Справа № 560/12040/24
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/12040/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

21 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2024 року позивач, - ОСОБА_1 , звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 17.05.2024 №64.

Також, позивач просить зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи з 26.11.1991 по 22.11.2007, нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.11.2024 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №64 від 17.05.2024 щодо відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 період роботи лаборантом з 26.11.1991 по 22.11.2007, згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.06.1983, а також нарахувати та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення на підставі п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та надав неповну оцінку доказам наявним в матеріалах справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 26.02.2024 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

09.05.2024 позивачка звернулась до пенсійного органу з заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві о/р № НОМЕР_2 від 17.05.2024 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно з п. 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".

У рішенні зазначено наступне: "згідно з даними трудової книжки гр. ОСОБА_1 період роботи з 26.11.1991 по 22.11.2007 у Державному закладі "Голопристанська районна санітарно-епідеміологічна станція" не можливо зарахувати до страхового стажу відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки вказані посади "лаборант по я/х" та "лаборант" не передбачені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23 жовтня 1991 р. №146 "Про атестацію середніх медичних працівників", що діяв до набрання чинності Наказом Міністерства охорони здоров`я від 23.11.2007 №742.

Пунктом 4.7 Положення про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я від 23.11.2007 № 742, встановлено, що до стажу роботи для атестації за спеціальністю "лаборанта справа (гігієна)", зараховується період роботи на посадах фельдшерів-лаборантів та лаборантів усіх найменувань, лаборантів з контролю дезинфекції лабораторій (відділів, відділень) санітарно-епідеміологічних закладів та бактеріологічних лабораторій (відділів, відділень) закладів охорони здоров`я.

Страховий стаж гр. ОСОБА_1 який можливо зарахувати до вислуги років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" згідно з довідками, наданими до заяви від 09.05.2024 №793 та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку за період починаючи з 23.11.2007, складає 16 років 2 місяці 3 дні, що недостатньо для встановлення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно з п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058".

Про прийняте рішення позивачку повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 5432-4589/М-02/8-2100/24 від 20.06.2024.

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 Порядку №1191, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Що стосується зарахування періоду роботи позивачки у Державному закладі "Голопристанська районна санітарно-епідеміологічна станція" на посаді лаборанта по я/х та лаборанта з 26.11.1991 по 22.11.2007, суд першої інстанції зазначив, що до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відносяться посади лікарів та середній медичний персонал (незалежно від найменувань посад).

Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників системи охорони здоров`я, який затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.03.2002 № 117 (зі змінами), передбачені посади фахівців, у тому числі: «лаборант (медицина)», «лаборант санітарно-гігієнічної лабораторії».

Поряд з цим, протягом спірного періоду роботи позивачки діяв наказ Міністерства охорони здоров`я України № 195 від 25 грудня 1992 «Про затвердження Переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю".

Згідно з цим наказом посаду медичного лаборанта, яка є посадою середнього медичного персоналу, могла займати особа, яка закінчила середній спеціальний медичний заклад.

Дипломом серії НОМЕР_3 від 02.07.1982 підтверджується, що позивачка закінчила Херсонське медичне училище, яке було базовим закладом вищої освіти першого рівня акредитації.

З огляду на це, посади лаборанта по я/х та лаборанта, на яких позивачка працювала з 26.11.1991 по 22.11.2007, є посадами середнього медичного персоналу, отже вона має право на зарахування до спеціального стажу періоду роботи з 26.11.1991 по 22.11.2007.

Право особи на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах, а також вихід на пенсію саме з однієї з таких посад у закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Встановлено, що ОСОБА_1 призначена пенсія за віком вперше, станом на день досягнення пенсійного віку позивачка працювала у закладі державної та/або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е"- "ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", стаж роботи на таких посадах на момент досягнення пенсійного віку становив понад 30 років, інші види пенсій раніше не призначались.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка відповідає умовам необхідним для призначення та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена п. 7-1 Перехідних положень розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Оскільки відповідачі не обґрунтували правомірність прийнятого рішення і доводи позивачки належними доказами не спростували, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-ІV).

Пунктом 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення; Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Як встановлено пунктом 5 Порядку №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі № 466/5637/17.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати (пункти 6, 7 Порядку №1191).

В свою чергу, згідно з ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи встановлено, що позивач перебуває на обліку в пенсійному органі та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Обставини стосовно того, що при призначені пенсії за віком, ОСОБА_1 не отримувала будь-якої іншої пенсії, відповідачем не заперечується.

При цьому, підставою для прийняття рішення про відмову у призначення грошової допомоги як працівнику освіти у розмірі їх десяти місячних пенсій, слугував той факт, що згідно з даними трудової книжки гр. ОСОБА_1 період роботи з 26.11.1991 по 22.11.2007 у Державному закладі "Голопристанська районна санітарно-епідеміологічна станція" не можливо зарахувати до страхового стажу відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки вказані посади "лаборант по я/х" та "лаборант" не передбачені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23 жовтня 1991 року №146 "Про атестацію середніх медичних працівників", що діяв до набрання чинності Наказом Міністерства охорони здоров`я від 23.11.2007 №742.

В свою чергу, надаючи оцінку оскаржуваному рішенню та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи пенсійним органом не зараховано до спеціального стажу позивача періоди роботи у Державному закладі "Голопристанська районна санітарно-епідеміологічна станція" на посаді лаборанта по я/х та лаборанта з 26.11.1991 по 22.11.2007.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.06.1983, ОСОБА_1 у періоди з 26.11.1991 по 22.11.2007 працювала у Державному закладі "Голопристанська районна санітарно-епідеміологічна станція" на посаді лаборанта по я/х та лаборанта.

Постанова Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04 листопада 1993 року № 909 передбачає, зокрема, посади лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) в лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах; аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії - фармацевти, асистенти фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборанти/

Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ (пункт 2 приміток Переліку № 909).

Приміткою 3 до Постанови № 909 визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, спірним у цій справі є наявність/відсутність у позивача права на зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років працівнику освіти та право на отримання грошової допомоги згідно із пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоду роботи з 26.11.1991 по 22.11.2007.

До 1 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР "Про державні пенсії", статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років. На виконання статті 58 вказаного Закону постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 № 1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 № 1397, яка діяла на час роботи позивача, передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).

До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори.

У додатку 2 до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 23 жовтня 1991 р. №146 «Номенклатура спеціальностей середніх медичних працівників» (був чинний у спірний період до 23.11.2007 р.), під №11 вказано - лаборант клініко-діагностичної лабораторії. А у додатку 1 до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 23 жовтня 1991р. №146 «Положення про атестацію середніх медичних працівників» зазначено: п.23.3. Інші категорії лаборантів (фельдшерів-лаборантів) лікувально-профілактичних установ, крім тих, що передбачені п.23 (лаборанти (фельдшери-лаборанти) з паразитології, мікробіології і вірусології), п. 23.1 (лаборанти (фельдшери-лаборанти) з імунології, серології та імуноферментних досліджень) і п. 23.2 (лаборанти (фельдшери-лаборанти) контрольних лабораторій дезстанцій, радіологічних підрозділів санепідстанцій та підрозділів профілактичної дезинфекції санепідстанцій і дезстанцій), проходять атестацію за спеціальністю "лаборант клініко-діагностичної лабораторії".

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23.11.2007 №742 затверджено Положення про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою (далі Положення №742). У додатку 1 до пункту 1.6 Положення №742 «Номенклатура спеціальностей молодших спеціалістів з медичною освітою» під №5 - Лабораторна справа (клініка). Відповідно до п.4.6. Положення №742 до стажу роботи для проходження атестації за спеціальністю "лабораторна справа (клініка)" молодшим спеціалістам з медичною освітою зараховується період роботи на посадах фельдшерів-лаборантів, лаборантів, технологів з лабораторної діагностики лабораторій (центрів, відділів, відділень) закладів охорони здоров`я всіх найменувань (крім патологоанатомічних, судово-медичних, бактеріологічних).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, дипломом серії НОМЕР_3 від 02.07.1982 підтверджується, що позивачка закінчила Херсонське медичне училище за спеціальністю фельдшерсько-лаборантській, яке було базовим закладом вищої освіти першого рівня акредитації.

З урахуванням вказаного, подальшої роботи на посадах лаборанта та фельдшера-лаборанта, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посади лаборанта по я/х та лаборанта, на яких позивачка працювала з 26.11.1991 по 22.11.2007, є посадами середнього медичного персоналу, отже вона має право на зарахування до спеціального стажу періоду роботи з 26.11.1991 по 22.11.2007.

Тобто, матеріалами справи доведено, що посада позивача належить до спеціальностей середніх медичних працівників і позивач постійно працювала в лікарняних закладах і на посадах, які передбачені розділом ІІ Переліку №909.

Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач протиправно не зарахував позивачці до спеціального стажу періоди роботи з 26.11.1991 по 22.11.2007, відтак спірне рішення підлягає скасуванню.

З урахуванням наведеного, з метою ефективного захисту прав позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Розділу Х Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.