Справа № 627/1279/24
Суддя: Каліберда В. А.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 627/1279/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Каліберди В.А.,

з участю секретарясудового засідання Коломієць Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Богодухівського району Харківської області за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить: поновити строк звернення до суду; скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 №663/6618-п від 13.11.2024 року про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 211 КУпАП від 13.11.2024 року; справу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.211 КУпАП відносно нього закрити.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив,що 13.11.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 винесено постанову №663/6618-п по справі про адміністративне правопорушення, згідно якої його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 211 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

За змістом вказаної постанови вбачається, що 09.11.2024 року о 10 год 01 хв начальником відділення обліку мобілізаційної роботи заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення №663/4221 відповідно до ч.2 ст.211 КУпАП, стосовно гр. ОСОБА_1 в частині порушення військового обліку. В ході бесіди, перевірки наданих та наявних у відділі документів було встановлено, що ОСОБА_1 недбало зберігав військово-обліковий документ - тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , яке видане 08.02.2023 р. ІНФОРМАЦІЯ_5 , що призвело до його зіпсуття, чим порушив вимоги абз.6 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач не погоджується з вказаною постановою, вважає її протиправною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Вважає, що відповідач при складанні протоколу та оскаржуваної постанови допустив грубі процедурні порушення, не дослідив усі обставини справи, притягнув його до відповідальності за порушення, яке він не вчиняв, а тому, на його думку, винесена постанова є необґрунтованою, незаконною, а отже підлягає скасуванню.

Стверджує, що 12.01.2001 року медичною комісією ІНФОРМАЦІЯ_6 визнаний непридатним до військової служби за ст.78-а розкладу хвороб (Наказ МО України від 1994 року №2). Постановою призивної комісії Богодухівського району від 14.02.2008 року на підставі Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» ОСОБА_1 знятий з військового обліку та ІНФОРМАЦІЯ_7 йому видано Довідку (взамін військового квитка).

08 лютого 2023 року ОСОБА_1 начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 підполковником ОСОБА_4 було видано Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_2 , в якому зазначено, що ОСОБА_1 14 лютого 2008 року виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_9 за ст.37 п.6 пп.3 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Це Тимчасове посвідчення з метою збереження цілісності ОСОБА_1 заламінував, з приводу чого притягався до адміністративної відповідальності за ст.211 КУпАП 19.07.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_5 та заплатив штраф в розмірі 850 грн. Звернувшись 21 вересня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_10 для заміни вказаного Тимчасового посвідчення, йому було повідомлено, що для його заміни необхідно прибути за повісткою 02 жовтня 2024 року. Прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо заміни Тимчасового посвідчення 02 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 отримав відмову та повідомлення з пропозицією, що його знову ставлять на облік військовозобов`язаного, для чого він повинен пройти повторно військово-лікарську комісію, яка надасть висновок, а вже потім буде вирішуватись питання щодо заміни посвідчення. Направлення на ВЛК 02 жовтня 2024 року йому не було видане. Відмітку про прибуття за повісткою також здійснено відповідачем не було, оскільки позивач не погодився з тим, що його знову ставлять на військовий облік, не звертаючи увагу на зняття його з військового обліку та подані документи. 09 листопада 2024 року нарядом поліції ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_10 , де відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.211 КУпАП та видано направлення на проходження ВЛК.

ОСОБА_1 вважає, що виконував всі процедурні питання, визначені законом щодо військового обліку. Жодного порушення норм закону ним допущено не було. Окрім цього, абз.6 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачає виконувати правила військового обліку, встановленого законодавством. На його думку жодного правила порушено не було, оскільки заламінування Тимчасового посвідчення відбулося ще в липні 2024 року, коли і був він вперше притягнутий за вказане правопорушення за ст.211 КУпАП та сплатив штраф. Окрім цього, ніхто двічі не може бути притягнутий за одне і те ж правопорушення, на підтвердження чого надав квитанцію про сплату штрафу в розмірі 850 грн.

Враховуючи викладене, вважає, що оскаржувана постанова винесена відповідачем при неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів наявності у його діях складу адміністративного правопорушення, а відтак, підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 02.12.2024 поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду, адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано у відповідача матеріали адміністративної справи.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання надав заяву про розгляд адміністративної справи у його відсутність та представника Степаненко О.Г., вказавши, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_11 в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Відповідачу направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву та пояснень. У встановлений законом строк від відповідача відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань не надійшло. За таких обставин суд розглядає справу за наявними доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо, так і у їх сукупності, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що начальником відділення обліку мобілізаційної роботи - заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 , майором ОСОБА_3 09.11.2024 року було складено протокол № 663/4221 про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.211 КУпАП відносно ОСОБА_1 , згідно якого 09.11.2024 року о 10 год 01 хв в с-щі Краснокутськ при перевірці документів у гр. ОСОБА_1 було встановлено факт порушення останнім правил військового обліку, а саме: недбале зберігання військово-облікового документа - тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_5 08.02.2023 р., призвело до його зіпсуття, що свідчить про недбале зберігання останнім свого військово-облікового документа, чим порушив вимоги абз.5 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивачу під час складення протоколу були роз`яснені його права та обов`язки згідно ст. 63 Конституції та ст. 268 КУпАП, а також доведено дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

13.11.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 винесено постанову №663/6618-п по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.211 КУпАП України, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.211 КУпАП та накладено штраф у розмірі 850 грн. за порушення вимог абз.6 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Як зазначено у постанові, в ході бесіди, перевірки наданих та наявних у ІНФОРМАЦІЯ_4 документів було встановлено, що ОСОБА_1 являється власником військово-облікового документу - тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_5 08.02.2023, але недбале зберігання гр. ОСОБА_1 військово-облікового документу призвело до його зіпсуття, таким чином своїми діями порушив вимоги абз.6 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Постанова одержана позивачем 24.11.2024.

Судом встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення №663/4221 від 09.11.2024 та постанові №663/6618-п від 13.11.2024 вказано, що позивачем ОСОБА_1 порушено вимоги різних абзаців ч.10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Диспозицією ч.2 ст.211 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за зіпсуття або недбале зберігання призовниками, військовозобов`язаними і резервістами військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), яке спричинило їх втрату, вчинене в особливий період.

Підставою для притягнення позивача до відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови відповідачем стало встановлення факту недбалого зберігання зіпсуття (пошкодження) в особливий період тимчасового посвідчення військовозобов`язаним ОСОБА_1 .

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача з наступних підстав.

Позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви додано копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 08.02.2023 року.

З пояснень позивача встановлено, що вказане тимчасове посвідчення з метою збереження його цілісності ОСОБА_1 заламінував та з цього приводу притягався до адміністративної відповідальності за ст.211 КУпАП 19.07.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_5 , внаслідок чого заплатив штраф у розмірі 850 грн., квитанція по сплаті якого додана до матеріалів справи.

Зазначені доводи позивача не були спростовані відповідачем.

Після цього, ОСОБА_1 21 вересня 2024 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 для заміни вказаного Тимчасового посвідчення, однак розгляд щодо заміни ІНФОРМАЦІЯ_3 перенесено на 02 жовтня 2024 року. Прибувши до відділу 02 жовтня 2024 року, позивачу було повідомлено, що його знову ставлять на військовий облік та необхідно пройти військово-лікарську комісію, після чого буде вирішуватися питання щодо заміни посвідчення.

09 листопада 2024 року нарядом поліції ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_10 , де відносно нього складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.211 КУпАП.

Суд вважає, що відповідачем не надано належних, достатніх та переконливих доказів, якими б підтверджувався факт пошкодження чи зіпсуття ОСОБА_1 військово-облікового документу, тому всі сумніви трактуються на користь особи, щодо якої складеного протокол про адміністративне правопорушення.

Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Чинне законодавство України не містить прямої заборони на ламінування офіційних документів. На думку суду, ламінування документу, а саме тимчасового посвідчення не охоплюється диспозицією ст.211 КУпАП, а саме зіпсуття чи пошкодження документу, тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.211 КУпАП є неправомірним.

Відповідно до п. 14 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 559 від 16.05.2024 року встановлено, що військово-обліковий документ на бланку видається (замінюється) за письмовою заявою громадянина України районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом (відповідним органом СБУ, підрозділом розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку у випадках, зокрема відсутності місця для внесення змін. Призовникам військово-обліковий документ на бланку оформляється та видається районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, посадова особа відповідача при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача не врахувала вимоги даної статті щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи, зокрема дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, обставини, за яких було вчинено правопорушення, і чи наявний в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.211 КУпАП.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа дотрималася вимог ст. 280 КУпАП та врахувала вимоги щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Будь-які сумніви та протиріччя, які виникають при розгляді адміністративного позову про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення суд тлумачить на користь особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, дотримуючись приписів ст. 62 Конституції України.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, оцінюючи надані в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, перевіряючи чи прийнято відповідачем постанову обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, пропорційно, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факту вчинення правопорушення позивачем, а тому позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 247, 251, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 4, 6, 9, 10, 12, 72-77, 90, 139, 229, 242-246, 286 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову №663/6618-п начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 від 13 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 211 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 211 КУпАП - закрити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Представик позивача: адвокат Степаненко Ольга Григорівна, вул. Ювілейна, 2, м. Валки, Богодухівський район, Харківська область, 63001.

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_14 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 .

Суддя Каліберда В. А.