Справа № 380/2076/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/2076/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі Позивач) з вимогами:

- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень - військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889 (далі Постанова №889), до складу сум грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась у 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 роках грошова допомога на оздоровлення, передбачена частиною першою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ).

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 роки із включенням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі Порядок №44).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (далі Відповідач) з 28.12.2011 по 25.01.2025. В період з 2013 по 2017 роки йому виплачувалась грошова допомога на оздоровлення. Одночасно позивач отримував щомісячну додаткову грошову винагороду на підставі Постанови №889. Позивач вважає, що ця винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення і мала бути включена до розрахунку грошової допомоги на оздоровлення, яка обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення відповідно до ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ. Невключення відповідачем цієї винагороди до розрахункової бази є протиправним. Посилається на норми Закону №2011-ХІІ, Постанови КМУ №1294 від 07.11.2007, Постанови №889 та судову практику Верховного Суду. Також обґрунтовує відсутність пропуску строку звернення до суду та право на компенсацію утриманого податку.

Ухвалою від 05 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав. Зазначив, що виплата грошового забезпечення здійснюється відповідно до порядку, затвердженого Міноборони (Інструкція №260, що діяла у спірний період). Посилаючись на п. 30.3 Інструкції №260 та п. 8 Інструкції про порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди (затвердженої наказами МОУ №595 від 14.08.2014 та №550 від 24.10.2016), відповідач стверджує, що щомісячна додаткова грошова винагорода (Постанова №889) не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюються одноразові додаткові види грошового забезпечення. Вважає грошову допомогу на оздоровлення саме таким одноразовим видом забезпечення. Отже, на думку відповідача, винагороду правомірно не було включено до розрахунку допомоги на оздоровлення. Посилається на постанову Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №826/14853/17.

Ухвалою суду від 28 лютого 2025 року у відповідача витребувано належним чином завірені картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2013-2017 роки. Встановлено строк для подання доказів п`ять днів з дня вручення ухвали.

Станом на дату ухвалення рішення витребувані докази відповідачем до суду не подано, причини неподання не повідомлено.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд -

встановив:

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 28.12.2011 по 25.01.2025.

У період з 2013 по 2017 роки позивачу нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення. Факт отримання позивачем у цей же період щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, відповідачем у відзиві не заперечується, заперечується лише правомірність її включення до бази розрахунку допомоги на оздоровлення.

Відповідачем не включено зазначену щомісячну додаткову грошову винагороду до складу місячного грошового забезпечення, з якого розраховувалась грошова допомога на оздоровлення позивачу за 2013-2017 роки.

Це стало підставою для звернення позивача до суду.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ.

Військова служба згідно з частиною першою статті 2 цього Закону є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-(Закон №2011-ХІІ).

Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено в статті 12 Закону №2011-ХІІ. Так, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою цієї статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: - посадовий оклад, оклад за військовим званням; -щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); - одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №1294 від 07.11.2007 (далі - Постанова №1294, була чинною до 28.02.2018, тобто регулює спірні правовідносини) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Суд зазначає, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ» №889 від 22.09.2009 (далі - Постанова №889) Уряд з 1 жовтня 2010 р. встановив військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Позивач отримував щомісячну додаткову грошову винагороду на підставі Постанови №889, а отже, для позивача, як військовослужбовця за контрактом Збройних Сил України щомісячна додаткова грошова винагорода на підставі Постанови №889 в розумінні положень статті 9 Закону №2011-ХІІ та Постанови №1294 була одним із підвидів щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, оскільки: - виплачувалася щомісяця; - мала фіксований розмір у відсотковому відношенні до місячного грошового забезпечення; - складала істотну частину фактичного заробітку військовослужбовця.

Відповідач протиправно не включив суми цієї щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення Позивача, з якого в 2013-2017 роках обчислював грошову допомогу на оздоровлення.

Частиною четвертою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Міністру оборони України надано повноваження визначати лише порядок виплати грошового забезпечення. Водночас, право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення, Законом не віднесено до компетенції Міністра оборони України. Вказані критерії (розмір, види) можуть бути змінені лише законодавцем.

Наведені висновки відображені у Постанові Верховного Суду від 21.04.2021 року справа №380/2427/20, Постанові Верховного Суду від 19.10.2020 р. справа № 826/2205/17, Постанові Верховного Суду від 6.02.2019 р. справа №522/2738/17.

Крім того, суд зазначає, що відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень, не виконав вимоги ухвали суду від 28.02.2025 про надання витребуваних доказів карток грошового забезпечення позивача за спірний період.

Щодо позовних вимог в частині виплати компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, суд зазначає наступне.

Так, згідно пункту 1 Порядку № 44, цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України Про податок з доходів фізичних осіб.

Пункти 4, 5 Порядку № 44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Аналіз наведених вище норм Порядку №44 дає підстави дійти висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 380/813/22 від 27 липня 2023 року.

Частиною 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд враховує актуальну правову позицію Верховного Суду щодо застосування строків звернення до суду у спорах про стягнення заробітної плати (грошового забезпечення), зокрема щодо застосування статті 233 Кодексу законів про працю України (КЗпП) після внесення змін Законом № 2352-IX від 01.07.2022 (чинні з 19.07.2022) та у зв`язку із завершенням дії карантину COVID-19.

Верховний Суд у постанові від 21.03.2025 по справі 460/21394/23 дійшов таких ключових висновків:

1. Щодо періодів до 19.07.2022: Якщо спірні правовідносини охоплюють період до набрання чинності Законом № 2352-IX (тобто до 19 липня 2022 року), то до вимог за цей період застосовується редакція статті 233 КЗпП, яка діяла на той час і не обмежувала строк звернення до суду будь-яким строком.

2. Щодо періодів з 19.07.2022: До вимог, що стосуються періодів з 19 липня 2022 року, застосовується чинна редакція статті 233 КЗпП, яка встановлює тримісячний строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

3. Початок відліку строку після карантину: Зважаючи на положення пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України (щодо продовження строків на час карантину) та дату скасування карантину (30.06.2023), відлік тримісячного строку звернення до суду, встановленого чинною редакцією статті 233 КЗпП, розпочався 01 липня 2023 року. Застосування строку з дати скасування карантину, а не з наступного дня, суперечило б принципу юридичної визначеності.

4. Момент початку перебігу 3-місячного строку при звільненні: У справах про виплату всіх сум, належних працівникові при звільненні (ч. 2 ст. 233 КЗпП в чинній редакції), тримісячний строк обчислюється з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (наприклад, з дати вручення відповідного документа, як-от грошового атестата).

Верховний Суд також прямо зазначив про відступ від попередніх висновків колегій Касаційного адміністративного суду, які інакше трактували застосування редакцій статті 233 КЗпП у часі, момент початку перебігу строку (зокрема, пов`язуючи його лише з датою звільнення або з датою завершення карантину), та застосовували нову редакцію статті 233 КЗпП до періодів правовідносин, що виникли до 19.07.2022.

Відповідно до позиції Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають ураховувати саме останню правову позицію, незалежно від того, чи перераховані усі попередні рішення, від яких відбувся відступ."

Відповідно до ч. 9 ст. 80 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин, суд може розглянути справу за наявними в ній доказами. Ненадання відповідачем карток грошового забезпечення унеможливлює перевірку точних сум нарахованої допомоги та складових місячного забезпечення, однак підтверджує позицію позивача щодо факту невиконання відповідачем обов`язку правильного обчислення допомоги, оскільки відповідач не спростував документально твердження позивача про не включення винагороди до розрахунку.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи та надавши правову оцінку наданим доказам та врахувавши ненадання відповідачем витребуваних доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню повністю.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) звільняються від сплати судового збору. Оскільки даний спір стосується складових грошового забезпечення, позивач правомірно звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 77, 80, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889, до складу сум грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась у 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 роках грошова допомога на оздоровлення, передбачена частиною першою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову допомогу на оздоровлення за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 роки із включенням до бази нарахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889, з урахуванням раніше виплачених сум, та здійснити одночасну компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 21 квітня 2025 року.

Суддя Коморний О.І.