Справа № 738/122/25
Суддя: Волошина Н. В.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 738/122/25
№ провадження 2-а/738/8/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року м. Мена

Менський районний суд Чернігівської області у складі:

судді - Волошиної Н.В.

з участю:

секретаря судового засідання Іванько А.С.

представника позивача Омельяненко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить суд скасувати постанову №2 та постанову №3, які винесені 06 січня 2025 pоку TBO начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , про накладення на ОСОБА_1 адміністративних стягнень за вчинення правопорушень, передбачених частиною 3 статті 210-1 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн за кожною постановою, та змінити захід адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 17 000 гривень, накладений на ОСОБА_1 постановою по справі про адміністративне правопорушення № 2 від 6.01.2025 року та захід адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 17 000 гривень, накладений на ОСОБА_1 постановою по справі про адміністративне правопорушення №3 від 06.01.2025 року, із застосуванням частини 2 статті 36 КУпАП на адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що в постановах №2 та №3 від 06.01.2025 року, які були винесені ТВО начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 , відсутнє посилання на положення статті 36 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у межах санкції статті, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме: не прибув за повісткою №915691 від 31.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 у вказані терміни, чим порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час дії воєнного стану.

Окрім того, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення зобов`язують призначати стягнення в межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, та з урахуванням обставин, встановлених статтею 33 кодексу.

Статтею 27 КУпАП штраф визначено як грошове стягнення, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України. У санкціях статей (санкціях частин статей) КУпАП стягнення у виді штрафу визначено в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян. Таким чином, Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко і послідовно вказується на єдиний вимір розміру стягнення у виді штрафу - неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Згідно з «Перехідними положеннями» Податкового кодексу (пункт 5 підрозділу 1 розділ ХХ), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктами 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділ IV цього кодексу для відповідного року. Отже, при накладенні стягнення у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією відповідної статті КУпАП, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із визначенням його у грошовій сумі в перерахунку його розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Разом з тим, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, посадовою особою вимог закону щодо призначення стягнення у виді штрафу не дотримано та призначено штраф у грошовій сумі без визначення кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що суперечить нормам чинного КУпАП.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2025 року позовна заява прийнята для розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні, розгляд справи неодноразово відкладався, останній раз на 17 квітня 2024 року.

27 січня 2025 року від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на наявність складів адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 210-1 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .. Також зазначає про те, що позивач вчинив два різні правопорушення, а тому по кожному з них було винесено постанови з мінімальним штрафом 17000 грн, розгляд справ здійснювався в один день для зручності позивача, але в різний час.

Від позивача відповідь на відзив не надходив.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, наполягає на їх задоволенні та додатково пояснила, що позивач не оскаржує постанови, винесені ТВО начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 , у частині визнання його винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 210-1 КУпАП, а лише просить замінити захід стягнення, оскільки посадовою особою відповідача під час розгляду справи не було застосовано ч.2 ст. 36 КУпАП, та при накладенні адміністративних стягнень не було враховано правила накладення адміністративних стягнень, передбачених ст. 33 КУпАП.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну зазначив про розгляд справи без участі представника відповідача.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з частиною 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За визначенням статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи принцип змагальності адміністративного процесу та встановлений КАС України обов`язок відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, суд вирішує спір на основі викладених в позові аргументів та з`ясованих в судовому засіданні обставин.

Судом встановлено, що 02 січня 2025 року стосовно ОСОБА_1 . НВОМР-ЗН ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення №2, згідно з яким 02 січня 2025 року о 20 год 55 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_1 09 листопада 2024 року не прибув за повісткою №915691 від 31 жовтня 2024 року, сформованою через ЄДРПВР та направленою за адресою проживання, яка була повернута до ТЦК 13 листопада 2024 року через відсутність адресата, у вказаний у ній термін, чим порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час дії воєнного стану, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, та протокол про адміністративне правопорушення №3, згідно з яким 02 січня 2025 року о 21 год 15 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_1 не надав на перевірку уповноваженій особі власний військово-обліковий документ, чим порушив вимоги абз. 1 ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час дії воєнного стану, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

06 січня 2025 року ТВО начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 , 1991 року народження, винний у вчиненні адміністративного правопорушення та підлягає адміністративній відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме: порушення військовозобов`язаним ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в особливий період (воєнний стан, згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами), затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ та абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), а саме: військовозобов`язаний ОСОБА_1 не прибув за повісткою №915691 від 31 жовтня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , сформованою ЄДРПВР та надісланої через АТ Укрпошта», за адресою проживання, яка була повернута до ТЦК 13 листопада 2024 року через відсутність адресата, будучи належним чином оповіщений не прибув у вказані терміни, чим порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час дії воєнного стану.

За результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення винесено постанову №2 від 06 січня 2025 року та застосовано стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000 грн. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність не виявлено, майнової шкоди не заподіяно.

Також, 06 січня 2025 року ТВО начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 , 1991 року народження, винний у вчиненні адміністративного правопорушення та підлягає адміністративній відповідальності, передбаченій ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за порушення військовозобов`язаним абз. 1 ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у період проведення мобілізації громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`явити його за вимогою уповноваженого представника ТЦК та СП) в особливий період (воєнний стан, згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами), затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ та абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), а саме: військовозобов`язаний ОСОБА_1 не надав на перевірку уповноваженій особі власний військово-обліковий документ, чим порушив вимоги абз. 1 ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час дії воєнного стану.

За результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення винесено постанову №3 від 06.01.2025 року та застосовано стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000 грн. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність не виявлено, майнової шкоди не заподіяно.

08 січня 2025 року позивачем отримано постанови №2 та №3 по справах про адміністративні правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позивачем не оскаржуються вказані постанови у частині визнання його винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, він не заперечує факт вчинення ним адміністративних правопорушень, при цьому не погоджується з постановами у частині накладення на нього адміністративних стягнень, посилаючись на те, що в постановах №2 та №3 від 06.01.2025 року ТВО начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 відсутнє посилання на положення статті 36 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у межах санкції статті, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

При накладенні адміністративних стягнень щодо вчинення кількох правопорушень необхідно керуватися вимогами статті 36 КупАП.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень (частина 2 статті 36 КУпАП).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 інкримінується вчинення двох адміністративних правопорушень, справи про притягнення його до адміністративної відповідальності вирішувалися однією посадовою особою, а саме ТВО начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 , щодо однієї особи, в один і той самий день та майже в один і той же час, при цьому посадовою особою не було застосовано положення статті 36 КУпАП, адміністративне стягнення накладено не у межах санкції статті, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а за кожне правопорушення окремо.

Також при накладенні адміністративних стягнень не було враховано правила накладення адміністративних стягнень, передбачені ст. 33 КУпАП.

Під час розгляду протоколів про адміністративне правопорушення позивач перебував на обстеженні, що підтверджується електронними скеруваннями від 31.12.2024 року, консультаційним висновком від 06.01.2025 року (додається), а отже не мав можливості особисто прибути для участі у розгляді справи до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має ряд хронічних захворювань, є особою з інвалідністю 3 групи, згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу за період з січня 2024 року по січень 2025 року інформація щодо джерел/сум виплачених доходів та утриманих податків відсутня.

Проте ці положення закону також не були враховані посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 та нею не вживались будь-які заходи щодо встановлення обставин, передбачених статтею 33 КУпАП.

Слушним також є посилання позивача на те, що стягнення у виді штрафу повинно визначатися в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян із визначенням його у грошовій сумі в перерахунку його розміру в гривнях.

За таких обставин, постанови №2 та №3 від 06.01.2025 року не відповідають вищевказаним вимогам закону.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, враховуючи вказані вище суперечності, суд дійшов висновку про необхідність скасування постанов про адміністративне правопорушення з направленням справ на новий розгляд до компетентного органу.

Відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд встановив, що позивач при подачі позовної заяви до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує роз`яснення, які містяться в п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» та відповідно до яких, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Суд дійшов висновку, з урахуванням положень частини першої статті 139 КАС України, судові витрати, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору у розмірі 605,60 грн необхідно стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-6, 77, 139, 241-246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову №2 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 06 січня 2025 року, винесену ТВО начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень та надіслати справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скасувати постанову №3 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 06 січня 2025 року, винесену ТВО начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень та надіслати справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому не було вручено копію рішення після його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач:

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач:

ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя Н.В.Волошина