Справа № 320/10488/24
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року № 320/10488/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісландія» до Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення про визнання протиправним та скасування рішення.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісландія» (далі по тексту також позивач, ТОВ «Ісландія») з позовом до Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення (далі по тексту також відповідач, Національна рада), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення № 1790 від 21.12.2023 (протокол №31) «Про результати позапланової безвиїзної перевірки ТОВ «ІСЛАНДІЯ», м. Буча Київської області (ідентифікатор медіа в Реєстрі суб?єктів у сфері медіа R 10-01523, аудіовізуальне лінійне мовлення, технологія мовлення - інтернет-мовлення (ОТТ)), логотип: «ІСЛАНДІЯ» (комбіноване))», яким визнано порушення ТОВ «ІСЛАНДІЯ» м. Буча Київська область (ідентифікатор медіа в Реєстрі суб?єктів у сфері медіа R 10-01523, аудіовізуальне лінійне мовлення, технологія мовлення - інтернет-мовлення (ОТТ)) пункту 7 частини першої та частини четвертої статті 42 Закону України «Про медіа» та застосовано до ТОВ «ІСЛАНДІЯ» штраф у розмірі 40 мінімальних заробітних плат на день вчинення порушення для реєстрантів, що становить 268 000,00 грн. (двісті шістдесят вісім тисяч гривень).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

12.06.2024 на адресу суду від позивача надійшла заява про зміну підстав позову, в якій він просить розглянути пункт 2 прохальної частини позовної заяви у новій редакції: «визнати протиправним та скасувати рішення Національної ради №1790 від 21.12.2023 (протокол №31) «Про результати позапланової безвиїзної перевірки ТОВ «Ісландія», м. Буча Київської області (ідентифікатор медіа в Реєстрі суб`єктів у сфері медіа R10-01523, аудіовізуальне лінійне мовлення, технологія мовлення інтернет-мовлення (ОТТ)), логотип: «ІСЛАНДІЯ» (комбіноване))», в редакції рішення Національної ради №1668 від 23.05.2024 (протокол №16), яким визнано порушення позивачем пункту 7 частини першої та частини четвертої статті 42 Закону України «Про медіа» та застосовано до позивача штраф у розмірі 40 мінімальних заробітних плат на день вчинення порушення для реєстрантів, що становить 268 000,00 грн.».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 заява позивача про зміну предмета позову була прийнята до розгляду.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що він є суб`єктом у сфері медіа, яким здійснювалась трансляція програм «Розрив», «СуперLivе», «Антиподи». Рішенням від 26.10.2023 призначено позапланову безвиїзну перевірку ТОВ «Ісландія» на підставі звернення гр. ОСОБА_1 та результатів офіційного моніторингу програм позивача.

На думку позивача, першим заступником голови Національної ради В. Коваль поза межами наданих йому повноважень ще до початку перевірки ТОВ «Ісландія» було надіслано лист до Інституту української мови НАН України з проханням висловити свою позицію щодо приналежності слів та висловлювань, зазначених у листі і виділених напівжирним накресленням шрифту, до нецензурних. Виконавцем листа зазначено ОСОБА_2 , проте означений виконавець також не входить до складу робочої групи із перевірки.

Позивач пояснив, що за результатами проведеної безвиїзної перевірки складено акт та прийнято оскаржуване рішення, яким до ТОВ «Ісландія» за порушення вимог пункту 7 частини першої статті 42 та частини другої статті 42 Закону України «Про медіа» від 13.12.2022 № 2849-IX (далі по тексту також Закон №2849-ІХ) до позивача застосовано штраф у максимальному розмірі.

Позивач вважає, що означене рішення підлягає скасуванню у зв`язку з допущеними відповідачем під час його прийняття порушеннями, а саме: через порушення відповідачем при прийнятті рішення свободи слова та принципу правової визначеності при її обмеженні; через перевищення відповідачем своїх повноважень, які віднесені до іншого уповноваженого Законом №2849-ІХ органу при оцінці слів та висловів, як «нецензурних» або таких, що «можуть завдавати шкоди фізичному, психічному та або моральному розвитку дітей»; через порушення відповідачем передбаченого законом №2849-ІХ способу контролю за поширенням суб`єктами у сфері медіа інформації; через правову невизначеність поняття «нецензурних слів» та відсутність нормативно визначених критеріїв «нецензурних слів»; через порушення відповідачем процедури проведення позапланової безвиїзної перевірки позивача; через незаконність визначення відповідачем розміру штрафу.

За твердженням позивача, перелічені як нецензурні слова та вислови набули масового поширення у медійному просторі, що ставить під сумнів віднесення їх до нецензурних та таких, що неприйнятні для літературного вжитку в українському медіапросторі.

Також позивач наголошує на відсутності як в акті, так і у спірному рішенні конкретизації слів, які були віднесені відповідачем до нецензурних. Вперше така конкретизація з`явилась у листі першого заступника голови Національної ради В. Коваля, який не був включений до складу робочої групи із перевірки ТОВ «Ісландія», адресованого Інституту української мови НАН України.

На переконання позивача, відповідач не має законних підстав відходити від принципу правової визначеності при оцінці поширеної 03.10.2023 та 04.10.2023 інформації у програмах Розрив», «СуперLivе», «Антиподи» та переймати на себе повноваження ще не створеного органу спільного регулювання у сфері медіа за відсутності нормативного регулювання критеріїв віднесення інформації до такої, що може завдати шкоду фізичному, психічному або моральному розвитку дітей. Позивач стверджує, що жоден з членів Національної ради не уповноважений в силу Закону №2849-ІХ визначати критерії цензурності чи нецензурності слів/висловів, а офіційний моніторинг не є повноваженнями на визначення таких критеріїв. Також позивач вважає неправомірними висновки Інституту української мови НАН України щодо віднесення слів до нецензурних як таких, що мають множинне значення і використовуються у сучасній українській літературній мові як допустимі (цензурні).

Позивач стверджує, що Національна рада через неприйняття Кодексу (правил) створення та поширення інформації органом спільного регулювання у сфері медіа, який ще не створений, розглядаючи питання ймовірного порушення ТОВ «Ісландія» вимог Закону №2849-ІХ щодо питання, яке не врегульовано нормативно, перевищила власні повноваження, визначені статтею 90 Закону №2849-ІХ. Як наслідок, позивач не може нести відповідальність за те, що не передбачено законодавством та не може відповідати за діяння, яке на час його вчинення не визначалося законом як правопорушення саме через відсутність нормативного регулювання критеріїв інформації, яка заборонена для поширення як така, що може заподіяти шкоду фізичному, психічному або моральному розвитку дітей.

Щодо порушення процедури проведення перевірки, позивач стверджує, що перевірка, призначена наказом від 27.10.2023 на період з 16.11.2023 по 24.11.2023, фактично розпочалась 26.10.2023 шляхом направлення листа до Інституту української мови НАН України. Також позивач вважає, що перевірка проводилась неуповноваженими особами першим заступником голови В. Коваль та працівником Ткаченко Ю., зазначеними як підписант та виконавець листа, адресованого Інституту української мови НАН України. Позивач вважає недотриманими строки проведення перевірки як такої, що фактично почалась з 26.10.2023 та тривала 21 робочий день (до 24.11.2023 дати складання акта) та повторно наполягає на порушенні способу оцінки інформації, поширеної ТОВ «Ісландія».

На думку позивача, відповідачем незаконно визначено максимальний розмір штрафу з огляду на відсутність критеріїв суспільної небезпеки від вчинених порушень у сфері медіа.

Також позивач наголошує, що в силу вимог пункту 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2849-ІХ порушення, передбачені пунктом 12 частини третьої статті 110 означеного Закону, віднесено до значних з 31.03.2024, що має наслідком відсутність підстав його визначення як значного спірним рішенням. Позивач вважає, що виходячи зі змісту правопорушення, відповідачем протиправно застосовано редакцію частини другої статті 42 Закону №2849-ІХ, а також незаконно застосовано, визначаючи порушення як значне та визначаючи розмір покарання (штраф) за вчинення такого порушення згідно пункту 12 частини третьої статті 110 Закону №2849-ІХ. В свою чергу, до 31.03.2024 відповідальність за поширення нецензурних слів та висловів передбачена лише до такого способу поширення інформації як фільми.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що Законом №2849-ІХ обмежено для суб`єктів медіа поширення інформації, що може завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей, та у яких міститься така інформація: нецензурні висловлювання, слова, непристойні жести, шляхом покладення обов`язку на суб`єкт у сфері лінійного медіа демонструвати спеціальне попередження упродовж програми, а яка може завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей, та у яких, зокрема, містяться нецензурні висловлювання.

Відповідач зауважив, що під час перевірки також було взято до уваги положення Редакційного статуту позивача, яким встановлено загальні вимоги до редакційної політики телерадіоорганізації та основні вимоги до створення та поширення інформації, які не було дотримано ТОВ «Ісландія» в частині пунктів 3.8.1, 3.8.3 шляхом невжиття під час здійснення редакційного контролю жодних заходів для припинення правопорушення в прямому ефірі, а трансляція програм у запису посилила порушення вимог законодавства щодо обмеження поширення аудіовізуальним медіа нецензурних висловлювань, що можуть завдати шкоду фізичному, психологічному або моральному розвитку дітей. Відповідач пояснив про можливість здійснення редакційного контролю під час повторної трансляції програм у запису, чого не було зроблено позивачем, та зазначив про прийняття до уваги під час складання акта перевірки позиції Інституту української мови НАН України, висловленої у листі від 03.11.2023, яким підтверджено, що спірні слова є нецензурними, тобто такими, що не прийняті для літературного вжитку в українському медійному просторі.

Щодо строків проведення перевірки та уповноважених осіб, що її здійснили, відповідач пояснив, що строк проведення перевірки зазначено у рішенні від 26.10.2023 з 16.11.2023 по 24.11.2023. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не брали участі у здійсненні позапланової безвиїзної перевірки позивача, а в спірному періоді ОСОБА_3 виконував обов`язки голови Національної ради та з метою здійснення повноважень нагляду і контролю за дотриманням суб`єктами у сфері медіа вимог законодавства України відповідач в особі ОСОБА_3 звернувся до Інституту української мови НАН України з відповідним листом.

Відповідач стверджує, що при визначенні розміру штрафу ним було враховано усі критерії, передбачені Законом №2849-ІХ та звернуто увагу, що уповноважений представник позивача на засіданні Національної ради фактично визнав усі зафіксовані порушення та повідомив, що у позивача велися дискусії, як обмежити вплив у денний час на можливість перегляду дітьми та погодився з необхідністю застосування редакційного контролю та присутності позначки « 18+» та напису, а також з тим, що програма містить інформацію, що може завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей.

Щодо співвідношення пункту 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2849-ІХ та застосованих заходів реагування, на які посилається позивач, відповідач зазначив, що уточнення щодо віднесення до незначних порушень, які спричинено помилковим визначенням суб`єктами у сфері аудіовізуальних медіа вікової категорії аудиторії стосуються виключно фільмів. Разом з тим, вчинене позивачем порушення не пов`язане з помилковим визначенням вікової категорії у фільмі, а зумовлене відсутністю спеціальних попереджень під час показу програм, які містять інформацію, що може завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей, тобто порушення пункту 7 частини першої статті 42, яка передбачає обмеження поширення інформації у медіа (крім фільмів) та частини четвертої статті 42 Закону №2849-ІХ.

Щодо доводів позивача, які стосуються уповноваженого органу у сфері медіа, відповідач пояснив, що відповідно до пункту 26 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2849-ІХ передбачено, що до затвердження національною радою після розробки спільно з органом спільного регулювання певних вимог та критеріїв, відповідач керується виключно нормами Закону №2849-ІХ з урахуванням попередньої практики застосування аналогічних норм законодавства.

На думку відповідача, здатність впливати на нормальний фізичний, розумовий або моральний розвиток дітей та юнацтва, а також визначення сцен, які можуть зашкодити фізичному, інтелектуальному і духовному розвитку неповнолітніх та юнацтва є оціночною категорією і чинне законодавство не містить методики здійснення відповідної оцінки. Відсутність відповідної методики сама по собі не може бути підставою для висновку про неможливість кваліфікації будь-якого програмного продукту як такого, що підпадає під вказані ознаки.

Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідачем подано до суду заяву про залишення позовної заяви без руху, мотивована тим, що позивачем не зареєстровано електронного кабінету у системі «Електронний суд» ЄСІТС, з приводу чого суд зазначає таке.

З 20 лютого 2024 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення обов`язків учасників судової справи» від 19.10.2023 № 3424-IX було введено в дію частини п`яту і шосту статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України у новій редакції, а саме: « 6. Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку».

Відповідні зміни стосувалися обов`язкової реєстрації, зокрема юридичними особами приватної форми власності їхніх електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або в її окремій підсистемі (модулі).

В свою чергу, судом встановлено, що адміністративний позов зареєстровано судом 19.02.2024, тобто до набрання чинності новою редакцією частини шостої статті 18 КАС України, внаслідок чого відсутні підстави вважати відсутність у позивача зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС порушенням означеної норми.

Враховуючи відсутність станом на дату подання адміністративного позову до суду нормативно закріплено такого обов`язку реєстрації позивачем як юридичною особою електронного кабінету в ЄСІТС, суд дійшов висновку про відсутність підстав для залишення без руху позовної заяви з підстав невиконання позивачем вимог частини шостої статті 18 КАС України та, відповідно, відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про залишення позовної заяви без руху.

Представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, мотивоване тим, що відповідач у відзиві залишив без оцінки частину доводів позивача, а також у зв`язку зі складністю справи та відсутністю судової практики.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Тобто, за загальним правилом, відкриті у спрощеному позовному провадженні справи розглядаються судом без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Однак суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони може призначити судове засідання за наявності достатніх для цього обґрунтованих підстав.

Відповідно до частини шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Згідно з частиною сьомою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Обґрунтовуючи подане клопотання, представник позивача зазначає, що відповідач у відзиві залишив без оцінки частину доводів позивача, а також у зв`язку зі складністю справи та відсутністю судової практики.

Водночас суд зауважує, що представником позивача у поданому клопотанні не зазначено, які саме обставини мають бути з`ясовані виключно у судовому засіданні і чому такі питання не можуть бути з`ясовані у порядку письмового провадження, зокрема, шляхом надання оцінки відповідним доводам сторін, викладеним у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, відповіді на відзив, запереченнях, поясненнях тощо.

Суд наголошує, що лише посилання на наявність у учасника процесу бажання щодо здійснення розгляду справи у судовому засіданні не є достатньою підставою для задоволення відповідного клопотання, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. У протилежному випадку суди б мусили розглядати в обов`язковому порядку у судових засіданнях усі справи, в яких учасником процесу повідомлено про особливу важливість для нього такої справи, що зводило б нанівець власну оцінку судом обставин справи через призму необхідності чи доцільності проведення судового засідання. В умовах надмірного навантаження судів справами такий алгоритм дій явно б не сприяв процесуальній економії. З огляду на наведене, на переконання суду, судове засідання у справах незначної складності, які розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження, доцільно призначати та проводити у тому випадку, коли обставини справи та наявні у ній матеріали не дають у сукупності суду можливості надати правову оцінку спірним правовідносинам та вирішити спір без застосування тих процесуальних інструментів, вжиття яких можливо лише у судовому засіданні (наприклад, допит свідків, виклик спеціаліста, перекладача, проведення виїзного судового засідання тощо). Якщо ж вчинення таких процесуальних дій не є обов`язковим для розгляду та вирішення справи, судове засідання може не проводитися. Обставини даної справи, на переконання суду, не потребують обов`язкового проведення судового засідання для встановлення об`єктивної істини, а повний та всебічний розгляд справи, а також принцип змагальності процесу, є загальною процесуальною вимогою для кожного судового провадження, незалежно від того, проводиться судове засідання у справі чи ні. Крім того, суд зауважує, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання не позбавляє учасника процесу можливості надати будь-які докази чи письмові документи чи надати пояснення, виклавши їх у письмовій формі.

Також суд зауважує, що практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Ахеп v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 року, заява №64336/01). Так, y випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (не в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.11.2006 (скарга 73053/01 «CASE OF JUSSILA v. FINLAND», суд вказав на те, що: "Європейський Суд не сумнівається в тому, що письмове провадження у справі часто може виявитись більш ефективним, ніж усний розгляд, для перевірки та забезпечення того, що платник податків надав точний звіт про свій майновий стан, підкріплений всіма необхідними документами. Суд не вважає переконливим довід заявника, що в ході розгляду цієї справи виникли міркування щодо достовірності, які потребували надання пояснень в усній формі.... та приймає довід держави-відповідача, що будь - які питання факту та питання права в цій справі могли бути належним чином розглянуті та вирішені на підставі матеріалів, наданих у письмовому вигляді. ... Оскільки заявнику була надана повна можливість наводити свої доводи у письмовому вигляді та надавати коментарі щодо відомостей, які надходили від податкових органів, Суд дійшов висновку, що вимоги справедливого судочинства були дотримані...".

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагає проведення судового засідання, а лише бажання учасника процесу усно викласти під час проведення судового засідання свої аргументи, які можуть бути висловлені письмово, не зумовлює необхідність проведення судового засідання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника позивача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

ТОВ «Ісландія» (ідентифікаційний код 42582196, місцезнаходження: 08292, Київська область, м. Буча, вул. Шевченка, 50А) зареєстровано в якості юридичної особи 30.10.2018, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до Витягу з реєстру суб`єктів у сфері медіа-реєстрантів позивач є суб`єктом у сфері медіа мовлення без використання радіочастотного спектра, лінійне телевізійне мовлення (аудіовізуальне лінійне мовлення), технологія мовлення Інтернет-мовлення (ОТТ) відповідно до рішення Національної ради від 11.07.2019 №811 та від 06.07.2023 №514.

Рішенням Національної ради від 21.12.2023 №1790 (протокол №31) визнано порушення позивачем пункту 7 частини першої статті 42, частини четвертої статті 42 Закону №2849-ІХ та застосовано штраф у розмірі 40 мінімальних заробітних плат на день вчинення порушення для реєстрантів, що становить 268 000,00 грн.

У рішенні зазначено, що за результатами офіційного моніторингу програм ТОВ «Ісландія», проведеного за записом етеру аудіовізуального медіа, що ретранслюється у мережі провайдера аудіовізуальних сервісів ТОВ «Мегого», було зафіксовано трансляцію 03.10.2023 (з 10:43 до 24:00) та 04.10.2023 (з 00:00 до 17:55) програм «Розрив», «Антиподи», «СуперLife», в яких було поширено нецензурні висловлювання та слова, які зафіксовані в акті моніторингу, складеному 19.10.2023, що можуть завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей. Час, коли в ефірі пролунали нецензурні висловлювання, дозволяє стверджувати про наявність потенційно широкого доступу дітей до перегляду вказаних програм: «Розрив» - 03.10.2023 об 11:09; «СуперLife» - 03.10.2023 о 20:43 (повтор 04.10.2023 о 09:52) та 03.10.2023 о 22:25 (повтор 04.10.2023 о 10:04); «Антиподи» - 04.10.2023 о 01:11 (повтор 04.10.2023 о 13:08), 04.10.2023 о 01:36 (повтор 04.10.2023 о 13:33).

Рішенням Національної ради від 23.05.2024 №1668 (протокол №16) внесено зміни до рішення Національної ради від 21.12.2023 №1790 у зв`язку з необхідністю приведення вказаного рішення у відповідність до вимог статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем цього рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Правові засади діяльності в Україні суб`єктів у сфері медіа, а також засади державного управління, регулювання та нагляду (контролю) у цій сфері визначає Закон №2849-ІХ.

Відповідно до пунктів 4, 15 частини першої статті 5 Закону №2849-ІХ основними завданнями державної політики у сфері медіа є захист користувачів інформації, особливо дітей, від шкідливого впливу інформації; забезпечення ефективного нагляду (контролю) за дотриманням на території України вимог і обмежень у сфері медіа, передбачених цим Законом, з метою захисту національного медіа-простору України та побудови інформаційного середовища, здатного протистояти актуальним загрозам інформаційній безпеці.

Згідно з частиною четвертою статті 6 Закону №2849-ІХ органом державного регулювання діяльності у сфері медіа, а також органом нагляду (контролю) у цій сфері є Національна рада.

Положеннями пункту 3 частини першої статті 42 Закону №2849-ІХ визначено, що кожен користувач у порядку, визначеному цим Законом, має право звертатися із заявами та скаргами до суб`єктів у сфері медіа, Національної ради щодо порушень цього Закону.

У свою чергу, до повноважень Національної ради в силу положень пунктів 22, 35, 36, 37, 46 та 63 частини першої статті 90 віднесено здійснення нагляду та контролю за дотриманням суб`єктами у сфері медіа вимог цього Закону, нормативно-правових актів Національної ради, що регулюють, зокрема, діяльність суб`єктів у сфері медіа, умов ліцензій; здійснення офіційного моніторингу діяльності суб`єктів у сфері медіа у порядку, визначеному Національною радою; визначення порядку проведення перевірок, проведення перевірки суб`єктів у сфері медіа відповідно до цього Закону; розгляд питання про порушення законодавства та/або умов ліцензії і застосування заходів реагування, передбачених цим Законом; розгляд у встановленому законом порядку скарг, пропозицій та інших звернень осіб, ухвалення рішень за підсумками розгляду звернень у межах своїх повноважень, передбачених цим Законом; здійснення інших повноважень, передбачених законами України.

Положеннями пунктів 1, 4, 5, 9, 10, 16 частини першої статті 91 Закону №2849-ІХ Національній раді надано право з метою виконання своїх повноважень ухвалювати рішення з питань, що належать до її компетенції; вимагати від юридичних чи фізичних осіб надання їй у визначені цим Законом або Національною радою строки, але не менш як упродовж 10 робочих днів, пояснень щодо вчинення такими особами порушення законодавства у сфері медіа та завірених в установленому законодавством порядку копій документів, пов`язаних з можливими порушеннями такими особами законодавства у сфері медіа; юридичні чи фізичні особи звільняються від надання пояснень та документів, що не пов`язані з фактами порушення такими особами законодавства у сфері медіа; проводити планові, позапланові та додаткові перевірки; звертатися до державних спеціалізованих установ та судових експертів для замовлення експертизи під час розгляду питань про порушення законодавства та/або умов ліцензії; залучати представників державних органів, підприємств, установ та організацій, фахівців до розроблення проектів нормативно-правових актів, проведення консультацій та експертиз у сфері медіа; інші права, визначені законами України.

В силу вимог частин першої, третьої, четвертої статті 97 Закону №2849-ІХ Національна рада здійснює нагляд та контроль за дотриманням суб`єктами у сфері медіа законодавства та/або умов ліцензій відповідно до вимог цього Закону.

Державний нагляд та контроль полягають у здійсненні Національною радою в межах повноважень, встановлених цим Законом, заходів та дій щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства у сфері медіа з боку суб`єктів у сфері медіа.

Заходами державного нагляду та контролю є перевірки суб`єктів у сфері медіа та заходи реагування.

Відповідно до абзацу 1 частини п`ятої статті 97 Закону №2849-ІХ офіційний моніторинг - комплекс заходів, спрямованих на фіксацію та аналіз інформації, яка поширюється суб`єктами у сфері медіа, що здійснюється на підставі запису, перегляду (прослуховування) такої інформації. Метою моніторингу є одержання об`єктивних відомостей для оцінки дотримання суб`єктами у сфері медіа вимог законодавства та/або умов ліцензії.

Системний аналіз означених правових норм дає підстави для висновку про покладення на Національну раду повноважень щодо здійснення державного нагляду та контролю у формі перевірок суб`єктів у сфері медіа.

Відповідно до положень статті 103 Закону №2849-ІХ Національна рада має право призначати планову, позапланову та додаткову перевірку відповідно до вимог цього Закону та у визначеному нею порядку. Перевірки можуть бути виїзні або безвиїзні.

Підставами для призначення позапланової перевірки є, зокрема, надходження скарг від фізичних осіб, що відповідають вимогам Закону України «Про звернення громадян», від юридичних осіб, державних органів, органів місцевого самоврядування, що свідчать про наявність ознак порушень законодавства та/або умов ліцензії; виявлення Національною радою за наслідками розгляду результатів моніторингу ознак порушень законодавства та/або умов ліцензії.

Перевірки проводяться на підставі рішення Національної ради про призначення перевірки, в якому зазначається найменування суб`єкта у сфері медіа, щодо якого буде проводитися перевірка, вид і предмет перевірки та підстави проведення перевірки із зазначенням стислого опису ознак порушення.

Рішення про призначення позапланової перевірки не приймається, якщо:

1) питання не належить до сфери повноважень Національної ради;

2) з моменту вчинення порушення минуло більше ніж один рік;

3) не встановлений суб`єкт, який є відповідальним за порушення, крім випадків, коли розгляд питання може відбуватися за фактом порушення та крім нерезидентів;

4) відповідні факти вже були предметом іншої перевірки Національної ради, крім випадку, передбаченого частиною шостою статті 104 цього Закону.

Безвиїзною перевіркою є комплекс встановлених цим Законом та визначеним Національною радою порядком заходів нагляду і контролю за дотриманням суб`єктами у сфері медіа вимог законодавства та/або умов ліцензії, які здійснюються уповноваженими Національною радою особами. Безвиїзна перевірка не передбачає проведення перевірки за адресою суб`єкта у сфері медіа.

Положеннями частини першої статті 104 Закону №2849-ІХ визначено, що перевірки Національної ради проводяться уповноваженими особами, які є працівниками апарату Національної ради. У разі потреби за рішенням Національної ради до проведення перевірки можуть залучатися також представники інших державних органів за їхньою згодою.

Згідно з частиною другою статті 104 Закону №2849-ІХ під час проведення перевірки уповноважені особи Національної ради мають право: своєчасно отримувати на свою вимогу інформацію (документи), у тому числі інформацію з обмеженим доступом (крім державної таємниці), від суб`єктів господарювання, державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших фізичних та юридичних осіб з питань, що виникають під час перевірки та стосуються предмета перевірки; здійснювати фіксацію процесу перевірки в цілому чи кожної окремої дії будь-якими технічними засобами; вимагати припинення дій, що перешкоджають проведенню перевірки; одержувати пояснення, довідки, документи (копії документів), відомості з питань, що виникають під час перевірки та стосуються предмета перевірки.

У свою чергу, положеннями частини п`ятої статті 104 Закону №2849-ІХ на керівника або представника суб`єкта у сфері медіа під час проведення перевірки покладено обов`язок, зокрема, надавати уповноваженим особам Національної ради пояснення, довідки, документи, матеріали, відомості з питань, що виникають під час перевірки та стосуються предмета перевірки.

Положеннями частини першої статті 105 Закону №2849-ІХ суб`єкту у сфері медіа, щодо якого прийнято рішення про призначення перевірки, надано право: ознайомлюватися з матеріалами перевірки; подавати Національній раді докази, клопотання, усні й письмові пояснення (заперечення); одержувати копії рішень Національної ради, прийнятих щодо перевірки (витяги з них); користуватися правовою допомогою при проведенні перевірки та під час розгляду Національною радою її результатів; відмовити у наданні уповноваженим особам Національної ради пояснень, довідок, документів, матеріалів, відомостей з питань, що не стосуються предмета перевірки.

Відповідно до частини першої статті 106 Закону №2849-ІХ під час розгляду питання про порушення суб`єктом у сфері медіа законодавства та/або умов ліцензії Національна рада бере до уваги: результати офіційного моніторингу Національної ради; пояснення суб`єкта у сфері медіа, посадових і службових осіб, інших осіб; висновки експертів; інформацію, що надана іншими державними органами в межах їх компетенції; матеріали перевірок, проведених Національною радою; будь-які інші фактичні дані, що дають можливість встановити наявність або відсутність порушення.

Механізм здійснення офіційного моніторингу (далі - моніторинг), організації та проведення перевірок суб`єктів у сфері медіа, оформлення результатів перевірок уповноваженими особами Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення (далі - Національна рада), а також порядок складання та подання органам, уповноваженим розглядати справи про адміністративні правопорушення, протоколів та матеріалів про адміністративні правопорушення, визначає Порядок здійснення офіційного моніторингу та проведення перевірок суб`єктів у сфері медіа, затверджений рішенням Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення 25.05.2023 № 368 (далі по тексту також Порядок №368, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Порядок здійснення моніторингу визначений розділом ІІ Порядку №368, відповідно до положень пункту 3 якого моніторинг пакетів телеканалів та радіоканалів, що надаються провайдером аудіовізуального сервісу, здійснюється шляхом встановлення їх переліку, кількості, черговості, технології та порядку розповсюдження, визначеного законодавством України.

Моніторинг переліку телеканалів та радіоканалів провайдера аудіовізуального сервісу здійснюється уповноваженими особами Національної ради за адресою головної (базової) станції, ретрансляторів, передавачів, мультиплексу або за адресою абонента.

Результати моніторингу, що стали підставою для призначення позапланової перевірки, доводяться до відома суб`єкта у сфері медіа, шляхом направлення завірених в установленому порядку копій рішення про призначення позапланової перевірки та відповідного акта моніторингу в порядку, передбаченому частиною третьою статті 87 Закону (пункт 7 розділу ІІ Порядку №368).

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку №368 під час позапланової перевірки з`ясовують виключно ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для її проведення.

Повторна перевірка питань (фактів), які були об`єктом перевірки, не проводиться.

Абзацом 3 пункту 4 розділу ІІІ Порядку №368 визначено, що строк проведення позапланової безвиїзної перевірки не може перевищувати двадцяти робочих днів.

В силу вимог пункту 8 розділу ІІІ Порядку №368 уповноважені особи Національної ради, які проводять перевірку суб`єкта у сфері медіа: під час проведення перевірки керуються чинним законодавством та цим Порядком, забезпечуючи повне, об`єктивне та неупереджене її проведення; дотримуються правил ділової етики у взаємовідносинах із суб`єктом у сфері медіа; не втручаються і не перешкоджають здійсненню господарської діяльності суб`єкта у сфері медіа під час проведення перевірки; ознайомлюють керівника або представника суб`єкта у сфері медіа з актом перевірки та/або протоколом (протоколами) про адміністративне правопорушення в строки, передбачені цим Положенням.

Згідно пункту 10 розділу ІІІ Порядку №368 за необхідності Національна рада може замовити експертизу або направити запит до державних чи інших органів влади, у тому числі іноземних держав, для отримання інформації, що необхідна для отримання доказів щодо розгляду предмету перевірки.

Результати перевірки розглядаються на засіданні Національної ради, про що суб`єкт у сфері медіа повідомляється не пізніше ніж за три робочі дні до засідання у спосіб, визначений частиною третьою статті 87 Закону (пункт 11 розділу ІІІ Порядку №368).

Відповідно до частин першої та другої статті 87 Закону №2849-ІХ Національна рада у випадках, визначених законодавством, і в межах своїх повноважень ухвалює нормативно-правові акти (у тому числі регуляторні) та акти індивідуальної дії. Акти Національної ради приймаються у формі рішень.

Акти індивідуальної дії Національної ради у своїй мотивувальній частині повинні містити:

1) виклад установлених фактів, з настанням яких закон пов`язує повноваження Національної ради прийняти відповідний акт;

2) обґрунтування рішення;

3) юридичні підстави для ухвалення акта, а саме посилання на акти законодавства України або, за наявності, рішення суду, якими керувалася Національна рада при прийнятті акта;

4) у рішенні про відмову у видачі ліцензії, про відмову у внесенні особи до Реєстру, про відмову у продовженні строку дії ліцензії повинні міститися додатково такі дані:

детальні підстави для відмови, а саме обставини, з яких Національна рада виходила, приймаючи відповідне рішення;

нормативне обґрунтування прийнятого рішення, а саме посилання на норму закону України, відповідно до якої встановлені Національною радою обставини надають їй право прийняти відповідне рішення;

обґрунтування надання переваги іншим учасникам. У разі прийняття рішення про відмову у видачі ліцензії за підсумками конкурсного відбору в рішенні зазначається, чи мала особа, стосовно якої прийнято рішення про відмову, встановлені законом переваги на отримання ліцензії, чи мали інші особи такі самі або інші переваги, з яких міркувань виходила Національна рада, надаючи перевагу щодо видачі ліцензії переможцю конкурсу, а не заявникові.

Особливості проведення безвиїзної перевірки та оформлення її результатів визначені розділом V Порядку №368, відповідно до пунктів 1 - 3 якого безвиїзна перевірка проводиться у разі прийняття Національною радою рішення про її призначення.

Безвиїзні перевірки проводяться у робочий час, встановлений правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників Національної ради.

Безвиїзна перевірка проводиться уповноваженою (-ими) особою (-ами) Національної ради на підставі рішення Національної ради та наказу голови Національної ради (особи, яка виконує його обов`язки).

Національна рада надсилає суб`єкту у сфері медіа повідомлення про проведення безвиїзної перевірки не пізніше ніж за десять робочих днів до дати її проведення, в порядку, визначеному частиною третьою статті 87 Закону, та додає копію відповідного рішення, а також копію акта моніторингу (у разі його наявності).

У повідомленні про проведення безвиїзної перевірки зазначається: дата проведення перевірки; найменування суб`єкта у сфері медіа, щодо діяльності якого здійснюється перевірка; найменування органу, що проводить перевірку; тип перевірки (позапланова, додаткова); підстава для проведення перевірки; номер і дата рішення Національної ради, на виконання якого здійснюється перевірка.

У рішенні Національної ради про призначення безвиїзної перевірки також зазначається строк проведення перевірки, документи, які необхідно надати суб`єкту у сфері медіа та які стосуються предмету перевірки, а також термін їх надання.

Строк надання зазначених документів не може бути меншим, ніж десять робочих днів з дня надсилання суб`єкту у сфері медіа листа про проведення безвиїзної перевірки.

Відповідно до пунктів 4, 5, 8 розділу V Порядку №368 в акті безвиїзної перевірки фіксують: дату початку та дату закінчення перевірки; посаду, прізвище, ім`я, по батькові уповноважених осіб, які провели перевірку; найменування суб`єкта у сфері медіа, щодо діяльності якого проводилась перевірка; ідентифікатор суб`єкта у сфері медіа в Реєстрі (за наявності), вихідні дані (за наявності); предмет та підстави для призначення перевірки; документи, на підставі яких проводилася перевірка; результати перевірки щодо стану дотримання суб`єктом у сфері медіа норм законодавства, що є предметом перевірки; дату підписання акта.

За результатами безвиїзної перевірки складається акт позапланової/ додаткової перевірки суб`єкта у сфері медіа (додаток 2).

Суб`єкт у сфері медіа, діяльність якого перевірялася, має право надати Національній раді письмові пояснення/зауваження щодо проведеної перевірки та виявлених порушень впродовж п`яти робочих днів з дня отримання акта про результати перевірки. Такі пояснення долучаються до акта перевірки.

З аналізу означених вище норм слідує, що Національною радою за наявності підстав проводиться, зокрема, і безвиїзна перевірка суб`єктів у сфері медіа відповідно до встановленого Законом №2849-ІХ та Порядком №368 порядку та у визначені строки. За результатами такої перевірки складається відповідний акт перевірки.

Судом встановлено, що наказом директора ТОВ «Ісландія» від 01.06.2020 №5 забезпечено створення телевізійних передач «Розрив», «Антиподи», «СуперLife».

До Національної ради надійшло звернення гр. ОСОБА_1 (вх. №Г-15а/535 від 02.10.2023) з наріканням на діяльність ТОВ «Ісландія», зокрема, щодо поширення нецензурних висловлювань та обсценної лексики, в якій заявник просить Національну раду вжити необхідних заходів згідно компетенції голови Національної комісії та законодавства.

За результатами моніторингу програм ТОВ «Ісландія», проведеного за записом етеру аудіовізуального медіа, що ретранслюється у мережі провайдера аудіовізуальних сервісів ТОВ «Мегого» 03.10.2023 та 04.10.2023 програм «Розрив», «Антиподи», «СуперLife», складено акт моніторингу мовлення ТОВ «Ісландія» від 19.10.2023.

Рішенням Національної комісії від 26.10.2023 №1129 (протокол №24) призначено позапланову безвиїзну перевірку діяльності суб`єкта у сфері аудіовізуальних медіа ТОВ «Ісландія» з метою перевірки дотримання вимог Закону України «Про медіа»: пункту 7 частини першої статті 42, частини четвертої статті 42 Закону №2849-ІХ. Встановлено строк проведення перевірки 0 з 16.11.2023 по 24.11.2023 включно.

В означеному рішенні вказано, що за результатами офіційного моніторингу програм ТОВ «Ісландія», м. Буча Київської обл., (ідентифікатор медіа в Реєстрі суб`єктів у сфері медіа R10-01523), проведеного за записом етеру аудіовізуального медіа, що ретранслюється у мережі провайдера аудіовізуальних сервісів ТОВ «Мегого», було зафіксовано трансляцію 03.10.2023 (з 10:43 до 24:00) та 04.10.2023 (з 00:00 до 17:55) програм «Розрив», «Антиподи», «СуперLife». У цих програмах було поширено нецензурні висловлювання та слова, які зафіксовані в акті моніторингу, вкладеному 19.10.2023, що можуть завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей, що, на думку Національної ради, свідчить про наявність ознак порушення пункту 7 частини першої статті 42, частини четвертої статті 42 Закону №2849-ІХ під час трансляції таких програм.

Наказом Національної ради від 27.10.2023 №05а/127 на виконання рішення Національної ради від 26.10.2023 №1129, на підставі звернення гр. ОСОБА_1 , результатів офіційного моніторингу мовлення від 03.10.2023 та 04.10.2023 начальнику відділу моніторингу контрольно-аналітичного управління Ложечнікову А.В. (керівник робочої групи), представнику Національної ради у м. Києві та Київській області Зацерковному Д.М. у період з 16.11.2023 по 24.11.2023 наказано провести позапланову безвиїзну перевірку діяльності суб`єкта у сфері аудіовізуальних медіа ТОВ «Ісландія» на предмет дотримання вимог пункту 7 частини першої статті 42, частини четвертої статті 42 Закону №2849-ІХ.

Листом Національної ради від 27.10.2023 №17/3397 позивача повідомлено про проведення позапланової безвиїзної перевірки та направлено копію рішення від 26.10.2023 №1129 про призначення перевірки, а також копію акта моніторингу мовлення ТОВ «Ісландія».

Враховуючи надходження до Національної ради скарги від фізичної особи, що свідчить про наявність ознак порушень законодавства, а також проведення відповідачем моніторингу телеканалів позивача, у суду наявні підстави вважати правомірним призначення позапланової безвиїзної перевірки ТОВ «Ісландія» рішенням Національної ради від 26.10.2023 №1129 та наказом від 27.10.2023 №05а/127.

Судом відхиляються доводи позивача щодо того, що Національною радою фактично не перевірялись обставини, зазначені ОСОБА_4 у скарзі, оскільки зі звернення гр. ОСОБА_1 (вх. №Г-15а/535 від 02.10.2023) з наріканням на діяльність ТОВ «Ісландія» вбачається, зокрема, про поширення нецензурних висловлювань та обсценної лексики, в якій заявник просить Національну раду вжити необхідних заходів згідно компетенції голови Національної комісії та законодавства, зазначаючи, що ним наведено лише пару прикладів, які стосуються його покійної матері та ще кількох людей. Скаржник повідомив, що такого плану і тематики ефірів про безліч інших людей (і груп людей) у Петрова і Іванова (ведучі каналу «Ісландія») на каналі купа. Тобто, виходячи зі змісту поданої ОСОБА_4 скарги вбачається, що ним не вказано конкретний період часу чи конкретні ефіри, які він вважає такими, що порушують вимоги Закону №2849-ІХ. Враховуючи означене, на переконання суду, відповідач не був обмежений часовими рамками, в межах яких необхідно було здійснити моніторинг, що мало наслідком проведення такого моніторингу за 03.10.2023 та 04.10.2023.

Крім того, судом враховується зазначення відповідачем у рішенні про призначення перевірки позивача таких підстав як надходження звернення від гр. ОСОБА_1 , а також виявлення Національною радою за наслідками розгляду результатів моніторингу ознак порушень законодавства та/або умов ліцензії.

Доводи позивача щодо відсутності в акті моніторингу висновків про те, які саме слова чи висловлювання є або можуть бути нецензурними чи такими, що можуть завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей, не приймаються до уваги судом, оскільки відповідно до визначення, яке міститься у пункті 2 розділу І Порядку №368, акт моніторингу - службовий документ, складений уповноваженою особою Національної ради, в якому фіксуються результати моніторингу.

В силу вимог пункту 10 розділу ІІ Порядку №368 обов`язковими реквізитами акта моніторингу є: найменування суб`єкта у сфері медіа / інформація, що дозволяє його ідентифікувати; технічні параметри здійснення діяльності / технологія розповсюдження (за наявності); місце здійснення моніторингу; дата складання акта моніторингу; посада, прізвище, ініціали уповноваженої особи, яка здійснила моніторинг.

Тобто, виходячи із законодавчо встановлених вимог щодо обов`язкових реквізитів акта моніторингу, суд зазначає про відсутність у ньому висновку щодо виявленого порушення.

Суд зазначає, що перелік слів та висловлювань, які відповідач вважає нецензурними, міститься у направленому Національною радою на адресу Інституту української мови НАН України листі від 26.10.2023 №17/3364, яким з метою вжиття відповідних заходів реагування до суб`єкта у сфері медіа відповідач просить в термін до 20.11.2023 проаналізувати наведені у листі висловлювання у вказаних передачах, а також висловити свою позицію щодо приналежності цих слів та висловлювань до нецензурних. В означеному листі зазначено, що регулятором було проведено офіційний моніторинг програм ТОВ «Ісландія» за 03.10.2023 04.10.2023 та зафіксовано програми «Розрив», «Антиподи», «СуперLife», в яких було поширено висловлювання та слова, що можуть завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей та процитовано означені слова і висловлювання.

У свою чергу, суд констатує, що в акті моніторингу нецензурні висловлювання та слова зафіксовано у складі речень, висловлених їх промовцями, у розділі «Примітка».

Відсутність у рішенні від 26.10.2023 №1129 про призначення перевірки конкретизації слів та висловів, які є нецензурними, або такими, що можуть завдати шкоди фізичному, психічному та/або моральному розвитку дітей, на переконання суду, не є свідченням порушення відповідачем процедури проведення перевірки, оскільки такі слова та вислови не є обов`язковими реквізитами рішення та наказу про призначення перевірки. В свою чергу, як вже зазначалося судом, чіткий перелік слів та висловів міститься у листі відповідача від 26.10.2023 №17/3364, направленому Національною радою на адресу Інституту української мови НАН України, які виділені у листі напівжирним накресленням шрифту, а також зафіксовано в акті моніторингу у складі речень, висловлених їх промовцями, у розділі «Примітка».

За результатами проведеної у період з 16.11.2023 по 24.11.2023 позапланової безвиїзної перевірки ТОВ «Ісландія», м. Буча Київської області, логотип «ІСЛАНДІЯ» (комбіноване), ідентифікатор медіа в Реєстрі суб`єктів у сфері медіа R10-01523, на предмет дотримання вимог пункту 7 частини першої статті 42, частини четвертої статті 42 Закону №2849-ІХ складено акт №98 від 24.11.2023 (далі по тексту також акт перевірки).

В акті перевірки зазначено, що за результатами офіційного моніторингу програм позивача, проведеного за записом ефіру аудіовізуальних медіа, що ретранслюється у мережі провайдера аудіовізуальних сервісів ТОВ «Мегого», було зафіксовано трансляцію 03.10.2023 (з 10:43 до 24:00) та 04.10.2023 (з 00:00 до 17:55) програм «Розрив», «Антиподи», «СуперLife», в яких було поширено нецензурні висловлювання та слова, які зафіксовані в акті моніторингу, складеному 19.10.2023, що можуть завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей згідно опису.

В акті перевірки зафіксовано надання позивачем у встановлений термін до 17.11.2023 повного переліку запитуваних документів, що належить до предмета перевірки, та про те, що позивач не скористався наданими Національною радою рекомендаціями про надання письмових пояснень, а також матеріалів та документів, які сприяли б об`єктивній оцінці діяльності суб`єкта у сфері аудіовізуальних медіа.

На запит Національної ради Інститут української мови НАН України листом від 02.11.2023 №307/451 надано відповідь на означений запит, якою повідомлено, що згідно з лексичними нормами сучасної української літературної мови слова, виділені у листі-запиті напівжирним накресленням шрифту, є нецензурними, тобто такими, що неприйнятні для літературного вжитку в українському медійному просторі.

ТОВ «Ісландія» в особі ведучих та/або шляхом здійснення редакційного контролю не вжили жодних заходів для припинення правопорушення в прямому ефірі, а трансляція передачі у запису поглибила ознаки порушення вимог законодавства щодо обмеження поширення аудіовізуальним медіа нецензурних висловлювань, що можуть завдати шкоду фізичному, психологічному або моральному розвитку дітей. Наголошено, що повторна трансляція програм у запису передбачає можливість здійснення редакційного контролю та аудіомодерації змісту означених програм та використання спеціальних попереджень про шкоду, яка може бути завдана дітям такими програмами.

Також в акті перевірки вказано, що уповноваженими особами Національної ради взято до уваги положення Редакційного статуту ТОВ «Ісландія», затвердженого Зборами Учасників (протокол №2 від 26.11.2018, яким встановлено загальні вимоги до редакційної політики телерадіоорганізації та основні вимоги до створення та поширення інформації.

Таким чином, перевіркою встановлено наявність порушень під час трансляції 03.10.2023 та 04.10.2023 в програмах «Розрив», «Антиподи», «СуперLife» ТОВ «Ісландія» пункту 7 частини першої статті 42, частини четвертої статті 42 Закону №2849-ІХ.

В силу вимог частин п`ятої, десятої та одинадцятої статті 86 Закону №2849-ІХ розгляд на засіданнях Національної ради питань про видачу, продовження, анулювання ліцензій, реєстрацію та скасування реєстрації, внесення змін до Реєстру, а також про порушення законодавства та/або умов ліцензії у передбачених цим Законом випадках відбувається за участі особи, якої стосується таке питання, чи її представників, яким обов`язково надається можливість виступити з відповідного питання, подавати усні чи письмові докази своїх доводів.

Рішення Національної ради впродовж трьох робочих днів після його прийняття підписується головою та відповідальним секретарем Національної ради або особами, які виконують їх обов`язки. У разі неможливості або відмови голови Національної ради чи відповідального секретаря (або осіб, які виконують їхні обов`язки) підписати рішення Національної ради це рішення може бути підписано п`ятьма членами Національної ради, які брали участь у відповідному засіданні.

На засіданні Національної ради ведеться протокол, який упродовж п`яти робочих днів після засідання підписується головою Національної ради (або іншою особою, яка головувала на засіданні) та відповідальним секретарем Національної ради (або особою, яка виконує його обов`язки). У разі неможливості або відмови зазначених осіб підписати протокол засідання протокол може бути підписаний не менше ніж чотирма членами Національної ради, які брали участь у засіданні. У протоколі засідання Національної ради зазначаються факт та причина відсутності члена Національної ради на засіданні.

Відповідно до частини першої статті 99 Закону №2849-ІХ до суб`єктів у сфері медіа застосовуються заходи реагування на порушення вимог законодавства та/або умов ліцензії у випадках та на підставах, визначених цим Законом.

Заходами реагування на порушення є, зокрема, відповідно до пункту 2 частини другої статті 99 Закону №2849-ІХ, штраф, який застосовується за рішенням Національної ради.

Розгляд Національною радою питання про застосування заходів реагування у вигляді припису здійснюється на підставі актів моніторингу та/або актів перевірок та інших доказів, які підтверджують наявність або відсутність фактичних обставин, що мають значення для вирішення питання про можливе притягнення суб`єкта у сфері медіа до відповідальності, з урахуванням його пояснень, якщо такі пояснення було надано.

Інші заходи реагування застосовуються після проведення перевірки, крім заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно статті 101 Закону №2849-ІХ у разі застосування до суб`єкта у сфері медіа заходу реагування у вигляді штрафу суб`єкт зобов`язаний сплатити штраф упродовж 60 днів з дня оприлюднення відповідного рішення на офіційному веб-сайті Національної ради.

У разі оскарження рішення про застосування заходу реагування у вигляді штрафу термін сплати штрафу, зазначений у цій частині, призупиняється до набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення Національної ради про застосування заходу реагування у вигляді штрафу є виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». У випадку оскарження такого рішення в судовому порядку рішення Національної ради про застосування заходу реагування у вигляді штрафу набуває статусу виконавчого документа після набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до частини першої статті 109 Закону №2849-ІХ за результатами розгляду питання про порушення законодавства та/або умов ліцензії Національна рада ухвалює одне з таких рішень:

1) про відсутність порушення законодавства та/або умов ліцензії;

2) про застосування до суб`єкта у сфері медіа заходів реагування, передбачених цим Законом;

3) про проведення додаткової перевірки.

Системний аналіз означених норм дає підстави для висновку, що питання порушення законодавства суб`єктом у сфері медіа розглядається Національною радою на засіданнях та у випадку встановлення порушення законодавства приймається відповідне рішення, зокрема, і щодо застосування штрафу.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 42 Закону №2849-ІХ у матеріалах медіа (крім фільмів) обмежується поширення інформації, що може завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей, та у яких міститься така інформація: нецензурні висловлювання, слова, непристойні жести, крім випадків використання у творах мистецтва або відтворення у повідомленнях про новини дня або поточні події, що мають характер звичайної прес-інформації.

Згідно з частиною третьою статті 42 Закону №2849-ІХ інформація, передбачена частиною першою цієї статті, програми чи фільми еротичного спрямування можуть поширюватися без обмежень у часі суб`єктами у сфері аудіовізуальних медіа на замовлення та провайдерами аудіовізуальних сервісів лише у разі застосування системи умовного доступу.

Положеннями частини четвертої статті 42 Закону №2849-ІХ визначено, що програми, які поширюються аудіовізуальними медіа та містять інформацію, що може завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей, мають бути позначені спеціальними попередженнями. Такі попередження в лінійних медіа мають демонструватися упродовж всієї програми. Відповідні спеціальні попередження зазначаються у розкладах програм або в каталозі програм.

Відповідальність за забезпечення програм відповідними спеціальними попередженнями або звуковими попередженнями, передбаченими цією статтею, покладається на суб`єкта у сфері медіа (частина сьома статті 42 Закону №2849-ІХ).

Відповідно до частин восьмої та дев`ятої статті 42 Закону №2849-ІХ Національна рада спільно з органом спільного регулювання розробляє та затверджує вимоги, які є обов`язковими для виконання суб`єктами у сфері медіа, в яких визначає:

1) критерії визначення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, та критерії її класифікації;

2) розподіл дітей на вікові категорії та критерії класифікації програм (у тому числі фільмів) за віковими категоріями аудиторії, на яку вони розраховані;

3) вимоги до демонстрування спеціальних попереджень (включаючи ескізи) та вимоги до оголошення звукових попереджень, передбачених цією статтею;

4) порядок віднесення суб`єктом у сфері медіа інформації до відповідних категорій та обрання спеціальних попереджень.

До створення органу спільного регулювання Національна рада має право самостійно розробити та затвердити відповідні вимоги. Затверджені Національною радою вимоги діють до затвердження відповідних кодексів (правил) спільного регулювання.

Суб`єкт у сфері медіа на підставі характеристик і критеріїв класифікації інформації (програм), визначених відповідно до частини восьмої цієї статті, самостійно розподіляє програми до певної категорії та застосовує відповідні спеціальні попередження, передбачені цією статтею.

Пунктами 26 та 27 частини другої статті 90 Закону №2849-ІХ визначено, що виключно на засіданнях Національної ради ухвалюються рішення про призначення перевірок; розглядаються питання про порушення законодавства та/або умов ліцензії і застосовуються заходи реагування, передбачені цим Законом.

Судом встановлено, що на засіданні Національної ради 21.12.2023, результати якого оформлені протоколом №31, розглядалось питання про результати позапланової безвиїзної перевірки ТОВ «Ісландія», м. Буча Київської обл., (ідентифікатор медіа в Реєстрі суб`єктів у сфері медіа R10-01523, аудіовізуальне лінійне мовлення, технологія мовлення інтернет-мовлення (ОТТ), логотип: «ІСЛАНДІЯ» (комбіноване)).

Член комісії М. Онопрієнко за засіданні зазначив, зокрема, що за результатами перевірки, на підставі офіційного моніторингу програм позивача було зафіксовано трансляцію 03.10.2023 (з 10:43 до 24:00) та 04.10.2023 (з 00:00 до 17:55) програм «Розрив», «Антиподи», «СуперLife», в яких було поширено нецензурні висловлювання та висловлювання та слова, які зафіксовані в акті моніторингу від 19.10.2023, та можуть завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей. Зазначено, що при визначенні розміру штрафу враховано: вид та технологію мовлення аудіовізувальне лінійне медіа, інтернет мовлення (ОТТ); територіальну категорію загальнонаціональне; час та обсяги мовлення 24 год./добу; наявність чи відсутність системи умовного доступу програми позивача поширюються в мережі «Інтернет» за технологією ОТТ у відкритому вигляді; рівень суспільної небезпеки вчиненого порушення, який визначено як високий, оскільки час, коли в ефірі пролунали нецензурні висловлювання, дозволяє стверджувати про наявність потенційно широкого доступу дітей до перегляду вказаних програм ( «Розрив» - 03.10.2023 об 11:09; «СуперLife» - 03.10.2023 о 20:43 (повтор 04.10.2023 о 09:52) та 03.10.2023 о 22:25 (повтор 04.10.2023 о 10:04); «Антиподи» - 04.10.2023 о 01:11 (повтор 04.10.2023 о 13:08), 04.10.2023 о 01:36 (повтор 04.10.2023 о 13:33)); програми транслювалися без спеціальних попереджень про шкоду, яка може бути завдана дітям такими програмами: програми у повторі вийшли без здійснення редакційного контролю, аудіомодерації; позивач належить до загальнонаціональної територіальної категорії та розповсюджує програми у відкритому вигляді, що потенційно збільшує його аудиторію.

Присутній на засіданні представник позивача за дорученням А. Соломаха, запропонував врахувати те, що всі запитувані документи були надані компанією. Зазначив, що велися дискусії, як обмежити вплив у денний час на можливість перегляду програм з дітьми. Зауважив, що компанія за ОТТ технологією не може поширюватися у кодованому вигляді і умовний доступ повинні забезпечувати провайдери ОТТ, які авторизують згідно зі своїми договорами з абонентами. Поінформував, що у відкритих пакетах без авторизації ТОВ «Ісландія» немає, у компанії розглядали можливість щодо переведення провайдерами у дорослі пакети з умовним доступом до повнолітніх, але виявилося, що технічно провайдери не готові до таких речей. Підкреслив, що після довгих обговорень у компанії дійшли до висновку, що це повинно робитися не у прямому ефірі із застосуванням редакційного контролю або постійно присутня позначка відповідно до закону « 18+» та напис: «Ця програма містить інформацію, що може завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей». На запитання, чи не можна спробувати не використовувати нецензурну лексику, відповів, що програмний директор дає такі поради та по кожному випуску програми буде прийматися окреме рішення.

За наслідками голосування за проект рішення про визнання порушення позивачем пункту 7 частини першої статті 42, частини четвертої статті 42 Закону №2849-ІХ (7 голосів «за», 0 голосів «проти», 0 голосів «утримались») рішення було прийняте.

Рішенням Національної ради від 21.12.2023 №1790 (протокол №31) визнано порушення позивачем пункту 7 частини першої статті 42, частини четвертої статті 42 Закону №2849-ІХ та застосовано штраф у розмірі 40 мінімальних заробітних плат на день вчинення порушення для реєстрантів, що становить 268 000,00 грн.

При прийнятті означеного рішення відповідач керувався, зокрема, і листом Інституту української мови НАН України, яким підтверджено, що згідно з лексичними нормами сучасної української літературної мови слова, виділені в листі-запитів Національної ради є нецензурними, тобто такими, що неприйнятні для літературного вжитку в українському медійному просторі.

Відповідно до пункту 1.1 Статуту Інституту української мови НАН України, затвердженого розпорядженням Президії НАН України від 03.02.2022 №85 (далі по тексту також Статут), Інститут української мови НАН України (далі Інститут) є державною бюджетною неприбутковою установою, що заснована на державній власності.

Інститут створено згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 12.02.1991 №41 «Про Державну програму розвитку української мови та інших національних мов в Українській РСР на період до 2000 року» та постановою Президії Академії наук Української РСР від 07.10.1991 №269 (пункт 1.2 Статуту).

Відповідно до пункту 1.4 Статуту Інститут є науковою установою, основним в Україні координаційним й експертним центром у галузі української мови, який створено з метою дослідження функціонування та розвитку української мови, її структури, історії, діалектного членування та міжслов`янських зв`язків, правопису, питань кодифікації, забезпечення наукових та соціокультурних передумов утвердження української мови як державної.

Наукова діяльність Інституту є основною.

Враховуючи статус Інституту української мови НАН України як наукової установи, основного в Україні координаційного й експертного центру у галузі української мови, який створено з метою дослідження функціонування та розвитку української мови, її структури, правопису, за відсутності закріпленого на законодавчому рівні органу, якому надано право здійснення аналізу слів та висловлювань на предмет віднесення їх до ненормативної лексики, у суд наявні підстави вважати правомірним звернення Національної ради з відповідним запитом щодо аналізу наведених у запиті висловлювань та висловлення позиції щодо приналежності цих слів та висловлювань до нецензурних саме до Інституту української мови НАН України.

Крім того, суд наголошує на наявності у відповідача повноважень на направлення запиту до державних чи інших органів влади для отримання інформації, що необхідна для отримання доказів щодо розгляду предмету перевірки, а також на прийняття до уваги під час розгляду питання про порушення суб`єктом у сфері медіа законодавства інформації, що надана іншими державними органами в межах їх компетенції, будь-яких інших фактичних даних, що дають можливість встановити наявність або відсутність порушення.

Крім того, під час розгляду на засіданні Національної ради результатів позапланової безвиїзної перевірки ТОВ «Ісландія» встановлено порушення позивачем власного редакційного статуту.

Відповідно до підпунктів 3.8.1, 3.8.3 пункту 3.8 «Захист суспільної моралі та забезпечення прав неповнолітніх і юнацтва від негативного впливу інформації, що розповсюджується телекомпанією» Редакційного статуту ТОВ «Ісландія», затвердженого Зборами Учасників (Протокол №1 від 26.11.2018), завжди потрібно пам`ятати, що передачі телерадіокомпанії мають змогу дивитися/слухати діти, тому при поданні інформації потрібно враховувати особливу чутливість дітей.

Телерадіоканалам забороняється розповсюджувати, а також анонсувати програми та передачі, які можуть зашкодити фізичному, інтелектуальному і духовному розвитку неповнолітніх та юнацтва.

Відповідно до загальноприйнятого визначення ненормативна лексика це табуйована (неприпустима) лексика, яку мовці сприймають як відразливу, непристойну. Така мова перебуває поза нормальним стилем спілкування. Склад ненормативної лексики визначається набором соціолектів (сленг, жаргон, арго, просторіччя) та стилістично зниженої лексики (вульгаризми, лайлива, обсценна лексика, мат тощо).

Ненормативна лексика є сегментом лайливої лексики різних мов, що включає неввічливі, непристойні, вульгарні та лайливі вислови.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 20 Закону України «Про охорону дитинства» держава сприяє випуску і забезпеченню доступності кіно- та відеофільмів, теле- і радіопередач, виданню друкованих медіа, розрахованих на дитячу та молодіжну аудиторію, а також поширенню іншої корисної для культурного розвитку дітей інформації.

Забороняється пропагування у медіа культу насильства і жорстокості, розповсюдження порнографії та інформації, що зневажає людську гідність і завдає шкоди моральному благополуччю дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями статті 17 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають важливу роль засобів масової інформації і забезпечують, щоб дитина мала доступ до інформації і матеріалів із різних національних і міжнародних джерел, особливо до таких інформації і матеріалів, які спрямовані на сприяння соціальному, духовному і моральному благополуччю, а також здоровому фізичному і психічному розвитку дитини. З цією метою Держави-учасниці:

a) сприяють засобам масової інформації у поширенні інформації і матеріалів, корисних для дитини в соціальному і культурному відношеннях та в дусі статті 29;

b) сприяють міжнародному співробітництву в галузі підготовки, обміну та поширення такої інформації і матеріалів, що надходять із різних культурних, національних і міжнародних джерел;

c) сприяють виданню і розповсюдженню дитячої літератури;

d) сприяють засобам масової інформації у приділенні особливої уваги мовним потребам дитини, яка належить до якої-небудь групи меншостей або до корінного населення;

e) сприяють розробці належних принципів захисту дитини від інформації і матеріалів, що завдають шкоди її благополуччю, враховуючи положення статей 13 і 18.

Тобто, положення як національного, так і міжнародного законодавства, визнаючи важливу роль засобів масової інформації у житті дитини, містять застереження щодо захисту дітей від інформації і матеріалів, що можуть завдавати шкоди їх благополуччю.

Суд зауважує, що виходячи з наданих представником позивача на засіданні Національної ради пояснень, ним не ставилось під сумнів виявлене під час перевірки порушення пункту 7 частини першої статті 42, частини четвертої статті 42 Закону №2849-ІХ, а також не надавались пояснення чи зауваження стосовно наявності процедурних порушень під час здійснення відповідачем перевірки. Пояснення представника позивача зводились до можливих шляхів усунення виявленого під час перевірки порушення.

У свою чергу, в адміністративному позові позивач наполягає, зокрема, на відсутності визначених критеріїв віднесення інформації до такої, що може заподіяти шкоду фізичному, психічному або моральному розвитку дітей.

Відповідно до пункту 26 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2849-ІХ у разі якщо положення цього Закону передбачають затвердження Національною радою після розробки спільно з органом спільного регулювання певних вимог та критеріїв, до їх затвердження Національна рада при застосуванні відповідних положень має керуватися виключно нормами цього Закону з урахуванням попередньої практики застосування аналогічних норм законодавства.

З наведених норм слідує, що законодавцем передбачено певний період від моменту набрання чинності Законом №2849-ІХ, яким вперше введено поняття органу спільного регулювання у сфері медіа, і до моменту створення такого органу та покладено на Національну раду протягом такого періоду керуватися виключно нормами цього Закону з урахуванням попередньої практики застосування аналогічних норм законодавства.

Верховний Суд у постанові від 07.09.2022 (справа №826/16498/17) виснував, що «…Здатність впливати на нормальний фізичний, розумовий або моральний розвиток дітей та юнацтва, а також визначення сцен, які викликають жах, сцен вбивства, насилля (фізичного чи психологічного), сцен (передач), які можуть зашкодити фізичному, інтелектуальному і духовному розвитку неповнолітніх та юнацтва є оціночною категорією, і чинне законодавство не містить методики здійснення відповідної оцінки.

Відсутність відповідної методики сама по собі не може бути підставою для висновку про неможливість кваліфікації будь-якого програмного продукту як такого, що підпадає під вказані ознаки.

Відповідно, кваліфікація змісту програмного продукту як такого, що підпадає під вказані ознаки, є дискреційною за своїм характером, і Нацрада як суб`єкт владних повноважень зобов`язана обґрунтувати, на яких підставах відповідний висновок зроблено…».

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 826/15057/17.

Таким чином, незважаючи на відсутність критеріїв віднесення інформації до такої, що може заподіяти шкоду фізичному, психічному або моральному розвитку дітей, суд, враховуючи лист Інституту української мови НАН України, яким підтверджено, що згідно з лексичними нормами сучасної української літературної мови слова, виділені в листі-запитів Національної ради є нецензурними, тобто такими, що неприйнятні для літературного вжитку в українському медійному просторі, пояснення представника позивача, надані на засіданні Національної ради під час розгляду питання про результати позапланової безвиїзної перевірки ТОВ «Ісландія», дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем в межах повноважень та з дотриманням процедури.

Отже, наявність повноважень для проведення перевірки, вивчення обставин, які входять до предмету такої перевірки, а також наявність повноважень на прийняття рішень про застосування заходів впливу за результатами таких перевірок, свідчить про те, що відповідач є уповноваженим органом, яким надається оцінка встановленим обставинам, висновок про відповідність яких положенням Закону №2849-ІХ відображається в акті перевірки і слугує підставою для прийняття відповідного рішення.

Враховуючи означені обставини, судом не приймаються до уваги доводи позивача щодо відсутності у Національної ради законних підстав переймати на себе повноваження ще не створеного органу спільного регулювання у сфері медіа за відсутності нормативного регулювання критеріїв віднесення інформації до такої, що може завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей, через неприйняття Кодексу (правил) створення та поширення інформації.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини встановив, що засоби масової інформації відіграють важливу роль в демократичному суспільстві: хоча ЗМІ не повинні переходити певні визначені межі, проте «їх обов`язком є передавати інформацію та ідеї з усіх питань, що становлять суспільний інтерес, у сумісний з їхніми обов`язками та відповідальністю спосіб…» (пункт 45 рішення Суду в справі «Тома проти Люксембургу» від 29 березня 2001 р.).

На переконання суду, у справі, яка розглядається, існувало достатньо вагомих підстав для прийняття оскаржуваного рішення у порядку і спосіб, який був визначений відповідачем, в силу недопущення розповсюдження інформації, яка може завдати шкоди фізичному, психологічному або моральному розвитку дітей.

За таких обставин, Національна рада вправі надати оцінку дотриманню під час здійснення аудіовізуального лінійного мовлення основних принципів державної політики у сфері регулювання медіа.

Щодо доводів позивача про неправомірність застосування до нього положень частини другої статті 42 Закону №2849-ІХ, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 42 Закону №2849-ІХ інформація, що може завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей, передбачена частиною першою цієї статті, може поширюватися лінійними медіа з урахуванням обмежень щодо часу поширення програм (у тому числі фільмів) залежно від індексу глядацької аудиторії у сфері медіа (« 16» - показ можливий з 22 години до 6 години; « 18» - показ можливий з 24 години до 5 години).

Програми (у тому числі фільми), розраховані на глядацьку аудиторію не менше 16 років, можуть поширюватися лише у проміжках часу між 22 годиною та 6 годиною та з обов`язковим інформуванням користувачів про обмеження глядацької аудиторії або в будь-який час, за умови використання системи умовного доступу.

Програми (у тому числі фільми), розраховані на глядацьку аудиторію не менше 18 років, можуть поширюватися лише у проміжках часу між 24 годиною та 5 годиною та з обов`язковим інформуванням користувачів про обмеження глядацької аудиторії або в будь-який час, за умови використання системи умовного доступу.

Суб`єкти у сфері аудіовізуальних медіа самостійно визначають вікову категорію аудиторії, на яку розраховані програми (у тому числі фільми), керуючись критеріями класифікації, затвердженими Національною радою спільно з органом спільного регулювання.

В свою чергу, положеннями пункту 11 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №» 2849-ІХ визначено, що частина друга статті 42 цього Закону набирає чинності через рік з дня набрання чинності цим Законом. Впродовж року з дня набрання чинності цим Законом частина друга статті 42 цього Закону діє в такій редакції:

« 2. Фільми, які містять інформацію, що може завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей, можуть поширюватися лінійними медіа з урахуванням обмежень щодо часу показу залежно від індексу глядацької аудиторії ("16" - показ можливий у будь-який ефірний час; « 18» - показ можливий з 22 години до 6 години)».

Впродовж року з дня набрання чинності частиною другою статті 42 цього Закону порушення, передбачені пунктом 12 частини третьої статті 110, пунктом 11 частини десятої статті 110, які спричинено помилковим визначенням суб`єктами у сфері аудіовізуальних медіа вікової категорії аудиторії, на яку розраховані програми (в тому числі фільми), відносяться до незначних, і отримані за такі порушення приписи не враховуються при застосуванні Національною радою заходів реагування, передбачених пунктом 2 частини першої статті 116 цього Закону.

Оскільки Закон №2849-ІХ набрав чинності 31.03.2023, положення частини другої статті 42 цього Закону набрали чинності після винесення спірного рішення (31.03.2024), а тому на момент спірних відносин частина друга статті 42 Закону №2849-ІХ була чинною в редакції пункту 11 розділу Х «Прикінцевих та перехідних положень» та, відповідно, стосувалась виключно фільмів, які містять інформацію, що може завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей.

Враховуючи означене, суд дійшов висновку, що положення частини другої статті 42 Закону №2849-ІХ станом на момент виникнення спірних відносин дійсно не були застосовні до позивача.

Водночас, суд наголошує на тому, що виходячи зі змісту спірного рішення, означена норма до позивача не застосовувалась, наслідком чого є відсутність підстав для прийняття до уваги доводів позивача у цій частині.

Суд відхиляє доводи позивача щодо самоправного, всупереч кола своїх повноважень звернення першого заступника Голови Національної ради В. Коваля до Інституту української мови НАН України як такого, що не перебуває у складі робочої групи з перевірки ТОВ «Ісландія» з огляду на вчинення ним таких дій в межах повноважень, визначених статтею 81 (Голова Національної ради, зокрема, організовує діяльність Національної ради), статті 82 (Перший заступник голови Національної ради виконує обов`язки голови Національної ради у разі відсутності голови Національної ради або неможливості здійснення ним своїх повноважень).

Суд констатує, що відповідачем не заперечується, що перший заступник Голови Національної ради В. Коваль не перебуває у складі робочої групи із перевірки ТОВ «Ісландія» та не брав участі у здійсненні позапланової безвиїзної перевірки позивача.

Рішенням Національної ради від 20.12.2021 №2053 ОСОБА_3 обрано першим заступником голови Національної ради. Наказом Національної ради від 20.12.2021 №431-к ОСОБА_3 переведено на посаду першого заступника голови Національної ради

Таким чином, в межах повноважень з організації діяльності Національної ради, яка полягає, зокрема, і в проведенні перевірок, перший заступник Голови Національної ради В. Коваль звернувся до Інституту української мови НАН України із запитом від 26.10.2023 з метою вжиття відповідних заходів реагування до суб`єкта у сфері медіа з проханням проаналізувати наведені у запитів слова та висловлювання, а також висловити свою позицію щодо приналежності цих слів та висловлювань до нецензурних.

Доводи позивача щодо невходження виконавця запиту ОСОБА_5 до складу робочої групи з перевірки ТОВ «Ісландія» відхиляються судом як такі, що жодним чином не стосуються предмету та підстав позову, оскільки означеною особою не вчинялися дії з перевірки позивача.

Судом критично оцінюються доводи позивача щодо порушення відповідачем строків проведення перевірки як такої, що фактично почалась 26.10.2023 та закінчилась 24.11.2023, оскільки терміни проведення перевірки було визначено в рішенні від 26.10.2023 та в наказі від 27.10.2023 з 16.11.2023 по 24.11.2023. При цьому, суд зауважує, що позивач помилково ототожнює дату винесення рішення про призначення перевірки з датою її початку.

Щодо доводів позивача про незаконність визначення розміру та виду заходу реагування (штрафу), суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 110 Закону №2849-ІХ порушення суб`єктами у сфері лінійних аудіовізуальних медіа вимог законодавства та/або умов ліцензії, за які Національна рада має право застосовувати заходи реагування, поділяються на: незначні; значні; грубі.

До незначних порушень в силу вимог частини другої статті 110 Закону №2849-ІХ відноситься:

1) порушення умов ліцензії у частині програмної концепції мовлення;

2) ненадання, порушення строків надання інформації за запитом Національної ради у випадках та з підстав, передбачених цим Законом;

3) порушення строків внесення змін до Реєстру, які ліцензіат чи реєстрант відповідно до цього Закону самостійно вносять до Реєстру, відповідно до частини сімнадцятої статті 60, частини дев`ятої статті 64 цього Закону;

4) нерозміщення актуальних відомостей про структуру власності на своєму веб-сайті (за наявності);

5) порушення встановлених статтею 37 цього Закону вимог щодо повідомлення вихідних даних;

6) порушення встановлених статтею 44 цього Закону вимог мовлення у дні трауру (скорботи, жалоби) та дні пам`яті;

7) порушення встановленого статтею 46 цього Закону порядку надання доступу до подій значного суспільного інтересу;

8) порушення встановлених статтею 47 цього Закону вимог щодо поширення програм з платними інтерактивними конкурсами (іграми, вікторинами);

9) порушення встановлених статтею 48 цього Закону вимог щодо обліку і зберігання програм;

10) порушення встановлених Законом України "Про рекламу" та законодавством про публічні аудіовізуальні медіа вимог та обмежень щодо порядку поширення (розповсюдження) реклами та спонсорства;

11) порушення на 10 і менше відсотків вимог щодо обсягів європейського та/або національного продукту;

12) порушення радіомовником вимог щодо забезпечення частки пісень державною мовою, передбачених пунктами 1 і 2 частини третьої статті 40 цього Закону, на 5 і менше відсотків від встановленої цим Законом частки;

13) невикористання упродовж трьох місяців виду та/або технології мовлення, зазначених у Реєстрі, невідповідність фактичної територіальної категорії територіальній категорії, зазначеній у Реєстрі.

Згідно з пунктом 12 частини третьої статті 110 Закону №2849-ІХ до значних порушень відноситься поширення інформації, що може завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей, без спеціальних попереджень та/або з порушенням часу розповсюдження; порушення вимог частини десятої статті 42 цього Закону щодо нерозголошення інформації про дитину без письмової згоди хоча б одного з батьків або інших законних представників дитини, за винятком випадків, якщо це здійснюється в найкращих інтересах дитини.

Тобто, відповідно до пункту 12 частини третьої статті 110 Закону №2849-ІХ поширення інформації, що може завдати шкоди фізичному, психічному або моральному розвитку дітей, без спеціальних попереджень та/або з порушенням часу розповсюдження безальтернативно віднесено до значних порушень.

Згідно з абзацами 2, 5 частини п`ятої статті 110 Закону №2849-ІХ за значні порушення до суб`єктів у сфері лінійних аудіовізуальних медіа застосовується штраф у розмірі 10 відсотків розміру ліцензійного збору для ліцензіатів або від 5 до 40 мінімальних заробітних плат на день вчинення порушення для реєстрантів.

При визначенні розміру штрафу, який обраховується у мінімальних заробітних платах, Національна рада враховує вид та технологію мовлення, територіальну категорію, час та обсяги мовлення, наявність чи відсутність системи умовного доступу, а також інші обставини, що впливають на рівень суспільної небезпеки вчиненого порушення, про що зазначає у своєму рішенні.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що при визначенні розміру штрафу враховано:

1) вид та технологію мовлення аудіовізувальне лінійне медіа, інтернет мовлення (ОТТ);

2) територіальну категорію загальнонаціональне;

3) час та обсяги мовлення 24 год./добу;

4) наявність чи відсутність системи умовного доступу програми позивача поширюються в мережі «Інтернет» за технологією ОТТ у відкритому вигляді;

5) рівень суспільної небезпеки вчиненого порушення, який визначено як високий, оскільки час, коли в ефірі пролунали нецензурні висловлювання, дозволяє стверджувати про наявність потенційно широкого доступу дітей до перегляду вказаних програм («Розрив» - 03.10.2023 об 11:09; «СуперLife» - 03.10.2023 о 20:43 (повтор 04.10.2023 о 09:52) та 03.10.2023 о 22:25 (повтор 04.10.2023 о 10:04); «Антиподи» - 04.10.2023 о 01:11 (повтор 04.10.2023 о 13:08), 04.10.2023 о 01:36 (повтор 04.10.2023 о 13:33)); програми транслювалися без спеціальних попереджень про шкоду, яка може бути завдана дітям такими програмами: програми у повторі вийшли без здійснення редакційного контролю, аудіомодерації; позивач належить до загальнонаціональної територіальної категорії та розповсюджує програми у відкритому вигляді, що потенційно збільшує його аудиторію.

Позивач стверджує, що жодним нормативним актом у сфері медіа не визначені критерії суспільної небезпеки від вчинених правопорушень у сфері медіа та межі таких критеріїв в залежності від обставин, які зазначені в оскаржуваному рішенні при визначенні розміру штрафу.

Водночас, на переконання суду, відсутність таких критеріїв не може бути підставою для висновку про неможливість кваліфікації відповідачем рівня суспільної небезпеки вчиненого порушення та за умови надання належного обґрунтування Національною радою підстав його визначення такі повноваження відповідача можна віднести до дискреційних за своїм характером, і Нацрада як суб`єкт владних повноважень зобов`язана обґрунтувати, на яких підставах відповідний висновок зроблено.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, судові витрати суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.