Справа № 160/27173/24
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: 11 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту про звільнення з військової служби на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у порядку встановленому законодавством;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з військової служби.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Позивач подав відповідачу рапорт з проханням звільнити його з військової служби відповідно до п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (надалі - Закон №2232-ХІІ). Підставою для звільнення з військової служби є сімейні обставини, пов`язані з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за дружиною позивача ОСОБА_2 , яка за довідкою Медико-соціальної експертної комісії (надалі - МСЕК) є інвалідом ІІ групи. Позивач вважає, що ним надані усі документи, які підтверджують наявність у нього підстав для звільнення з військової служби. Натомість, відповідачем не було розглянуто вищевказаний рапорт позивача в порядку, в межах та у спосіб, визначений законодавством України. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, у зв`язку із чим звернувся до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
28 жовтня 2024 року відповідачем надано відзив на адміністративний позов із запереченнями проти заявлених позовних вимог. Зокрема, відповідач зазначив, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки право видавати накази по особовому складу надається командирам військових частин, за посадами яких за штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рану) і вище. Так, військова частина НОМЕР_1 підпорядкована військовій частині НОМЕР_2 , відповідно, саме командир військової частини НОМЕР_2 наділений повноваженнями видавати накази по особовому складу щодо звільнення з військової служби. Відповідач заперечує право позивача на звільнення. Вказує, що рапорт позивача був розглянутий належним чином та прийнято відповідне рішення щодо повернення даного рапорту на доопрацювання, у зв`язку з тим, що у наданій до рапорту довідці МСЕК не встановлена необіхдність у здійсненні стороннього догляду. Відповідач наголошує, що позивач звернувся з рапортом, в якому вказано підстави, що не відповідають пункту 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». З цих підстав просить у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в якості сержанта військової частини НОМЕР_1 на посаді командира відділення зенітного взводу радіолокаційної роти, що не заперучється сторонами.
16 серпня 2024 року позивачем засобами поштового зв`язку на адресу Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було подано рапорт з проханням звільнити його з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст.26 № 2232-ХІІ, а саме: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу): у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії та лікарської консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.
До рапорту позивач надавав завірені копії наступних документів: паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 , довідки про внесення відомостей до ЄДДР, паспорта та РНОКПП ОСОБА_2 , свідоцтва про шлюб, пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , довідки до акта огляду МСЕК, медичного висновку ЛКК, висновку ЛКК (форми 080-4/о).
Згідно з даними Свідоцтва про шлюб (актовий запис №538) ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_1 .
З висновку ЛКК від 21.08.2024 №184 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має діагноз злоякісне новоутворення лівої молочної залози. Рекомендовано соціальні послуги: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Відповідно до Довідки до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №562174 ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності: загальне захворювання. «Протипоказані значні фізичні навантаження, шкідливі умови праці. Може бути пристосована до господарської, канцелярської, легкої підсобницької праці, з неповним робочим днем або тижнем».
28.08.2024 за вхідним номером №981 до стройової частини військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт сержанта ОСОБА_1 з проханням звільнити його з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»(зі змінами), а саме : через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.
30.08.2024 за вихідним номер №637, на підставі пункту 12.9 наказу Міністра оборони України № 170, командиром військової частини НОМЕР_1 було направлено подання до військової частини НОМЕР_2 з приводу звільнення у запас сержанта ОСОБА_1 за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»(зі змінами), а саме: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.
19.09.2024 за вхідним номером №1080 від 11.09.2024 на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшло повідомлення з військової частини НОМЕР_2 про повернення на доопрацювання документів, щодо звільнення у запас нижчепойменованих осіб рядового, сержантського та старшинського складу з наступних причин:
«... сержанта ОСОБА_3 , командира відділення зенітного взводу радіолокаційної роти у зв`язку з тим, що в рапорті військовослужбовця вказані підстави, які не відповідають пункту 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та відсутня виписка з акта огляду МСЕК серії 12ААЕ №562174. Відповідно довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААГ №562174 встановлена II група інвалідності. Факт необхідності здійснювати постійного догляду не підтверджується висновком медико-соціальної експертної комісії відповідно до пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317».
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Спірним у цьому провадженні є питання дотримання відповідачем порядку розгляду поданого позивачем рапорту, а також допустимості висновку ЛКК на підтвердження необхідності здійснення позивачем постійного догляду за дружиною та його звільнення із військової служби за сімейними обставинами.
Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з такого.
Щодо надання оцінки дотримання відповідачем порядку розгляду рапорту.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-ХІV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до підпункту 2.1.6. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом ГК ЗСУ від 07.04.2017 №124 (надалі - Інструкція №124), зі змінами та доповненнями, рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Згідно з підпунктом 3.11.6. Інструкції №124, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
При цьому, 08.08.2024 набрав чинності Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 №531 (надалі - Порядок №531).
Зазначений Порядок визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.
Зокрема, з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).
Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку (п.2 розділу ІІ Порядку №531).
Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Порядку №531 непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Згідно з п. 8 розділу ІІІ Порядку №531, початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Отже, розгляд рапорту відбувається за встановленою процедурою та в межах визначених Порядком №531 строків.
Судом встановлено, що 16 серпня 2024 року позивачем засобами поштового зв`язку на адресу Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було подано рапорт з проханням звільнити його з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст.26 № 2232-ХІІ, а саме: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу): у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії та лікарської консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження прийняття відповідачем рішення за поданим позивачем рапортом.
Суд звертає увагу, що розглянутим вважається той рапорт, за яким прийнято рішення та це рішення або відповідь доведені до військовослужбовця належним чином.
Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.
Надані відповідачем до суду докази на підтвердження направлення відповідачем подання про звільнення ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , а так само отримання повідомлення військової частини про повернення на доопрацювання документів не спростовують обставин того, що відповідач не довів до військовослужбовця рішення за поданим ним рапортом.
Така бездіяльність відповідача призвела до необхідності звернення позивача до суду. Крім того, повідомлення про обставини повернення документів на доопрацювання вже під час ініційованого позивачем судового провадження свідчить про недобросовісність поведінки відповідача, який, в тому числі, позбавив можливості позивача надати додаткові документи для прийняття позитивного рішення про реалізацію рапорту, а так само належним чином сформулювати підстави та предмет позову, визначитися з належним складом учасників процесу.
Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що рапорт сержанта ОСОБА_1 був своєчасно та належним чином розглянутий, про що свідчить віза командира військової частини в лівому верхньому куті, а також погоджено помічником командира військової частини з правової роботи.
Відповідно до ч. 2 розділу ІІІ Порядку №531 командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.
Натомість, наявна на рапорті ОСОБА_1 резолюція не відповідає вимогам додатку 1 Порядку №531.
Також, згідно з ч. 4 розділу ІІІ Порядку №531, якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Натомість, відповідач не надав доказів на підтвердження вчинення ним дій, визначених ч. 4 розділу ІІІ Порядку №531.
Відтак, військовою частиною НОМЕР_1 поданий позивачем рапорт не було розглянуто протягом визначеного Порядком №531 строку та рішення за результатами розгляду не прийнято.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення.
Щодо підстав звільнення позивача з військової служби.
З відзиву вбачається, що відповідач заперечує право позивача на звільнення з тих підстав, що довідка МСЕК не містить застережень щодо потреби дружини позивача в постійному догляді.
Також, відповідач важає, що саме медико-соціальна експертна комісія визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначено ступінь втрати професійної працездатності.
З такою позицією відповідача суд не погоджується, з огляду на таке.
Законом №2232-ХІІ не визначено перелік документів та форми облікових довідок про потребу осіб в сторонньому догляді.
Натомість, з системного аналізу ч.12 статті 26 Закону України №2232-XII визначено два альтернативних документи, які підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за особою: або висновок МСЕК, або ЛКК.
Відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби, відповідач вказав, що у наданій довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією відсутня умова щодо необхідності ОСОБА_2 у постійному сторонньому догляді.
Як зазначалося вище, на підтвердження наявності підстав для звільнення з військової служби позивач надав до рапорту, окрім Довідки до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №562174, копію висновку ЛКК про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та сомообслуговуватися і потребують соцальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 21.08.2024 №184. З тексту висновку ЛКК вбачається, що ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
З огляду на доводи сторін, надані до суду в заявах по суті спору, суд вважає за потрібне дослідити питання щодо того, який саме орган видає медичний висновок щодо необхідності здійснення постійного догляду.
Так, визначення терміну «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 №2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.
У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 № 705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.
У пункті 3 розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін «медичний висновок» визначено, як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.
Отже, медичний висновок - це документ, який містить дані про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.
Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.
В свою чергу, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення № 1317).
Відповідно до пунктів 19, 24 Положення №1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.
Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.
З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).
Щодо повноважень лікарсько-консультативної комісії та медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає таке.
Так, Положенням №1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Відповідно до пункту 3 Положення №1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:
ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;
потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;
потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;
ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;
причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;
медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.
У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.
При цьому, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. В свою чергу, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
В свою чергу, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 №189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 №1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).
Основні завдання ЛКК визначено в пункті 3 розділу ІІІ Порядку.
Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:
форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;
висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».
Пунктом 5 цієї Інструкції визначено, що висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859.
У пункті 4 висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (пункт 8 Інструкції).
Разом з цим, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».
Відповідно до п. 11 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о, висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, видається особам, яким встановлено інвалідність.
Повноваження лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я визначені ще в одному нормативно-правовому акті - наказі Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання», в якій зазначено, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (далі - висновок ЛКК) видається лікарською консультативною комісією (далі - ЛКК) закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.
Відповідно до пункту 1 Інструкції №667 висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.
Відтак, лікарські консультативні комісії можуть видавати висновки із визначенням потреби осіб в постійному сторонньому догляді, проте, для виплати компенсації за здійснення догляду зазначені висновки повинні бути видані за офіційно затвердженими Міністерством охорони здоров`я формами висновків.
Спірні правовідносини не стосуються отримання компенсації за здійснення догляду. Так, предметом розгляду є питання належності виданого ЛКК висновку до підстави, з якою Закон пов`язує право позивача на звільнення з військової служби.
Суд вкотре звертає увагу, що статтею 26 Закону України № 2232-XII не визначено, яким саме документом повинні підтверджуватися обставини того, що особа потребує постійного догляду.
Крім того, як вже було зазначено судом, статтею 26 Закону України № 2232-XII визначено два альтернативних документи, які підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за особою: або висновок МСЕК, або ЛКК.
Враховуючи наведене, на переконання суду, відсутні підстави не приймати до уваги висновок ЛКК про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та сомообслуговуватися і потребують соцальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 21.08.2024 №184.
При цьому, неузгодженість термінів і понять в нормативних актах стосовно документа на підтвердження необхідності постійного догляду не може впливати на реалізацію особою права на звільнення з військової служби.
Резюмуючи зазначене, суд вважає, що доданий до рапорту висновок ЛКК від 21.08.2024 №184 про необхідність постійного стороннього догляду за дружиною позивача є належним та достатнім доказом, який підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ (другої) групи, що, в свою чергу, є належною підставою для звільнення позивача з військової служби.
Суд не погоджується з доводами військової частини в оскаржуваному рішенні про те, що необхідність постійного стороннього догляду має підтверджуватися медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.
Отже, затверджені МОЗ форми (080-4/0, 080-2/о або форма згідно наказу МОЗ від 31.07.2013 № 667) є відповідними документами, які підтверджують необхідність постійного догляду за хворим та дають право на звільнення з військової служби для догляду за інвалідом 2 групи.
Щодо заявленої позовної вимоги про зобов`язання військової частини звільнити ОСОБА_1 з військової служби.
За приписами статті 245 КАС України у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Судом встановлено, що рапорт позивача по суті відповідачем розглянуто не було, жодного рішення за результатом поданого рапорту не прийнято. Доказів доведення до відома позивача рішення за наслідком розгляду рапорту матеріали справи не містять.
Оскільки відповідач не розглянув поданий рапорт позивача та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, то суд, з урахуванням вищенаведеної правової позиції Верховного Суду, в контексті спірних правовідносин може лише зобов`язати відповідача розглянути по суті зазначений рапорт позивача, з урахуванням висновків суду, та повідомити ОСОБА_1 про прийняте рішення у порядку та спосіб, визначений наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 №531 «Про затвердження Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України».
Також, суд звертає увагу, що інвалідність дружині позивача встановлена до 01.02.2025 з датою чергового переогляду 22.01.2025, а висновок ЛКК від 21.08.2024 №184 дійсний до 05.02.2025. Позивачем не надано доказів на підтвердження встановлення інвалідності після 01.02.2025 за наслідками чергового переогляду дружини позивача, що виключає можливість вирішення судом питання про звільнення позивача з військової служби з підстав, зазначених у позовній заяві.
Відтак, позовні вимоги в частині зобов`язання звільнити з військової служби не підлягають задоволенню.
Відповідно до частин 1-2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Інші доводи та заперечення сторін не спростовують вище встановленого судом.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись статтями 242-246, 249, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження : АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 (вх. №981 від 28.08.2024), з урахуванням висновків суду, та повідомити ОСОБА_1 про прийняте рішення у порядку та спосіб, визначений наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 №531 «Про затвердження Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України».
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмо вого провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон