСОБА_2 призначено Генеральним прокурором. З 26.01.2023 першим заступником Генерального прокурора є відповідач. Постановою Верховної Ради України № 4041-ІХ від 29.10.2024 надано згоду на звільнення ОСОБА_2 з посади Генерального прокурора.

Згідно наказу першого заступника Генерального прокурора від 31.10.2024 № 1387ц відповідач приступив до виконання обов`язків Генерального прокурора з 31.10.2024. Оскаржуваним наказом відповідач продовжив виконання ним обов`язків Генерального прокурора.

Позивач вважає, що оскаржуваний наказ підлягає скасуванню, оскільки був прийнятий з порушенням п. 1.6 Регламенту Офісу Генерального прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора від 22.02.2022 № 35, ст. ст. 1, 2, 3 Закону України «Про тимчасове виконання обов`язків посадових осіб, яких призначає на посаду за згодою Верховної Ради України Президент України або Верховна Рада України за поданням Президента України» (далі Закон № 709/97-ВР) щодо виконання обов`язків звільненого Генерального прокурора іншою особою не більше одного місяця та поза межами повноважень відповідача.

Звертає увагу, що посилання в оскаржуваному наказі на положення ч. 3 ст. 9 Закону України «Про прокуратуру» не може бути його правовою підставою, оскільки діють спеціальні норми Закону № 709/97-ВР, які унормовують випадок звільнення (відставки) Генерального прокурора.

В обґрунтування порушення оскаржуваним наказом та діями відповідача прав позивача зазначає, що останній має статус підозрюваного за ч. 1 ст. 111 КК України у кримінальному проваджені № 0001243 від 11.11.2024, досудове розслідування у якому здійснюється ГСУ ДБР за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора.

Позивач є також народним депутатом України ІХ скликання, у зв`язку з чим стосовно нього застосовується особливий порядок кримінального провадження.

Зокрема, ст. ст. 480-481 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, повідомлення про підозру, ряд інших процесуальних дій та рішень стосовно народного депутата України здійснюються, зокрема, Генеральним прокурором (особою, що виконує його обов`язки).

У вказаному кримінальному провадженні, відповідачем з часу винесення оскаржуваного наказу приймались процесуальні рішення, погоджувалися процесуальні документи.

Вважає, що виданням оскаржуваного наказу порушено право позивача на застосування до нього належної процедури як до підозрюваного народного депутата України, що тягне за собою недопустимість доказів через нелегітимність його як «особи, яка виконує обов`язки Генерального прокурора».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представником позивача подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, яке задоволено, призначено судове засідання на 17.04.2025.

Від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового розгляду без участі позивача.

В судовому засіданні за наслідками заслуховування пояснень представників сторін, головуючим винесено на розгляд питання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).

Представник позивача проти закриття провадження у справі заперечив. Вважає, що спір має бути вирішений в порядку адміністративного судочинства. Підкреслює, що діями з видачі спірного наказу порушено право позивача на свободу слова.

Представники відповідачів проти закриття провадження заперечили. Вважають, що спір має бути вирішений в порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом позову є дії суб`єкта владних повноважень щодо підписання оскаржуваного наказу та спірний наказ. Поряд з цим відзначено, що спірним наказом права позивача не порушуються, а відповідні його доводи були предметом оцінки слідчого судді в ухвалі від 26.12.2024 у справі № 757/61106/24-к.

Заслухавши пояснення представників сторін суд дійшов до такого.

У даній справі спір виник внаслідок незгоди позивача з наказом виконуючого обов`язки Генерального прокурора Хоменка О.М. від 29.11.2024 № 1454ц про продовження виконання обов`язків Генерального прокурора та з діями щодо його підписання.

Позивач обґрунтував порушення своїх прав та інтересів тим, що у зв`язку з підозрою у вчиненні кримінального правопорушення до нього як до народного депутата України підлягає застосуванню особливий порядок проведення досудового розслідування, який пов`язаний з вчиненням окремих процесуальних дій Генеральним прокурором (виконуючим обов`язки Генерального прокурора). Такі процесуальні дії не могли вчинялись відповідачем у кримінальному провадженні № 0001243 від 11.11.2024, оскільки оскаржуваний наказ про продовження виконання обов`язків Генерального прокурора є незаконним, а відповідач нелегітимним.

Так, за приписами ч. 1 ст. 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з законодавчим визначенням, наведеним в п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС).

На відміну від нормативно-правових актів, індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією.

З цього випливає, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або яке безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів цієї особи.

Також, за змістом вказаної норми індивідуальний акт має бути виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій чи в порядку надання адміністративних послуг.

Аналогічні положення застосовуються у разі оскарження дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Між тим, відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань (Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011).

У Рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001 № 6рп/2001 роз`яснено, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Отже даний спір не має необхідних ознак публічно-правового спору.

Правова позиція сторін, озвучена в судовому засіданні, про те, що оскільки оскаржується наказ та дії відповідача, то спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства є хибною, так як визначальним є характер спірних правовідносин, а не зміст позовних вимог.

Більш того, суд з урахуванням висновків Верховного Суду зроблених в подібних справах суд вважає, що такий спір взагалі не підлягає судовому розгляду.

Питання можливості оскарження учасниками кримінального провадження індивідуальних актів, які визначають повноваження посадових осіб, які ведуть кримінальний процес, через порушення законодавства під час їх винесення, виникає не в перше.

Так, ухвалою Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 9901/143/20 відмовлено в відкриття провадження в адміністративній справі з підстав, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, за позовом особи, якою оспорювалась законність індивідуальних актів про призначення судді на посаду, з мотивів необхідності забезпечення йому права на справедливий суд як обвинуваченому у кримінальному провадженні.

У цій справі Верховний Суд зауважив, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2020 зазначене рішення про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі залишено без змін.

Велика Палата Верховного Суду, погоджуючись з зазначеною ухвалою, виходила з того, що право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Верховний суд констатував, що позивач у даній справі не є учасником (суб`єктом) правовідносин з призначення особи суддею Вищого антикорупційного суду, тому відповідні індивідуальні акти, не породжують для позивача права на захист, тобто права на звернення із адміністративним позовом.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд і у постанові від 26.06.2019 у справі № 824/1115/18-а в якій оскаржувалось рішення про покладення на особу обов`язки голови колегії територіального органу державної влади, у зв`язку з незгодою з винесеним даною колегією рішення, яке стосувалось інтересів позивача.

Суд касаційної інстанції зауважив, що оскаржуване рішення не стосується прав і свобод позивача в межах спірних правовідносин, а задоволення позовних вимог не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, а тому воно не може бути предметом спору.

Повертаючись до обставин даного адміністративного позову суд відзначає, що позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин, які склались у зв`язку з прийняттям оскаржуваного наказу, задоволення позовних вимог не зумовить виникнення будь-яких прав і обов`язків для нього, а тому такі дії та рішення не можуть бути предметом спору за такого суб`єктного складу.

Покликання представника позивача на те, що оскаржуваним наказом порушено право позивача на свободу слова є надуманими.

Поряд з цим слід окремо відзначити, що доводи представника позивача щодо неможливості захистити права та законні інтереси позивача в інший спосіб, окрім як звернувшись з адміністративним позовом, є помилковими.

Як було встановлено в судовому засіданні стороною захисту у кримінальному провадженні № 0001243 від 11.11.2024 порушувалось перед слідчим суддею питання щодо незаконності оскаржуваного у даній адміністративній справі наказу відповідача, доводилась його нелегітимність, як виконуючого обов`язки Генерального прокурора.

Проте, відповідні ухвали слідчих суддів у вказаному кримінальному провадженні не містять вказівок на неможливість перевірки відповідних доводів в межах кримінального судочинства.

Пояснення представника позивача, що такі роз`яснення були озвучені слідчим суддею в усному порядку є голослівними та в цілому на увагу не заслуговують.

Більш того, як було з`ясовано, в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2024 (справа № 757/61106/24-к), постановленої за наслідками розгляду клопотання сторони обвинувачення у вказаному кримінальному проваджені, доводам сторони захисту щодо неправомірності підписання клопотання виконуючим обов`язки Генерального прокурора слідчим суддею було надано оцінку по суті таких доводів.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки спір не підлягає судовому розгляду провадження в адміністративній справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС.

Керуючись п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 238, ч. 5 ст. 241, ч.ч. 3-6, 8, 10 ст. 243, ч. 1 ст. 248, ч. 1 ст. 250, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

1. Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, першого заступника Генерального прокурора Хоменка О.М. про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій - закрити.

2. Копію ухвали направити (вручити) учасникам справи (їх представникам).

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення та набирає законної сили в порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 квітня 2025 року.

Суддя Сас Є.В.