Справа № 826/17342/16
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
08.11.2016 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними та скасувати ППР від 25.04.2016 року №618-1305 про сплату земельного податку із фізичних осіб в сумі 25 044,35 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона є власницею нежилих приміщень у багатоквартирному жилому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проте право власності або користування земельною ділянкою під такими нежилими приміщеннями не оформлювала. За результатами отримання податкового повідомлення-рішення від 25.04.2016 № 618-1305 позивач встановила, що сума земельного податку у розмірі 25 044,35 грн. була розрахована відповідачем невірно, а саме: земельний податок розрахований відповідно до грошової оцінки земельної ділянки, що складає 834 811,77 грн., за ставкою 3 %. На її думку, такий розмір ставки податку не відповідає положенням п. 5 Положенням про плату за землю у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923. За наведених обставин, позивач вважає нарахування контролюючим органом податкового зобов`язання з названого податку згідно податкового повідомлення-рішення від 25.04.2016 № 618-1305 є протиправним. За вказаних обставин, податкове повідомлення - рішення форми від 25.04.2016 № 618-1305 підлягає скасуванню як протиправне.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2016 року справу призначено до судового розгляду на 31.01.2017 року, о 14 год. 15 хв.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі розпорядження Окружного адміністративного суду міста Києва №7865 від 12.10.17 року, справу передано судді Донець В.А. з метою пришвидшення розгляду адміністративної справи.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду, справу передано для розгляду судді Рябчук О.С.
14.04.2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» Державною податковою службою України подано письмові пояснення у справі. Вказано, що зважаючи на приписи ст. 206 Земельного кодексу, а саме, що використання землі в Україні є платним, Позивач, що є власником нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , повинен з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно сплачувати земельний податок на загальних підставах за земельну ділянку, на якій розташована така будівля (споруда, її частина), з урахуванням площі прибудинкової території.
Зважаючи на те, що Позивач набув право власті на нежитлову будівлю у 2009 році, тобто до зміни правового регулювання п. 287.6 ст. 287 ПК України (01.01.2015), то у такого виник обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, саме з моменту набуття права власності на такий об`єкт нерухомого майна і такий обов`язок продовжує існувати не зважаючи на зміну правового регулювання п. 287.6 ст. 287 ПКУкраїни з 01.01.2015.
Вказує, що використання податковим органом для розрахунку податкового зобов`язання інших джерел інформації про нормативну грошову оцінку землі само по собі не створює передумови для протиправності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення, яким визначено грошові зобов`язання з плати за землю, якщо вони є достовірними та відповідають реальним показникам, які містяться у Державному земельному кадастрі. Таким чином, належним джерелом даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки є витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який виданий територіальним органом Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки, або в силу норми ст. 15 Закону № 3613, - відомості з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку станом на відповідну дату.
Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Частиною 4статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення з № 1 по № 9 ( групи приміщень № 55) (в літ. В) загальною площею 84,4кв.м. розташованих у багатоквартирному жилому будинку за адресою АДРЕСА_1 . Право власності підтверджується договором дарування нежитлових приміщень від 26.05.2009 року, зареєстрованого в Київському міському БТІ відповідно до реєстраційного посвідчення №004698 від 18.06.2009 року.
25.04.2016 року ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві було складено податкове повідомлення рішення № 618 -1305 про сплату земельного податку з фізичних осіб у сумі 25 044,35грн.
Відповідно до розрахунку платежів по сплаті земельного податку на земельну ділянку розташовано за адресою АДРЕСА_1 земельний податок в сумі 25 044,35грн. було розраховано відповідно до грошової оцінки земельної ділянки, що складає 834,811,77грн. за ставкою податку 3% ( 834 811,77грн.* 3%=25 044,35грн).
Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням рішенням та вважаючи його протиправним позивач звернулась з цим позовом до суду.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 206 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Частинами 1, 2 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно зі ст.ст. 125, 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень Податкового кодексу України з урахуванням критеріїв, які визначені у розділі XIII такого Кодексу.
Згідно із ст. 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Статтею 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, а також земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Пунктом 271.1 ст. 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Норми пункту 286.6 статті 286 ПК визначають механізм нарахування податку на землю за земельну ділянку, в тому разі, якщо на ній розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб. У такому разі податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
При цьому власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (пункту 287.8 статті 287 Податкового кодексу України).
Як встановлено судом та не заперечено сторонами, ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення з № 1 по № 9 ( групи приміщень № 55) ( в літ. В) загальною площею 84,4кв.м. розташованих у багатоквартирному жилому будинку за адресою АДРЕСА_1 . Право власності підтверджується договором дарування нежитлових приміщень від 26.05.2009 року, зареєстрованого в Київському міському БТІ відповідно до реєстраційного посвідчення №004698 від 18.06.2009 року.
Відповідно за земельну ділянку, на якій розташований зазначений будинок, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
Підставою для нарахування земельного податку, відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК, є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 271.1 статті 271 ПК встановлено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (пункт 274.1 статті 274 ПК).
Отже, пунктом 274.1 статті 274 ПК встановлено максимально можливу ставку податку на земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено.
При цьому, відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Положення про плату за землю в місті Києві, затверджене рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923 та з урахуванням змін внесених рішенням Київської міської ради від 03.03.2016 № 126/126) (далі - Положення).
Відповідачем при розрахунку земельного податку було застосовано ставку земельного податку у розмірі 3%, тобто максимальний розмір ставки податку, який передбачений цією статтею. При цьому, відповідач зазначив, що таку ставку застосовано ним відповідно до пункту 5.6 Положення, згідно якого плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено (крім комунальної власності), встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення
Таким чином, у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини) плата за користування земельними ділянками, право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Поряд із цим, наведений пункт не підлягає застосуванню до земельних ділянок, ставки податку на які встановлені пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення.
Так, відповідно до пункту 5.3 Положення, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у відсотках від їх нормативної грошової оцінки у таких розмірах: зайняті житловим фондом, дачно-будівельними товариствами, садовими і дачними будинками фізичних осіб, - 0,1 (%) (підпункт 5.3.3.8 - у редакції, що діяла до внесення змін 03.03.2016); зайняті житловим фондом, - 0,03 (%) (підпункт 5.3.3.19 - у редакції, що діяла після внесення змін 03.03.2016). В подальшому - 22.12.2016, до Положення були внесені зміни, якими передбачалося, що ставка податку для власників нежилих приміщень (його частин) у багатоквартирних жилих будинках, за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території, становить 1,0 (%).
Таким чином, ставка податку у 3% не могла бути застосована до земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, у якому позивач є власником нежитлових приміщень, оскільки Положенням у період, за який позивачу було нараховано спірний податок, передбачалися інші ставки.
Поряд з цим, перевіряючи правильність здійсненого відповідачем розрахунку спірної суми земельного податку суд зазначає, що останній був визначений за наступною формулою:
30,35 кв.м. x 4 098,17 x 2,50 x 1,50 x 1,249 x 1,433 x 1,06 x 3 % = 25 044,35 грн., де контролюючим органом застосовано наступні показники:
4 290,38 - грошова оцінка в грн./кв.м. (відповідно до рішення Київської міської ради від 03.07.2014 № 23/23 «Про затвердження технічної документації нормативної грошової оцінки земель міста Києва»);
2,50 - коефіцієнт на функціональне використання землі;
1,50 - узагальнюючий локальний коефіцієнт;
1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (відповідно до листа Держземагенства від 14.01.2015 № 6-28-0 22-215/2-15);
1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (відповідно до листа Держгеокадастру від 11.01.2016 № 6-28- 0.22-201/2-16);
3% - ставка податку на землю.
З даного розрахунку неможливо встановити правильність визначення площі земельної ділянки (30,35 кв.м.), з якої проведено нарахування позивачу земельного податку в сумі 25 044,35 грн., оскільки відсутні дані щодо площі всієї земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, немає даних щодо площі приміщень зазначеного будинку з урахуванням частки позивача, та відповідно вирахуваної пропорційної частки прибудинкової території, яка припадає на позивача, що не дає можливості суду перевірити дотримання відповідачем вимог п. 286.6 ст. 286, п. 287.8 ст. 287 ПК України та вірність розрахунку суми податкового зобов`язання.
Наданий представниками сторін до матеріалів справи витяг з технічної документації та довідки про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки, виданих ОСОБА_1 , на думку суду, також не містить усіх вихідних даних для перевірки правильності визначеної контролюючим органом площі земельної ділянки, з якої податкова інспекція нарахувала позивачу земельний податок за 2016 рік. Інших документальних доказів на обґрунтування правильності проведення розрахунку суми земельної податку позивача відповідачем, на якого як на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок щодо доказування правомірність свого рішення, до суду не подано.
У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.
Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, під час розгляду адміністративної справи не доведено правомірність нарахування позивачу грошового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 25 044,35 грн., з огляду на відсутність в останньому всіх складових необхідних для визначення податку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 25.04.2016 № 618-1305, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 25 044,35 грн., таким, що є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу даного позову до суду в сумі 551,21 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення від 25.04.2016 року №618-1305 про сплату земельного податку із фізичних осіб в сумі 25 044,35 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук