Справа № 420/4577/25
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4577/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки директора Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації від 08.01.2025 року №2о/с «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації;

стягнути з Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09 січня 2025 року позивача було ознайомлено з наказом тимчасово виконуючого обов`язки директора Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації від 08.01.2025 №2о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » з 09.01.2025 року у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Іншою підставою для прийняття оскаржуваного наказу від 08.01.2025 №2о/с зазначено лист попередження про наступне звільнення від 03.12.2024 №2162/09/03-14/2-24.

Відповідачем безпідставно відмовлено розглядати мою заяву про призначення/переведення на запропоновану ним же посаду.

Також відповідачем не враховувалось переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю (особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці).

Відповідачем взагалі проігноровано те, що я маю стаж державної служби понад 27 років, постійно підвищую кваліфікацію та рівень знань, до дисциплінарної відповідальності не притягувалась та є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання.

Обов`язковою умовою виникнення у суб`єкта призначення права на звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини першої етапі 87 Закону України «Про державну службу» є відмова такого державного службовця від переведення на запропоновану посаду.

Позивач не відмовлялась від запропонованих посад. Її волевиявлення на продовження державної служби було реалізоване шляхом подачі відповідної заяви.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 18.02.2025 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 18.02.2025 витребувано з Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації додаткові докази:

наказ тимчасово виконуючого обов`язки директора Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації Шевченко М.П. від 02.12.2024 №77 о/с «Про введення в дію штатного розпису Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації»;

наказ тимчасово виконуючого обов`язки директора Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації Шевченко М.П. від 03.12.2024 №78 о/с «Про попередження працівників Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації»;

діючу структуру Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації;

довідку про розмір середнього заробітку ОСОБА_1 , відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати».

06.03.2025 року за вхід.№21194/25 надійшов відзив на позов, в якому, зокрема, наголошено на необґрунтованості вимог позивача. Закон України «Про правовий режим воєнного стану» містить чітку заборону переведення працівників, призначених без конкурсного відбору на інші посади державної служби.

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених ст.43,44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

В позовній заяві Позивачем підтверджено, що її призначено на посаду державного службовця без конкурсного відбору до призначення на цю посаду переможця конкурсу, або до дати спливу 12 місяців з дня призначення чи скасування воєнного стану.

У зв`язку з тим, що наказ тимчасово виконуючого обов`язки директора Департаменту від 13.11.2023 №60 о/с «Про призначення ОСОБА_1 » містив посилання на норми Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та Попередження про наступне звільнення від 03.12.2024 № 2162/09/03-14/2-24 (далі - Попередження) містило відомості про неможливість переведення на інші посади державної служби, у зв`язку з призначенням Позивача на посаду відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Позивач станом на момент призначення її на посаду, була обізнана з особливостями проходження державної служби особами, які призначені на посаду без конкурсного відбору під час дії правового режиму воєнного стану.

В свою чергу, для забезпечення належного виконання покладених завдань на Департамент та безперебійної, ефективної роботи Департаменту у період дії воєнного стану ОСОБА_1 разом з Попередженням було надано Перелік вакантних посад державної служби в Департаменті (далі - Перелік), та запропоновано розглянути можливість призначення на одну з посад зазначених в Переліку, у порядку встановленому чинним законодавством.

Позивачу, в усній формі, неодноразово роз`яснювався встановлений чинним законодавством порядок призначення на вказані в Переліку посади та неодноразово пропонувалось визначитися з бажанням продовжувати проходження державної служби в Департаменті, в свою чергу ОСОБА_1 пропозиції ігнорувала.

02 січня 2025 року до Департаменту надійшла заява від головного спеціаліста-юрисконсульта Департаменту ОСОБА_1 про її призначення на посаду головного спеціаліста з питань режимно-секретної роботи Департаменту.

Однак, призначення на посаду головного спеціаліста з питань режимно- секретної роботи Департаменту можливе тільки після погодження РСО вищого рівня та Управління Служби безпеки України в Одеській області (пункт 40 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939), про що було заначено в Попередженні.

Під час опрацювання заяви встановлено, що на дату її подачі ОСОБА_1 мала стаж у сфері охорони державної таємниці менше 1 року, що унеможливлювало її призначення на посаду.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 02 січня 2025 року щодо призначення на посаду головного спеціаліста з питань режимно-секретної роботи Департаменту ОСОБА_1 , на поштову адресу зазначену в її заяві про призначення та вказаній в особовій справі, було направлено відповідь від 14.01.2025 №65/09/03-14/2-25.

Враховуючи вищевикладене, твердження Позивача про відмову розглядати її заяву про призначення на посаду головного спеціаліста з питань режимно-секретної роботи Департаменту не відповідає дійсності.

06.03.2025 за вхід.№21196/25, на виконання ухвали суду від 18.02.2025, Департаментом з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації надано витребувані докази.

13.03.2025 за вхід.№23323/25 надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем окремо наголошено на тому, що пропозиція вакантних посад за статтею 87 Закону України «Про державну службу» зумовлена скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців. Наслідком не пропонування вакантних посад або відмови обійняти одну з таких є припинення державної служби. Натомість наслідком відмови від переведення за статтею 41 зазначеного Закону є продовження проходження державної служби на займаній посаді. Крім того, статтею 87 Закону України «Про державну службу» встановлено врахування переважного права на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Згідно з преамбулою Закону України «Про правовий режим воєнного стану» цим Законом визначено зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб.

Назва статті 10 цього Закону «Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану» та зміст абзацу першого частини п`ятої цієї статті дають підстави дійти висновку, то метою прийняття осіб на посади державної служби без конкурсу є недопущення припинення повноважень органів державної влади, в тому числі забезпечення належного виконання покладених на такі органи завдань під час воєнного стану.

Крім того, позивач зазначає, що відповідь на її заяву від 02 січня 2025 року про призначення на запропоновану посаду було надано відповідачем лише після її звільнення та в зв`язку зі зверненням до голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації (у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі), тобто через тиждень після звільнення.

Також не відповідає дійсності пояснення відповідача щодо ігнорування позивачем пропозицій відносно продовження державної служби на запропонованих посадах.

Обов`язковою умовою виникнення у суб`єкта призначення права на звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» є відмова такого державного службовця від переведення на запропоновану посаду.

Позивач не відмовлялась від запропонованих посад. Її волевиявлення на продовження державної служби було реалізоване шляхом подачі відповідної заяви про призначення на запропоновану посаду.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» пропозиція відповідача з переліком запропонованих посад повинна була надаватись згідно професійної підготовки та професійних компетентностей позивача.

Саме при підготовці/розробці пропозицій посад відповідач мав виходити з професійної підготовки та професійних компетентностей позивача.

В особовій справі/картці позивача, яку сформовано відповідачем під час прийняття на службу ОСОБА_1 , містяться всі необхідні дані щодо професійної підготовки та професійних компетентностей позивача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Відповідно до наказу тимчасово виконуючого обов`язки директора Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації Шевченко М.П. від 13 листопада 2023 року №60о/с ОСОБА_1 було призначено на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації з 15 листопада 2023 року, до призначення на цю посаду переможця конкурсу, але на строк не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану.

Відповідно до розпорядження виконуючого обов`язки голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 20.08.2024 №796/А-2024 «Про внесення змін до структури та штатної чисельності Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації» було вирішено змінити структуру та штатний розпис Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки директора Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації Шевченко М.П. від 02.12.2024 №77 о/с «Про введення в дію штатного розпису Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації» було введено в дію штатний розпис нової структури Департаменту.

Листом Департаменту від 03.12.2024 №2162/09/03-14/2-24, який отримано ОСОБА_1 09.12.2024, позивача було попереджено про наступне звільнення з посади головного спеціаліста-юрисконсульта Департаменту, яку вона обіймаю на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку із внесенням змін до структури Департаменту та скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Разом із попередженням позивачу надано Перелік вакантних посад державної служби в Департаменті з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації, позивачу запропоновано наступні посади:

Категорії В1 (головний спеціаліст)

1. Головний спеціаліст з питань режимно-секретної роботи (критерії призначення відповідно до пункту 40 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року №939, а саме: після погодження з РСО вищого рівня та Управління Служби безпеки України в Одеській області);

2. Головний спеціаліст відділу оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами управління оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами;

3. Головний спеціаліст відділу оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами управління оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами;

4. Головний спеціаліст відділу фінансового та ресурсного забезпечення управління оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами.

Категорії В2 (провідний спеціаліст)

1. Провідний спеціаліст відділу цивільного захисту управління цивільного захисту;

2. Провідний спеціаліст відділу оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами управління оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами.

категорії В3 (спеціаліст)

1. Спеціаліст відділу цивільного захисту управління цивільного захисту.

02.01.2025 ОСОБА_1 подано заяву про призначення на посаду головного спеціаліста з питань режимно-секретної роботи.

Наказом №2 о/с від 08.01.2025 ОСОБА_1 звільнено з 09.01.2025 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Листом №65/09/03-14/2-25 від 14.01.2025 ОСОБА_1 повідомлено, що її заява від 02.01.2025 щодо призначення на посаду головного спеціаліста з питань режимно-секретної роботи Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації розглянуто та не задоволено.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Права і свободи людини, гарантії щодо них визначають зміст та спрямованість діяльності держави. Ст. 55 Конституції України проголошує: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб».

Безперечно, забезпечити надійний захист прав і свобод людини та громадянина може тільки судова система, яка діє виключно на засадах законності, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності судового процесу, змагальності сторін, додержання презумпції невинуватості тощо, в умовах незалежності і недоторканності суддів. Тому серед правових засобів захисту суб`єктивних прав і свобод людини та громадянина одним із найефективніших є судовий захист.

Судовий контроль не суперечить державному контролю, ці види контролю доповнюють один одного та забезпечують збалансовану систему стримувань і противаг.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статті 38, 43 Конституції України передбачають, що громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, користуються рівним правом доступу до державної служби, до служби в органах місцевого самоврядування.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. При цьому громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 5 Закону України «Про державну службу» відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про державну службу», державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення.

У силу п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну службу» посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.

За визначенням п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу» рівнозначна посада - це посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

За результатами системного аналізу положень ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» суд приходить до висновків, що при звільненні державного службовця на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу»: державного службовця попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів про звільнення; одночасно з попередженням про звільнення державному службовцю пропонується інша рівнозначна посада державної служби або, як виняток, нижча посада державної служби, і лише у випадку відсутньої можливості запропонувати відповідні посади чи у разі відмови від запропонованих посад, законом надається можливість звільнити державного службовця.

Отже, звільнення особи з державної служби з підстав скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців допускається та є правомірним лише у випадку, коли державного службовця було попереджено про наступне звільнення у строки, встановлені Законом, та неможливо запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Водночас, приписи ч. 1 ст. 41 Закону України «Про державну службу» дозволяють здійснити таку процедуру без обов`язкового проведення конкурсу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №380/9574/21, від 23.02.2023 у справі №140/9066/21, від 05.04.2023 у справі №640/12871/21 та від 12.04.2023 у справі №340/1791/22.

Проте, у порушення наведених законодавчих приписів, встановлених ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», при звільненні позивача відповідачем не було дотримано процедури припинення державної служби.

Згідно Штатного розпису на 2024 рік Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації, введеного в дію наказом від 02.12.2024 №77 о/с, штат становив 36 штатних одиниць.

Згідно Штатного розпису на 2025 рік Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації, введеного в дію наказом від 18.02.2025 №14 о/с, штат становив 36 штатних одиниць.

Разом з цим, відповідачем не доведено скорочення чисельності або штату державних службовців, оскільки Штатного розпису на 2024 рік (до 04.12.2024) останнім не надано.

Окрім того, позивач 09.12.2024 отримала попередження про наступне звільнення, датоване 03.12.2024 за №2162/09/03-14/2-24, за підписом т.в.о. директора Миколи ШЕВЧЕНКО, в якому зазначено наступне:

«…У зв`язку з тим, що Ви були призначені на посаду державної служби відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та враховуючи положення абзацу другого частини п`ятої цієї статті, відсутня можливість запропонувати Вам переведення на іншу рівнозначну посаду.

Одночасно пропонуємо Вам розглянути можливість призначення Вас, у порядку встановленому чинним законодавством, на одну із вакантних посад державної служби згідно з переліком, що додається…».

Згідно з Переліком вакантних посад державної служби в Департаменті з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації, позивачу запропоновано наступні посади:

Категорії В1 (головний спеціаліст)

1. Головний спеціаліст з питань режимно-секретної роботи (критерії призначення відповідно до пункту 40 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року №939, а саме: після погодження з РСО вищого рівня та Управління Служби безпеки України в Одеській області);

2. Головний спеціаліст відділу оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами управління оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами;

3. Головний спеціаліст відділу оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами управління оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами;

4. Головний спеціаліст відділу фінансового та ресурсного забезпечення управління оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами.

Категорії В2 (провідний спеціаліст)

1. Провідний спеціаліст відділу цивільного захисту управління цивільного захисту;

2. Провідний спеціаліст відділу оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами управління оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами.

категорії В3 (спеціаліст)

1. Спеціаліст відділу цивільного захисту управління цивільного захисту.

Позивач, скориставшись правом на подання заяви про призначення на вакантні посади, 02.01.2025 подала заяву на призначення на посаду головного спеціаліста з питань режимно-секретної роботи, що не заперечується і відповідачем.

Натомість, 09 січня 2025 року позивача було ознайомлено з наказом тимчасово виконуючого обов`язки директора Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації від 08.01.2025 №2о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » з 09.01.2025 року у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

При цьому, заява позивача від 02.01.2025 на день звільнення відповідачем не розглянута.

Суд вважає, що дане порушення є істотним порушенням процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення/керівника державної служби, та не може вважатися формальним.

Як свідчать матеріали справи, заява позивача від 02.01.2025 розглянута Департаментом з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації 14.01.2025 (лист №65/09/03-14/2-25) та не задоволена.

Тобто, заява позивача розглянута через 5 днів після звільнення позивача.

При цьому, вказаний лист не містить жодного обґрунтування відмови.

В адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб такого суб`єкта, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. uberrima fides - найбільш добросовісний).

Законодавством України (Конституцією та законами України) прямо передбачений обов`язок суб`єктів владних повноважень дотримуватися принципу належного урядування, відповідно, адміністративні суди під час розгляду та вирішення спорів, що виникають у сфері публічно-правових відносин, мають перевіряти дотримання цього принципу у всіх його аспектах з урахуванням конкретних обставин справи. Фактичне застосування принципу належного урядування є своєрідним "маркером" того як в Україні гарантуються статті 1, 3, 6, 8, 19, 55, 56, 124 Конституції України, а суди застосовують частину другу статті 2 КАС України та статті 3 і 4 Угоди про асоціацію з ЄС.

Реалізація принципу належного урядування у сучасних публічно-управлінських відносинах набуває особливо важливого значення з огляду на те, що тільки за умови дотримання цього принципу суб`єктами владних повноважень можна говорити про існування демократичної, соціальної та правової держави, громадянського суспільства, а також формування принципово нової форми здійснення публічного управління, заснованої на прийнятті суб`єктами владних повноважень легітимних (таких, що ґрунтуються на законі), справедливих (враховують баланс інтересів різних суб`єктів) та ефективних (передбачають можливість безумовного виконання) рішень, вибудовуванні публічно-сервісних відносин між людиною та державою, у яких відповідні інституції та процеси служать інтересам всього суспільства.

Конституційний Суд України сформулював юридичні позиції, згідно з якими "держава різними правовими засобами забезпечує захист прав і свобод людини і громадянина в особі органів законодавчої, виконавчої і судової влади та інших державних органів, які здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України" (друге речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001); Конституція України закріпила принцип відповідальності держави перед людиною за свою діяльність, який проявляється передусім у конституційному визначенні обов`язків держави (статті 3, 16, 22)" (перше речення абзацу четвертого пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 30 травня 2001 року №7-рп/2001).

У Рішенні від 16 листопада 2022 року № 9-р (II)/2022 Конституційний Суд України вказав, що на виконання вимог Конституції України держава має втілювати у своїй діяльності конституційний принцип її відповідальності перед людиною та посутньо пов`язаний із ним принцип "добропорядного врядування" (good governance), що полягає в обов`язку держави втілити у своїй діяльності фундаментальні засади побудови, організації та реалізації державної влади для утвердження правдивої демократії, додержання людських прав та верховенства права (правовладдя) як загальноєвропейських цінностей.

Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2020 року у справі № П/811/1015/16 також наголошував на тому, що принцип належного урядування має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу належного урядування забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип належного урядування підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.

Особливо небезпечно допускати відступ суб`єктів владних повноважень від принципу належного урядування у випадку, коли суб`єкт приватного права у правовідносинах з державою діє добросовісно.

Крім того, судом встановлено, що у наказі №2 о/с від 08.01.2025 «Про звільнення ОСОБА_1 » зазначено, що підставою для звільнення є попередження про наступне звільнення від 03.12.2024 №2162/09/03-14/2-24, а звільнення здійснено відповідно до п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». Отже, звільнення позивача здійснено відповідно до Закону України «Про державну службу».

Таким чином, судом встановлені порушення ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», у своїй сукупності, є істотними порушеннями процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (відповідача), які впливають на остаточний її результат, яким - в контексті цієї справи - є спірний наказ про звільнення позивача, який не відповідає критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, а значить є протиправним, та як наслідок підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена у подібних справах у постановах від 19.11.2020 у справі №400/262/19, від 20.03.2023 у справі №580/7962/21, від 11.05.2023 у справі №380/13484/21, від 23.02.2023 у справі №140/9066/21, від 05.04.2023 у справі №640/12871/21, від 22.12.2022 у справі №640/17678/21.

Окрім того, суд звертає увагу на наступні обставини.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що наказом №60 о/с від 13.11.2023 позивача призначено на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації, за строковим призначенням на умовах, визначених статтею 10 Закону України від 12 травня 2015 року №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (зі змінами) з 01 грудня 2022 року.

09.12.2024 року позивач отримала попередження про наступне звільнення.

У даному попередженні містилося повідомлення наступного змісту: «…У зв`язку з тим, що Ви були призначені на посаду державної служби відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та враховуючи положення абзацу другого частини п`ятої цієї статті, відсутня можливість запропонувати Вам переведення на іншу рівнозначну посаду.

Одночасно пропонуємо Вам розглянути можливість призначення Вас, у порядку встановленому чинним законодавством, на одну із вакантних посад державної служби згідно з переліком, що додається…».

Проте, ні ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», ні іншими положеннями даного закону не врегульовано питання припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Таким чином Законом України «Про правовий режим воєнного стану» не врегульовано питання припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, а отже необхідно керуватися спеціальним законом, який регулює відносини щодо припинення державної служби із зазначених підстав є саме Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, зокрема ч. 3 ст. 87 даного Закону.

Таким чином, суд вважає, що до спірних правовідносин, які пов`язані саме з припиненням державної служби з вищевказаних підстав, підлягають застосуванню норми спеціального законодавства, а саме ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу». В свою чергу, положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не підлягають застосуванню, у даній справі що стосується питання відсутності підстав для запропонування позивачу інших наявних вакантних посад.

Отже, положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не звільняє суб`єкта призначення від обов`язку дотримуватись положень ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» під час процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Частина 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», яка є спеціальною нормою, не містить жодних виключень, за наявності яких суб`єкт призначення звільнявся би від обов`язку дотримуватись положень даної норми під час здійснення процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, в т.ч. й щодо переведення державного службовця за його згодою на одну з вакантних посад.

За таких підстав, незалежно від того, чи призначений державний службовець на посаду без проведення конкурсу на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», чи за результатами проведеного конкурсу, суб`єкт призначення у разі здійснення процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, зобов`язаний перевести державного службовця за його згодою на одну з вакантних посад.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

В умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України.

Частиною 2 статті 64 Конституції України передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України було введено воєнний стан.

З метою врегулювання окремих питань трудових відносин між працівником та роботодавцем в умовах воєнного часу, враховуючи необхідність забезпечення збалансованості між скороченням видатків роботодавців на оплату відпусток, надурочних годин, годин роботи у святкові та вихідні дні тощо, та забезпеченням мінімально необхідних прав та гарантій працівників, Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-IX.

Статтею 1 Закону передбачено, що цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами 2 та 3 статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

З огляду на зазначене, судом не встановлено, що даним законом обмежено гарантоване Конституцією України, а саме частиною 6 статті 43, право громадян на захист від незаконного звільнення.

Водночас, Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» взагалі не врегульовано питання припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Відтак, посилання відповідача на приписи Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» суд визнає необгрунтованим, оскільки вони не регулюють питання припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Щодо середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Згідно частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24.03.1995 року порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України,

Так, підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки позивача звільнено з роботи 09.01.2025 року, відповідно 09.01.2025 року є останнім днем роботи, за який відповідачем виплачено позивачу заробітну плату при проведенні розрахунку при звільненні, а тому тривалість вимушеного прогулу позивача необхідно обраховувати з 10.01.2025 по день ухвалення рішення в справі.

З наданої до суду довідки Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації про розмір середнього заробітку від 06.03.2025 за №483/09/01.3-08/2-25 судом встановлено, що середньоденна заробітна плата складає - 1497,45 грн.

Вимушений прогул з дати звільнення позивача по дату прийняття даного рішення (з 10.01.2025 по 18.04.2025) складає 71 робочий день.

При обчисленні кількості робочих днів суд враховує, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації, який триває і на час ухвалення рішення.

Пунктом 2 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Так, приписами ч.6 ст.6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53 (тривалість роботи напередодні святкових, неробочих і вихідних днів), частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67 та статей 71-73 (святкові і неробочі дні) Кодексу законів про працю України.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період з 10.01.2025 по 18.04.2025 складає 106318,95 грн.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації на користь на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.01.2025 по 18.04.2025 у сумі 106318,95 грн., з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст.2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки директора Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації від 08.01.2025 року №2о/с «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації.

Стягнути з Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації на користь на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.01.2025 по 18.04.2025 у сумі 106318,95 грн., з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 )

Департамент з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації (адреса: 65003, Одеська область, Одеський район, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, буд. 66А, , електронна пошта: )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА