Справа № 480/11018/24
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якій просить:
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 у подвійному розмірі до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи на посаді сестри медичної інфекційно-боксованого відділення для дітей молодшого віку з 18.01.2021 по 21.01.2021 та з 23.01.2021 по 30.06.2024; та у подвійному розмірі до страхового стажу періоди роботи на посаді сестри медичної палатної легенево-хірургічного відділення з 11.06.2012 по 09.05.2013, з 11.05.2013 по 08.10.2013, з 10.10.2013 по 26.12.2014, з 29.12.2014 по 16.03.2015, з 18.03.2015 по 29.06.2015, з 01.07.2015 по 30.09.2018, на посаді сестри медичної стаціонару з 01.10.2018 по 23.12.2018, з 25.12.2015 по 25.12.2015, з 29.12.2015 по 30.12.2015, з 01.01.2019 по 30.03.2020, на посаді сестри медичної палатної інфекційно-боксованого відділення для дітей молодшого віку з 18.01.2021 по 21.01.2021, з 23.01.2021 по 30.06.2024.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дня звернення із заявою про призначення пенсії.
При цьому у вказаному рішенні відповідач вказав, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивача становить 36 років 06 місяців 19 днів, пільговий стаж роботи за Списком №2 обчислений з урахуванням кратності відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення за роботу в інфекційному відділенні закладу охорони здоров`я - 15 років 06 місяці 14 днів. До пільгового стажу не зараховано період роботи протягом січня 2021 року червня 2024 року згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 03.10.2024 року №01-15/4/77.
Позивачка вважає вказане рішення відповідача протиправним та таким, що порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим і звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 25.12.2024 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідачам копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано до їх електронних кабінетів через систему "Електронний суд", документ доставлено до їх електронних кабінетів 25.12.2024 (а.с. 62, 64).
У встановлений судом строк відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області) відзив не надав.
Відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області) у відзиві на позовну заяву зазначив, що 28.10.2024 позивачка звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058).
Також, зазначено, що 09.07.2003 було прийнято Закон № 1058, який набрав чинності з 01.01.2004, у зв`язку з чим з 01.01.2004 принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом 1058, який прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788).
Таким чином, оскільки Закон № 1058 та Закон № 1788 регулюють одні і ті ж правовідносини, пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону № 1058, як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону № 1788-XII підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону № 1058.
Основним законом у сфері пенсійного забезпечення є Закон № 1058.
Відповідно до частини 1 статті 114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 визначено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Згідно з абзацом першим та другим частини першої статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.
Згідно із даними паспорта громадянина України на ім`я позивача, її вік станом на день подання заяви про призначення пенсії становить 52 роки 05 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Щодо посилання позивача на те, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення статті 13 Закону № 1788 відповідач зазначив, що відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Відтак, положення Закону № 1788 в частині визначення права та призначення пенсії за віком пільгових умовах застосуванню не підлягають.
Також відповідач зазначив, що ст. 60 Закону № 1788 встановлено пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах, а саме робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Крім того, згідно із статтею 26 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР Про відпустки за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 № 713/039/161-16 час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового, але не більше одного місяця в календарному році. З наведеного слідує, що для зарахування періодів перебування у відпустці без збереження заробітної плати до пільгового стажу необхідно документально підтвердити вказані обставини під час звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пільгової пенсії.
Записи трудової книжки не містять інформації щодо умов, в яких працювала позивачка, зайнятості певними роботами або на певних виробництвах упродовж повного робочого дня, не зазначено характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування Списків.
Довідка про підтвердження наявного трудового стажу, у якій повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій - є обов`язковою, оскільки в трудових книжках не зазначається, у яких умовах працювали особи і чи були вони зайняті роботами на певних виробництвах.
Враховуючи зазначене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 65-69).
Представник позивача подав до суду додаткові пояснення та зазначив, що при зверненні 28.10.2024 року до територіального органу ПФУ (Головного управління ПФУ у Сумській області) із заявою про призначення пенсії позивачкою було надано трудову книжку та довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 03.10.2024 року №01-15/4/77, видану КНП СОР "Обласна дитяча клінічна лікарня".
Пунктом 38 Порядку №22-1 передбачено, що орган, який призначає пенсію, має право в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість видачі документів для призначення (перерахунку) пенсії.
У разі сумнівів в обґрунтованості вказаних в довідці від 03.10.2024 року №01-15/4/77 відомостей, орган Пенсійного фонду України мав здійснити відповідні запити, витребувати у КНП СОР "Обласна дитяча клінічна лікарня" копії документів зазначених у довідці, провести фактичну перевірку тощо.
Однак, з наданих 13.01.2025 року відповідачем матеріалів пенсійної справи вбачається, що ним не здійснювались відповідні запити до КНП СОР "Обласна дитяча клінічна лікарня", копії документів зазначених у довідці не витребовувались, перевірка не проводилась. Відповідні перевірки відповідачем проведено лише у КНП СОР Регіональний клінічний фтизіопульмонологічний медичний центр.
Крім цього, відповідач у відзиві зазначив, що до страхового стажу зараховано всі періоди, однак без відповіді з боку відповідача залишились усі порушені у позові питання щодо невірного розрахунку страхового стажу позивачки.
Ухвалою суду від 11.02.2025 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області детальний розрахунок щодо зарахованих періодів роботи до пільгового та страхового стажу позивача, із зазначенням причин не зарахування спірних періодів як до пільгового так і до страхового стажу, з урахуванням ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що 28.10.2024 ОСОБА_1 звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с. 87).
В обґрунтування рішення зазначено, що вік позивачки станом на день подання заяви про призначення пенсії, становив 52 роки 05 місяців, що є недостатнім, для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком 2, згідно вимог статті 114 Закону № 1058.
Страховий стаж позивача становить - 36 років 06 місяців 19 днів.
Пільговий стаж роботи за Списком № 2 - становить 15 років 06 місяців 14 днів (в пільговому обчисленні відповідно до статті 60 Закону 1788.
До страхового стажу позивача зараховано всі періоди.
До пільгового стажу позивача зараховано періоди роботи протягом червня 2012 року - березня 2020 року, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 01.10.2024 № 69/4 без урахування відпусток без збереження заробітної плати.
До пільгового стажу роботи позивача за Списком № 2, згідно наданих документів, не можливо зарахувати період роботи протягом січня 2021 року - червня 2024 року, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 03.10.2024 № 01-15/4/77, оскільки не надано витяги з наказів про результати атестації робочих місць за умовами праці від 11.08.2016 № 141-ОД, від 04.08.2021 № 106-ОД, зазначених в довідці, та Переліки робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення.
Відтак, позивачем не підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, згідно статті 114 Закону № 1058 (а.с. 48).
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій № 2148-VIII (далі Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 9 липня 2003 року (далі Закон № 1058-ІV) розділом XIV-І, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
"На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах".
За приписами статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом "а" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
- чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
- жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VІІІ від 2 березня 2015 року (далі Закон № 213-VІІІ), який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б, г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (далі - Рішення № 1-р/2020).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення № 1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б, г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змінЗаконом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України).
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Дана позиція суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року по справі № 360/3611/20 (провадження № 11-209заі21).
З матеріалів справи, а саме з копії паспорту НОМЕР_1 судом встановлено, що на момент звернення до пенсійного органу із заявою від 28.10.2024 року, вік позивача становить 52 роки 05 місяців.
Відтак, відмова в призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла віку 52 роки 05 місяців з посиланням недосягнення нею встановленого пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV, є протиправною.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 у подвійному розмірі до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи на посаді сестри медичної інфекційно-боксованого відділення для дітей молодшого віку з 18.01.2021 по 21.01.2021 та з 23.01.2021 по 30.06.2024, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.
За приписами статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Розмір страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.
Абзацом тридцять шостим статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.
Згідно з абзацом дев`ятим частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. Абзацом першим частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону (абзац перший пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058- IV).
У постанові від 22.04.2022 у справі № 214/3705/17 Верховний Суд сформував правовий висновок, що таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення", в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за перерахунком пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
За правилами статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та в силу приписів пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи у інфекційному відділі закладу охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі, що підтверджується правомірністю заявлених вимог позивачки періоду та підтверджується відомостями зазначеними в трудовій книжки позивачки у закладі охорони здоров`я - інфекційному відділенні.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" від 04.11.1993 № 909 затверджено вичерпний Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Відповідно до пункту 2 Переліку № 909 до вказаного переліку відносяться, лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад); медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи; а також соціального захисту: інтернатні заклади для інвалідів, дітей-інвалідів і престарілих; медичні відділи протезних підприємств - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад). Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ (пункт 2 приміток Переліку № 909).
Отже, згідно пункту 2 приміток Переліку від 04.11.1993 № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Також, згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Порядок ведення трудових книжок працівників визначено в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, відповідно до пунктів 2.2, 2.4 якої до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно дочинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, в оскаржуваному рішенні відповідача не зазначено, які конкретні періоди роботи позивача зараховано чи не зараховано до пільгового та страхового стажу, зокрема, з урахуванням ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення"
В свою чергу з розрахунку стажу, наданому представником Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (а.с.49, 159), суд вбачає, що дійсно до стажу роботи позивача відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не враховано періоди роботи у подвійному розмірі до пільгового стажу за Списком №2 на посаді сестри медичної інфекційно-боксованого відділення для дітей молодшого віку з 18.01.2021 по 21.01.2021 та з 23.01.2021 по 30.06.2024.
Так, відповідачем в оскаржуваному рішенні зазначено, що спірні періоди не підлягають у зарахуванні до пільгового стажу, оскільки не надано витяги з наказів про результати атестації робочих місць за умовами праці від 11.08.2016 №141-ОД, зазначені у Довідці та Переліки робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення.
Судом зі змісту трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 встановлено, що в період з 18.01.2021 по 21.01.2021, з 23.01.2021 по 30.06.2024 позивач працювала на посаді сестри медичної інфекційно - боксованого відділення для дітей молодшого віку Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» (а.с.25 звор.бік).
Також, зазначені відомості підтверджуються Довідкою Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» від 03.10.2024 №01-15/4/77 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, згідно змісту якої ОСОБА_1 працювала повний робочий день в Комунальному некомерційному підприємству Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» і за період з 18.01.2021 по теперішній час виконувала кваліфікований догляд за хворими у інфекційно-боксованому відділенні для дітей молодшого віку згідно посадової інструкцій за професією молодший спеціаліст з медичною освітою відповідає посаді сестри медичної (брата медичного) згідно з кодом 3231 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (випуск 78 «Охорона здоров`я» інфекційно-боксованому відділенні для дітей молодшого віку, що передбачена Списком №2, розд. XXIV Постанови Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016 (а.с.26).
Крім того, наведеною довідкою зазначене, що робоче місце сестри медичної (брат медичний) інфекційно - боксованого відділення для дітей молодшого віку Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» атестовано за Списком №2 згідно наказу №281А від 17.10.1996, наказу №222А від 05.12.2001, наказу №48 від 31.01.2007, наказу №244 від 05.10.2021, наказу №141-ОД від 11.08.2016, наказу №106-ОД від 04.08.2021.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 р. передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинний на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 р. та за результатами проведення атестації робочих, місць за умови праці після 21.08.1992 р.
Тобто в період роботи позивача необхідно застосовувати Список 2, який був чинний у цей період.
Згідно п. 1 розділу XXVI "Установи охорони здоров`я" Списку № 2 затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173 "Об утверждении списков производств, цехов, профессий и должностей, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах" (мовою оригіналу) до Списку №2 відносяться "Младший медицинский персонал, работающий в лепрозориях, психиатрических и психоневрологических учреждениях (непосредственно обслуживающий психических больных), туберкулезных и инфекционных учреждениях (непосредственно обслуживающий больных), прозекторских и моргах (мовою оригіналу).
Згідно до Номенклатури спеціальностей середніх медичних працівників, затвердженої наказом Міністерством охорони здоров`я України N 146 від 23.10.91, до середніх медичних працівників відноситься посада медичної сестри.
При цьому відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників "Охорона здоров`я", затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 березня 2002 р. № 117, сестра медична відноситься до фахівців.
Отже посада сестри медичної інфекційно-боксованого відділення для дітей молодшого віку передбачена Списком № 2.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що трудова книжка позивача є належним та достатнім доказом для підтвердження роботи позивача з 18.01.2021 по 21.01.2021, з 23.01.2021 по 30.06.2024 на посаді медсестри, яка надає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що відповідачем протиправно не враховано у подвійному розмірі до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи на посаді сестри медичної інфекційно-боксованого відділення для дітей молодшого віку з 18.01.2021 по 21.01.2021 та з 23.01.2021 по 30.06.2024, а тому позовні вимоги щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 у подвійному розмірі до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи на посаді сестри медичної інфекційно-боксованого відділення для дітей молодшого віку з 18.01.2021 по 21.01.2021 та з 23.01.2021 по 30.06.2024 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 у подвійному розмірі до страхового стажу періоди роботи на посаді сестри медичної палатної легенево-хірургічного відділення з 11.06.2012 по 09.05.2013, з 11.05.2013 по 08.10.2013, з 10.10.2013 по 26.12.2014, з 29.12.2014 по 16.03.2015, з 18.03.2015 по 29.06.2015, з 01.07.2015 по 30.09.2018, на посаді сестри медичної стаціонару з 01.10.2018 по 23.12.2018, з 25.12.2015 по 25.12.2015, з 29.12.2015 по 30.12.2015, з 01.01.2019 по 30.03.2020, на посаді сестри медичної палатної інфекційно-боксованого відділення для дітей молодшого віку з 18.01.2021 по 21.01.2021, з 23.01.2021 по 30.06.2024, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до частин першої-другої, четвертої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
До набрання чинності Законом №1058-IV умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначались Законом України від 05.11.91 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII).
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону №1788-XII в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу) діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.93 №909 (далі - Перелік №909), до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час, зокрема, на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно - епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.
У примітці 2 Переліку №909 зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Згідно з Переліком закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 28.10.2002 №385, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 за №892/7180, до закладів охорони здоров`я відносяться: лікувально-профілактичні заклади (лікарняні заклади, багатопрофільні, однопрофільні, спеціалізовані, особливого типу, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади переливання крові, швидкої та екстреної медичної допомоги, санаторно-курортні заклади); санітарно-профілактичні заклади; фармацевтичні (аптечні) заклади; інші заклади; заклади медико-соціального захисту; установи/заклади системи соціального захисту населення.
За змістом статті 62 Закону №1788-XII порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Судом зі змісту трудової книжки НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_1 в період:
- з 11.06.2012 по 30.03.2020 року - працювала у ОКЗОЗ «Сумський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» на посаді сестри медичної палатної легенево- хірургічного відділення (01.10.2018 року назву посади змінено на сестра медична стаціонару);
-з 24.10.2020 року по 18.12.2020 року - працювала у КНП «Клінічна лікарня №5» Сумської міської ради на посаді сестри медичної палатної інфекційного небоксованого відділення №5;
-з 18.01.2021 року по теперішній час - працює у КНП СОР «Обласна клінічна лікарня» на посаді сестри медичної інфекційно-боксованого відділення для дітей молодшого віку.
Відповідно до форми РС-право страховий стаж ОСОБА_1 в наведені періоди її трудової діяльності обрахований в одинарному розмірі про що також зазначено і в поясненнях ГУ ПФУ в Миколаївській області (а.с.159).
Отже, за правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вказаний період роботи позивачки у протитуберкульозному диспансері та інфекційно-боксованому відділенні підлягає зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі.
Суд зазначає, що Закон №1058-IV не встановлює обмежень щодо застосування статті 60 Закону №1788-XII при обчисленні пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція статті 60 Закону №1788-XII (із змінами, внесеними згідно із Законом №2205-VIII від 14.11.2017) є чинною на теперішній час та саме норма цього Закону є спеціальною під час вирішення питання про зарахування стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з чим передбачене статтею 60 Закону №1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.
Редакція статті 60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує статтю 60 Закону №1788-XII тa не зупиняє її дію.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 04.12.2019 по справі №689/872/17.
У постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом №1058-IV та Законом №1788-XII вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788 був прийнятий раніше за Закон №1058-IV. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону №1788-XII, то він мав би виключити із Закону №1788-XII усі інші положення, чого зроблено не було.
Суд звертає увагу, що робота позивачки у протитуберкульозному диспансері та інфекційно-боксованому відділенні відповідачем не оспорюється.
Водночас суд зазначає, що записи у трудовій книжці виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати.
При цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості.
А відтак, враховуючи викладене та оскільки відповідачем не заперечується той факт, що періоди роботи позивача з 11.06.2012 по 09.05.2013, з 11.05.2013 по 08.10.2013, з 10.10.2013 по 26.12.2014, з 29.12.2014 по 16.03.2015, з 18.03.2015 по 29.06.2015, з 01.07.2015 по 30.09.2018, на посаді сестри медичної стаціонару з 01.10.2018 по 23.12.2018, з 25.12.2015 по 25.12.2015, з 29.12.2015 по 30.12.2015, з 01.01.2019 по 30.03.2020, на посаді сестри медичної палатної інфекційно-боксованого відділення для дітей молодшого віку з 18.01.2021 по 21.01.2021, з 23.01.2021 по 30.06.2024 набуті у закладах, передбачених ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд зазначає, що відповідачем протиправно було не зараховано до стажу роботи позивача в подвійному розмірі вище зазначені періоди (а.с. 88-89).
Таким чином, суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 у подвійному розмірі до страхового стажу періоди роботи на посаді сестри медичної палатної легенево-хірургічного відділення з 11.06.2012 по 09.05.2013, з 11.05.2013 по 08.10.2013, з 10.10.2013 по 26.12.2014, з 29.12.2014 по 16.03.2015, з 18.03.2015 по 29.06.2015, з 01.07.2015 по 30.09.2018, на посаді сестри медичної стаціонару з 01.10.2018 по 23.12.2018, з 25.12.2015 по 25.12.2015, з 29.12.2015 по 30.12.2015, з 01.01.2019 по 30.03.2020, на посаді сестри медичної палатної інфекційно-боксованого відділення для дітей молодшого віку з 18.01.2021 по 21.01.2021, з 23.01.2021 по 30.06.2024.
Щодо інших посилань учасників справи суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.
Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України та оскільки судом було скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, суму судового збору в розмірі 968,96 грн. (а.с. 54).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук