Справа № 460/816/25
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2025 року м. РівнеСправа №460/816/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративної справи за позовом:

ОСОБА_1
доІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування припису, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), в інтересах якого діє адвокат Бузинарський Михайло Юрійович (далі - представник позивача), звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач-1), Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач-2), у якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не направлення позивача на проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби;

визнати протиправним та скасувати припис відповідача-1 від 02.01.2025 № 98;

зобов`язати відповідача-2 направити позивача на проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням штатної ВЛК військового шпиталю ВЧ НОМЕР_2 АДРЕСА_1 від 27.09.2023 № 9662 позивач був визнаний обмежено придатним до військової служби та придатним до служби у частинах забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Саме на вказаній підставі позивач проходив службу у відповідача 1. Окрім того в липні 2024 року позивачу було зроблено операцію на правому колінному суглобі з встановленням штучних пластичних елементів. В подальшому за направленням фахівців військового шпиталю ВЧ НОМЕР_2 АДРЕСА_1 позивач направлявся на лікування у Дубенську міську лікарню. Згідно з епікризом №4712/831 позивач продовжує хворіти та не може переносити більш ніж 3 кг. Після закінчення чергового лікування 27.11.2024, позивач 28.11.2024 звернувся до травматолога військового шпиталю ВЧ НОМЕР_2 АДРЕСА_1 капітана медичної служби ОСОБА_2 , який в медичній книжці позивача 28.11.2024 зробив запис про обмеження фізичного навантаження та скерування на ВЛК для визначення придатності до військової служби. Зауважив, що з наявністю штучного імплантованого правого колінного суглоба він може бути визнаний непридатним до військової служби взагалі. Наступного дня після відвідування військового шпиталю, а саме 29.11.2024 позивач прибувши до відповідача-1 звернувся до свого керівництва з рапортом про направлення на ВЛК, проте замість того, щоб у відповідності до законодавства направити позивача на ВЛК для визначення ступеню придатності до військової служби, відповідач-1 02.01.2025 видав припис № 98 про направлення позивача для проходження служби у ВЧ НОМЕР_1 (бойовій бригаді). В свою чергу відповідач-2 по відмовився направити позивача на ВЛК для визначення придатності до військової служби, усвідомлюючи, що позивач обмежено придатний до військової служби та непридатний для її проходження у бойових частинах. Позивач з огляду на норми Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, вважає поведінку відповідачів та припис відповідача-1 від 02.01.2025 № 98 протиправними. За наведеного, просить позов задовольнити.

Ухвалою від 27.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено строк для подання відповідачами відзиву на позовну заяву.

Відповідач-2 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що не зважаючи на величезну кількість доданих до позову документів, які прямо не стосуються предмету спору, позивач не надав жодного доказу на підтвердження того факту, що він дійсно звертався до відповідача-1 та до відповідача-2 з рапортами про направлення його на огляд військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби. Крім того, представник позивача в позовній заяві провів здійснив аналіз Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402, проте, при цитуванні п. 6.1 використовує невідому редакцію і свідомо не посилається на п. 6.4 Положення, за змістом якого у разі виявлення під час обстеження або лікування у закладі охорони здоров`я (установі) у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють непридатність до військової служби, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи) на підставі подання начальника (керівника) лікувального відділення, в якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис у медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи). За таких обставин, правове значення для справи має виключно останній медичний документ, наявний у позивача та наданий ним до суду, а саме: Виписка № 24- із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 , складена Комунальним некомерційним підприємством «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради. Згідно з якою пацієнт ОСОБА_1 надійшов у стаціонар 01.11.2024 в реабілітаційне відділення та після значного покращення, згідно з медичними записами у виписці, був виписаний 27.11.2024 для продовження служби. Тож, при виписці позивача 27.11.2024 з реабілітаційного стаціонару показів, які зумовлюють непридатність до військової служби, не виявлено обстеженням, отже і на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи) він не направлявся. Далі, за доводами позовної заяви, позивач звернувся до травматолога військового шпиталю, який рекомендував йому обмеження навантаження і не взяв на себе відповідальність скерувати його на огляд військово-лікарської комісії на предмет придатності, оскільки, очевидно, розумів відсутність для цього підстав. Оскільки з 28.11.2024 і до 02.01.2025 позивач більше не лікувався, скарг не виявляв, рапортів не подавав, начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 на виконання наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.12.2024 № 1016-РС видав припис № 98 про направлення позивача для проходження служби у ВЧ НОМЕР_1 . Крім того, зауважив, що прибувши з приписом № 98 до пункту постійної дислокації ВЧ НОМЕР_1 03.01.2025, солдат ОСОБА_1 був зарахований до списків ВЧ НОМЕР_1 на посаду солдата резерву 2 резервного взводу 102 запасної роти ВЧ НОМЕР_1 , того ж дня самовільно залишив ВЧ НОМЕР_1 , йому призупинено виплату грошового забезпечення та знято з продовольчого забезпечення з 04.01.2025, про що видано наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.01.2025 №5, а в подальшому його увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 , про що видано наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.01.2025 №21. Тож, відсутні підстави визнавати протиправною бездіяльність відповідачів щодо ненаправлення позивача на ВЛК для визначення придатності до військової служби, оскільки для цього як відсутні медичні підстави, так і відсутні докази нібито існування та подання відповідного рапорту, на який посилається позивач. Що стосується позовної вимоги про скасування припису ІНФОРМАЦІЯ_3 № 98 від 02.01.2025, то така не підлягає задоволенню з огляду на те, що даний припис виданий на виконання наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.12.2024 № 1016-РС про призначення позивача на посаду солдата резерву 2 резервного взводу 102 запасної роти ВЧ НОМЕР_1 . Крім того, вказаний припис є реалізованим документом, у зв`язку з прибуттям позивача до ВЧ НОМЕР_1 та зарахування його до списків військової частини. Відсутні законні підстави для задоволення і позовної вимоги щодо зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 направити позивача на ВЛК для визначення придатності до військової служби, оскільки суд не є органом уповноваженим встановлювати наявність медичних підстав для такого направлення, а юридичні підстави для цього відсутні. За наведеного просив відмовити в позові повністю.

Ухвала від 27.01.2025 доставлена до електронного кабінету відповідача-1 в підсистемі Електронний суд 27.01.2025.

У встановлений судом строк відповідач-1 відзиву не подав.

Клопотань про продовження процесуального строку для надання відзиву із зазначенням причин від відповідача-1 не надходило.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 02.02.2024 серії НОМЕР_3 .

У період з 25.01.2023 по 02.01.2025 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується записами військового квитка від 28.08.2022 серії НОМЕР_4 .

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії (військова частина НОМЕР_2 ) від 27.09.2023 №9662 гарнізонною ВЛК 27.09.2023 проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 , за наслідками якого на підставі статті: 236, 646, гр. II Розкладу хвороб постановлено: обмежено придатний до військової служби. Непридатний до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах; придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Згідно з епікризом №4712/831 у період з 26.06.2024 по 31.07.2024 проходив лікування застарілого пошкодження ПХЗ правого колінного суглоба, дегенеративні зміни заднього рогу медіального меніску. 24.07.2024 було здійснено дві операції: Артроскопія правого колінного суглоба; Пластика ПХЗ правого колінного суглоба. Проходив лікування постоперативного втручання.

31.07.2024, 30.08.2024, 27.09.2024 гарнізонною ВЛК проведено медичні огляди солдата ОСОБА_1 , за наслідками яких на підставі статті: 65, гр. II Розкладу хвороб постановлено: потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів, що підтверджується довідками ВЛК (військова частина НОМЕР_2 ) від 31.07.2024 №10087, від 30.08.2024 №11459, від 27.09.2024 №12884.

Довідкою ВЛК (військова частина НОМЕР_2 ) від 29.10.2024 №14394 позивача направлено на реабілітаційне лікування (стан після оперативного лікування 24.07.2024) в КНП «Дубенська міська лікарня», де він проходив стаціонарне лікування у період з 30.10.2024 по 27.11.2024, що підтверджується виписками із медичної картки стаціонарного хворого №24- від 01.11.2024 та від 27.11.2024.

02.01.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі наказу Командувача сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.12.2024 №1016-РС та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.01.2025 №2, видано припис №98, яким солдату ОСОБА_1 запропоновано 03.01.2025 вибути в розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_5 для проходження військової служби. Строк прибуття 03.01.2025.

За змістом наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 03.01.2025 №3 солдат ОСОБА_1 03.01.2025 прибув до Ч НОМЕР_1 та з 03.01.2025 зарахований до списків військової частини та на всі види забезпечення.

Вважаючи поведінку відповідачів щодо ненаправлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби протиправною бездіяльністю, а припис від 02.01.2025 №98 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Стаття 2 Закону №2232-XII визначає, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до статті 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Право військовослужбовців на охорону здоров`я та медичну допомогу визначене в статті 11 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII), згідно з абзацом 1 пункту 1 якої охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут), яким керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Статуту військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 4 Статуту).

Військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами (стаття 9 Статуту).

Збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців - важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу) (стаття 233 Статуту).

Відповідно до статті 248 Статуту медичний контроль за станом здоров`я військовослужбовців здійснюється шляхом проведення:

щоденного медичного спостереження за ними у процесі бойової підготовки і в побуті;

медичних оглядів;

поглиблених і контрольних медичних обстежень.

Згідно зі статтею 260 Статуту на стаціонарне лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються в порядку направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я за висновком лікаря військової частини, а для надання допомоги у разі виникнення невідкладного стану за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. За необхідності, з огляду на стан здоров`я військовослужбовця, хворі доставляються до лікувальних закладів у супроводі медичного працівника (фельдшера, санітарного інструктора тощо).

Порядок проходження медичного огляду військовослужбовців визначений в розділі 6 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі Положення №402).

Відповідно до п. 6.1 розділу 6 Положення №402 направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, слідчим, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням (абз.1).

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби (абз.2).

Крім того, пунктом 6.4 розділу 6 Положення №402 У разі виявлення під час обстеження або лікування у закладі охорони здоров`я (установі) у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють непридатність до військової служби, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи) на підставі подання начальника (керівника) лікувального відділення, в якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис у медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи).

Таким чином, направлення військовослужбовця на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби має право здійснювати:

- прямий його начальник від командира окремої частини, йому рівний та вище - за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби (п.6.1 Положення №402);

- начальник (керівник) закладу охорони здоров`я (установи) на підставі подання начальника (керівника) лікувального відділення, в якому військовослужбовець проходить обстеження (лікування) (п. 6.4 Положення №402).

Як встановлено судом з матеріалів справи, після проходження лікування у період з 30.10.2024 по 27.11.2024 у медичному закладі КНП «Дубенська міська лікарня» позивачу видано виписки із медичної картки стаціонарного хворого №24- від 01.11.2024 та від 27.11.2024.

За змістом виписки від 27.11.2024 №24- позивачу рекомендовано: Консультація травматолога військового шпиталю щодо вирішення питання про подальше лікування/реабілітацію; Звільнити від носіння бронежилета, участі у стройовій підготовці і шикуваннях, робіт пов`язаних із переміщенням та перенесенням значних вантажів (понад 3 кг), які потребують великих фізичних зусиль; Уникати переохолодження; Періодичні курси відновної терапії.

Згідно із записами медичної книжки солдата ОСОБА_1 за наслідками обстеження у травматолога 28.11.2024 позивачу рекомендовано: обмежити фізичні навантаження; скерувати на ВЛК для визначення придатності до військової служби.

Разом з тим, за наслідками лікування начальником (керівником) військового шпиталю не було прийнято рішення про направлення ОСОБА_1 на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності його до військової служби. Докази протилежного в матеріалах судової справи відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки керівник закладу охорони здоров`я, в якому ОСОБА_1 проходив лікування, не прийняв рішення щодо направлення його на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби, то у відповідачів відсутні правові підстави для направлення військовослужбовця на медичний огляд ВЛК. Адже після завершення лікування позивач скерований для продовження проходження військової служби.

Крім того, в матеріалах судової справи відсутні будь-які належні й допустимі докази звернення позивача до відповідачів з рапортами щодо направлення його на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби. При цьому відповідач-2 таку обставину заперечив.

Суд зауважує, що згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що учасник судового процесу - суб`єкт владних повноважень повинен доводити правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності виключно в адміністративних справах про їх оскарження. Водночас, інший учасник судового процесу не позбавлений обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги чи заперечення. Тобто обов`язок доказування в адміністративному процесі не покладено виключно на суб`єкта владних повноважень, а розподілений в залежності від вимог та заперечень.

У даному випадку обов`язок доказування правомірності оспорюваної поведінки належить відповідачам, в той час як позивач зобов`язаний підтвердити належними та допустимими доказами обставини, які стали підставою для звернення до суду з позовом щодо оскарження такої поведінки.

Подібні висновки сформовано Великою Палатою Верховного Суду, які викладені у постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19, згідно з якими: «…визначений цією правовою нормою [ч. 2 ст. 77 КАС України] обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги» (п. 47 постанови).

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази звернення позивача до відповідачів з рапортами щодо направлення його до військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби, то оспорювана поведінка відповідачів не може свідчити про порушення ними чинного законодавства України та, як наслідок, прав позивача.

Окрім цього, суд враховує, що долученими до відзиву відповідачем-2 доказами підтверджується, що солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , з 04.01.2025 йому призупинено виплату грошового забезпечення, з 05.01.2025 знятий з продовольчого забезпечення, з 20.01.2025 увільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 . Представник позивача таких обставин не заперечив. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання протиправною бездіяльність відповідача-2 щодо ненаправлення позивача на ВЛК для визначення придатності до військової служби, а також для зобов`язання відповідача-2 вчинити відповідні дії.

Щодо правомірності припису відповідача-1 від 02.01.2025 № 98 суд врахував таке.

Відповідно до п. 110 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення №1153/2008), переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється, зокрема, між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні з`єднання, військові частини та оперативні командування.

Згідно з п. 112 Положення №1153/2008 військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.

Як встановлено судом, припис від 02.01.2025 №98, яким солдату ОСОБА_1 запропоновано 03.01.2025 вибути в розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_5 для проходження військової служби, виданий начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі наказу Командувача сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.12.2024 №1016-РС та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.01.2025 №2.

В матеріалах судової справи відсутні докази визнання таких наказів нечинними, а тому покликання позивача на протиправність спірного припису є безпідставним.

Крім того, як правильно зазначив відповідач-2, спірний припис є реалізованим документом, оскільки з прибуттям позивача до ВЧ НОМЕР_1 та зарахуванням його до списків військової частини, що підтверджується наказом від 03.01.2025 №3, припис вичерпав свою дію, а тому його скасування не призведе до захисту та поновлення прав позивача, які, на його думку, є порушеними.

Суд зауважує, що в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, передумовою для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які у даному випадку відсутні.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи результати судового розгляду справи, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування припису, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 ) Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 )

Повний текст рішення складений 18 квітня 2025 року.

Суддя Н.О. Дорошенко