Справа № 200/644/25
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року Справа№200/644/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною дію або бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

30 січня 2025 року ОСОБА_1 , позивач, звернувся з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Військової частини НОМЕР_1 :

- визнати протиправною бездіяльність (дії) Військової частини НОМЕР_1 щодо безпідставного не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у збільшеному до 100000,00 грн. на місяць розмірі за період лікування (з 16 травня 2022 року по 17 травня 2022 року, з 17 травня 2022 року по 31 травня 2022 року) у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаною із захистом Батьківщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати невиплати ОСОБА_1 додаткову винагороду у збільшеному до 100000,00 грн. на місяць розмірі за період лікування (з 16 травня 2022 року по 17 травня 2022 року, з 17 травня 2022 року по 31 травня 2022 року) у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаною із захистом Батьківщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- визнати протиправною бездіяльність (дії) Військової частини НОМЕР_1 щодо безпідставного не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, у зв`язку з пораненням військовослужбовця під час виконання завдань під час воєнного стану.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

05 лютого 2025 року позивач, з метою виконання вимог ухвали суду від 03 лютого 2025 року, надав до суду уточнену позовну заяву.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вирішено ряд процесуальних питань.

13 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву та докази по справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року у сторін витребувано визначені судом докази по справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у сторін повторно витребувано визначені судом докази по справі.

16 квітня 2025 року позивач надав до суду доказ по справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року у відповідача втретє витребувано визначені судом докази по справі.

21 квітня 2025 року відповідач надав до суду додаткові пояснення, в яких, зокрема, заявив клопотання про залучення в якості співвідповідача Військову частину НОМЕР_2 , та надав докази по справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , про залучення до участі у справі №200/644/25 співвідповідача.

Інші заяви та клопотання по розглядаємій справі не надходили.

За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 03 серпня 2021 року по теперішній час перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 . 14 травня 2022 року під час виконання бойового завдання в районі н.п. Володимирівка Донецької області отримав поранення: вибухова травма, множині вогнепальні осколкові непроникаючі поранення м`яких тканин лобно-тім`яної ділянки, передніх поверхонь та черевної порожнини, з наявністю сторонніх тіл (дрібних металевих осколків). Після отриманого поранення був евакуйований в Військово медичний клінічний центр Центрального регіону. З 16 травня 2022 року по 17 травня 2022 року лікувався в Військово медичний клінічний центр Центрального регіону. З 17 травня 2022 року по 31 травня 2022 року лікувався в КП «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради. 28 грудня 2024 року позивач надсилав рапорт Командиру військової частини НОМЕР_1 через Військову частину НОМЕР_2 , яка є уповноваженою на прийом кореспонденції, з інформацію про отримання лікування, медичними документами, які підтверджують періоди, та проханням виплатити: додаткову грошову винагороду на період лікування після отриманого поранення в розмірі 100000,00 грн. на місяць, виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, у зв`язку з отриманим пораненням під час захисту Батьківщини. Станом на момент подання позову, жодних виплат чи відповіді не надходило.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не виплачує йому додаткову винагороду за період лікування після отриманого поранення в розмірі 100000,00 грн. на місяць за період лікування та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік. Просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України№168 передбачає, що військовослужбовцям виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000, грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Відповідно до абзацу 3 пункту 10 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197, у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн. також включаються військовослужбовці, які: захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення), - за час перебування в полоні (заручниках) та до дня звільнення включно або за час перебування в інтернуванні та до дня повернення до України або за час безвісної відсутності. Тобто, додаткова винагорода виплачується у розмірі 100 000 грн., які захоплені в полон за час перебування в полоні. Відповідач зауважує, що за спірний період позивач в полоні не перебував та не брав безпосередню участь у бойових діях.

Крім того, відповідач зазначив, що фінансово-економічною службою Військової частини НОМЕР_1 позивачу було нараховане грошове забезпечення в повному обсязі відповідно до чинного законодавства України. Позивач відповідно до пункту 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» не звертався стосовно виплат та компенсацій до свого безпосереднього начальника. Відповідних рапортів не подавав.

У додаткових поясненнях відповідач зазначив, що рапорт позивача від 28 грудня 2024 року, який надсилався 28 грудня 2024 року рекомендованим листом на ім`я Військової частини НОМЕР_1 , відповідачем не отримано. Також, відповідач зауважив, що юридичною адресою Військової частини НОМЕР_1 являється адреса: АДРЕСА_1 . На даний момент м. Сєвєродонецьк знаходиться на непідконтрольній території, тому адресою для листування являється електронна пошта post_а.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_3 .

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах згідно зі статтею 43 КАС України має адміністративну процесуальну дієздатність.

Позивач має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Позивач є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_6 , що видано 13 квітня 2018 року. Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 03 серпня 2021 року, що підтверджується матеріалами справи та не оскаржується відповідачем.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03 серпня 2021 року №221 старшого солдата ОСОБА_1 з 03 серпня 2021 року зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12 березня 2022 року №134 старший солдат ОСОБА_1 вибув до лікувального закладу, у зв`язку з пораненням, контузією, травмуванням, отриманих під час ведення бойових дій, з 12 березня 2022 року до міської лікарні м. Курахове.

З 16 травня 2022 року по 17 травня 2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні клініки ушкоджень Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону з діагнозом: Вибухова травма (14 травня 2022 року). Множинні вогнепальні осколкові непроникаючі поранення м`яких тканин лобно-тім`яної ділянки, передніх поверхонь грудної клітки та черевної порожнини, з наявністю сторонніх тіл (дрібних металевих осколків). Стан після ПХО (14 травня 2022 року). Зазначене підтверджується перевідним епікрізом №4769.

З 17 травня 2022 року по 31 травня 2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради з діагнозом: S30.8 Вибухова травма (14 травня 2022 року). Множинні вогнепальні осколкові непроникаючі поранення м`яких тканин лобно-тім`яної ділянки, передніх поверхонь грудної клітки та черевної порожнини, з наявністю сторонніх тіл ( дрібних металевих осколків). Стан після ПХО (14 травня 2022 року). Висічення некротичних тканин передньої стінки грудної та черевної стінки з накладанням первинно-відтермінованих швів (20 травня 2022 року). Зазначене підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого №4393 від 31 травня 2022 року.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30 травня 2022 року №152 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 з 13 травня 2022 року старшого солдата ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04 червня 2022 року №157 старший солдат ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , прибув з лікувального закладу в КП «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради з 04 червня 2022 року та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 05 липня 2022 року №3008 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), згідно якої старший солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець Військової частини НОМЕР_1 14 травня 2022 року отримав поранення. Діагноз: вибухова травма, множині вогнепальні осколкові непроникаючі поранення м`яких тканин лобно тім`яної ділянки, передніх поверхонь та черевної порожнини, з наявністю сторонніх тіл (дрібних металевих осколків). За обставин: встановлено з акту службового розслідування №636 від 04 липня 2022 року по факту отримання травми (поранення) військовослужбовцем розвідником кулеметником 3 розвідувального відділення 2 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , що 14 травня 2022 року приблизно о 08 год. 00 хв., у зоні бойових дій поблизу населеного пункту Володимирівка Донецької області під час виконання військового обов`язку по захисту Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку Збройних Сил Російської Федерації під час ворожого артилерійського та стрілецького обстрілу позицій було поранено розвідника кулеметника 3 розвідувального відділення 2 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_1 . Перебував у засобах індивідуального захисту українського виробника (бронежилет «Корсар» та шолом кевларовий). Старшого солдата ОСОБА_1 вважати таким, що отримав поранення, яке пов`язане з виконанням своїх службових обов`язків під час несення військової служби, по захисту Батьківщини та територіальної цілісності України і не порушенні державного суверенітету та території Донецької та Луганської області. В стані алкогольного та/або наркотичного сп`яніння не перебував. Підстава: наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 04 липня 2022 року №700.

Відповідно до листа начальника управління персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20 листопада 2024 року вих.№116/2/1/1/65889, наявного в матеріалах справи, Військова частина НОМЕР_1 використовує адресу для листування: АДРЕСА_2 (через Військову частину НОМЕР_2 ).

28 грудня 2024 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому, зокрема, просив:

1. Виплатити додаткову грошову винагороду за період лікування з 16 травня 2022 року по 31 травня 2022 року (у розмірі 100000,00 грн. на місяць).

2. Виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, у зв`язку з отриманим пораненням під час захисту Батьківщини.

3. Виплатити позивачу починаючи з 03 серпня 2021 року по 12 березня 2023 року включно, розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.

Зазначений рапорт направлено 28 грудня 2024 року рекомендованим листом на ім`я Військової частини НОМЕР_2 / НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , трек-номер НОМЕР_7 , що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком №69844 АТ «Укрпошта» від 28 грудня 2024 року.

Відповіді на зазначений рапорт позивача матеріали справи не містять.

Позивач, не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, звернувся із цим позовом до суду.

Відповідно до довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення за період з січня 2022 року по грудень 2022 року ОСОБА_1 у травні 2022 року (виплачено в червні 2022 року) позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн. Загальний розмір грошового забезпечення до виплати у травні 2022 року (виплачено в червні 2022 року) склав 113076,98 грн.

Згідно з відомістю Військової частини НОМЕР_1 зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) за період з 17 січня 2022 року по 30 грудня 2022 року ОСОБА_1 14 червня 2022 року зараховано 14576,98 грн., 23 червня 2022 року 98500,00 грн. Тобто, позивачу зараховано грошове забезпечення у червні 2022 року за травень 2022 року у загальному розмірі 113076,98 грн.

Відповідно до довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення за період з січня 2024 року по грудень 2024 року ОСОБА_1 у січні 2024 року (виплачено в лютому 2024 року) позивачу нараховано та виплачено грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 22023,08 грн.

Доказів нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік матеріали розглядаємої справи не містять.

Отже, спірним питанням у справі є правомірність допущення відповідачем бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному до 100000,00 грн. на місяць розмірі за період лікування (з 16 травня 2022 року по 17 травня 2022 року, з 17 травня 2022 року по 31 травня 2022 року) у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаною із захистом Батьківщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та щодо не нарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

Суд зауважує, що наявна в матеріалах справи інформація з вебпорталу АТ «Укрпошта» щодо поштового відправлення з трек-номером «750» жодним чином не підтверджує вручення відповідачу рапорту позивача від 28 грудня 2024 року, який відправлено рекомендованим листом з трек-номером «718». Разом із цим, інших доказів на підтвердження факту отримання відповідачем рапорту позивача від 28 грудня 2024 року матеріали розглядаємої справи не містять.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою-другою статті 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 06 липня 1999 року №8-рп/99, зауважив, що «служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо».

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №2011-XII).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види відповідного грошового забезпечення підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно із пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Постанова №704) грошове забезпечення військовослужбовців, складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови №704 передбачено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється у порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №260), врегульовані правила та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам та визначена структура (складові) грошового забезпечення, яка є аналогічною структурі грошового забезпечення, визначеної у частині другій статті 9 Закону №2011-ХІІ та у пункті 2 Постанови №704.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжено станом і на теперішній час.

Пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції чинній на дату прийняття та на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Постанова №168), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Разом із цим, постановами Кабінету Міністрів України №217 від 07 березня 2022 року та №350 від 22 березня 2022 року, які застосовується з 24 лютого 2022 року, до постанови №168 від 28 лютого 2022 року внесено відповідні зміни та доповнення.

Суд зазначає, що Постановою №168 не визначено перелік документів, які мають підтверджувати участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення відповідних заходів.

Інших нормативно-правових документів (наказів, доручень), які би встановлювали порядок та умови виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, та були належним чином зареєстровані Міністерством оборони України, у період з лютого 2022 року по травень 2022 року не видавалось.

Беручи до уваги, що протягом спірних правовідносин був відсутній належний підзаконний нормативно-правовий акт щодо встановлення порядку та умов виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, військовослужбовцям Збройних Сил України, який був зареєстрований в Мінюсті України, суд висновує, що єдиним чинним у спірний період підзаконним нормативно-правовим актом, яким визначались підстави, порядок та умови виплати відповідачем додаткової винагороди, що передбачена Постановою №168, була лише сама Постанова №168.

Як вже зазначалось, згідно з пунктом 1 Постанови №168 обов`язковою умовою для виплати додаткової винагороди (збільшеної до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах) є встановлення факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях чи забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

При цьому, на період дії спірних правовідносин не було визначено, які документи підтверджують участь військовослужбовців Збройних Сил України у бойових діях чи у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Суд зауважує, що відповідачем жодним чином не заперечується факт того, що позивач 14 травня 2022 року отримав поранення, яке пов`язане з виконанням його службових обов`язків під час несення військової служби, по захисту Батьківщини та територіальної цілісності України і не порушенні державного суверенітету та території Донецької та Луганської області, та у період з 16 травня 2022 року по 31 травня 2022 року він перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах.

Разом із цим, як встановлено судом вище, позивачу у червні 2022 року було нараховано та сплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, за травень 2022 року у розмірі 100000,00 грн., що підтверджується довідкою про нарахування та утримання грошового забезпечення за період з січня 2022 року по грудень 2022 року та відомістю Військової частини НОМЕР_1 зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) за період з 17 січня 2022 року по 30 грудня 2022 року ОСОБА_1 .

Водночас, протилежного позивачем в межах цієї справи не доведено, відповідними доказами не підтверджено.

Отже, у суду наявні всі підстави вважати, що за період з 01 травня 2022 року по 31 травня 2022 року позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, у збільшену до 100000,00 грн. в розрахунку на місяць, в повному обсязі.

Враховуючи зазначене, оскільки позивачу за травень 2022 року нараховано та сплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, за травень 2022 року у розмірі 100000,00 грн., позовні вимоги в частині нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному до 100000,00 грн. в розрахунку на місяць за період лікування з 16 травня 2022 року по 17 травня 2022 року, з 17 травня 2022 року по 31 травня 2022 року, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, суд зазначає наступне.

За змістом підпункту 3 пункту 5 Постанови №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань регламентовано розділом XXIV «Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» Порядку №260, пунктом 1 якого передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до абзаців 1, 3 пункту 7 розділу XXIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

За правилами пункту 9 розділу XXIV Порядку №260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Отже, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі наказу командира, а рішення про її надання приймається на підставі поданої військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Перелік обставин, коли військовослужбовцю надається матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань у 2024 році, встановлюється окремим дорученням Міністра оборони України №183/уд від 16 січня 2024 року.

Так, пунктом 6 окремого доручення Міністра оборони України №183/уд від 16 січня 2024 року визначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:

смерть військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця;

поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця, пов`язаного із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;

у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);

захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С;

безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;

сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується один раз у 2024 році за однією з вищезазначених підстав внаслідок події, яка настала у 2024 році або у 2023 році, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події (крім підстав зазначених в абзацах четвертому та дев`ятому цього пункту).

Із наведеного вбачається, що матеріальна допомога для вирішення соціально- побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується один раз на рік за рапортом військовослужбовця, який проходить службу, на підставі наказу командира військової частини, у разі наявності фонду грошового забезпечення.

Як встановлено судом, 28 грудня 2024 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому, зокрема, просив виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, у зв`язку з отриманим пораненням під час захисту Батьківщини.

Зазначений рапорт позивачем направлено 28 грудня 2024 року рекомендованим листом на ім`я Військової частини НОМЕР_2 / НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , трек-номер НОМЕР_7 , що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком №69844 АТ «Укрпошта» від 28 грудня 2024 року.

Водночас, відповідач зазначає, що юридичною адресою Військової частини НОМЕР_1 являється адреса: АДРЕСА_1 . На даний момент м. Сєвєродонецьк знаходиться на непідконтрольній території, тому адресою для листування являється електронна пошта post_а.

Разом із цим, в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем (командиром (начальником) позивача) рапорту позивача від 28 грудня 2024 року.

Отже, у зв`язку з неотриманням рапорту на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році, у відповідача були відсутні правові підстави для нарахування та виплати такої допомоги позивачу у 2024 році.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності (дій) щодо не нарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році.

Оскільки, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для виплати позивачу спірної допомоги, розрахунок суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році не здійснюється.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (частина друга статті 77 КАС України).

Підсумовуючи вищевикладене, повно та всебічно проаналізувавши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; рнокпп НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною дію або бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 21 квітня 2025 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна