Справа № 340/925/25
Суддя: Т.М. КАРМАЗИНА
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/925/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) в Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті та Виконуючого обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті Хорзеєвої Ольги Анатоліївни про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача - 1 серія ПШ №107003 від 28.01.2025 про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними дії відповідача-2 - в.о. Начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті Хорзеєвої Ольги та зобов`язати утриматись відповідача-2 від подальших подібних дій, під час реалізації своїх службових обов`язків.

В обґрунтування позовних зазначено, що під час проведення перевірки водієм надано інспектору усі необхідні документи, що визначені ст.49 Закон України "Про автомобільний транспорт". Позивач вважає, що зі сторони відповідача-1 вбачається грубе та свідоме порушення строку застосування адміністративно - господарських санкцій, які встановлені у ч.1 ст. 250 ГК України, оскільки постанова ПШ №107003 від 28.01.2025 була винесена через 11 місяців та 28 днів з моменту виявлення порушення. Посилається також на те, що по зафіксованим в акті рейдової перевірки АР №046377 від 31.01.2024 обставинам прийнято рішення у формі постанови ПШ №015449 від 19.03.2024 яка в подальшому скасована в судовому порядку. З огляду на те, що попередня постанова ПШ №015449 від 19.03.2024 була визнана протиправною та скасована, позивач вважає, що і сам акт рейдової перевірки АР №046377 від 31.01.2024 відповідно також є юридично нікчемним і не може породжувати правові наслідки, а відтак є недопустимим у процесуальному розумінні ст. 74 КАС України. Також зазначено, що спірна постанова ПШ №107003 від 28.01.2025 була винесена відповідачем 2 з порушення строку розгляду справи та з порушенням строків застосування адміністративно господарського штрафу, отже дії відповідача 2 є протиправними.

Ухвалою судді від 18.02.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи (а.с.30-31).

Заперечуючи проти задоволення позову представником відповідача надано відзив на позовну заяву (а.с.35-40), в якому зазначено, що в діях відповідача під час здійснення своїх владних управлінських функцій відсутні будь-які порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт", Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Зазначив, що 31.01.2024 посадовими особами Укртрансбезпеки на а/д М-05, 452км+811м, проводилась рейдова перевірка. Під час цієї перевірки був зупинений транспортний засіб марки DАF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснював перевезення вантажів без оформлення документів передбачених Законом України Про автомобільний транспорт. Під час здійснення перевірки водій ОСОБА_1 (позивач) надав старшому державному інспектору документи - роздруківку даних роботи цифрового тахографа за 31.01.2024 з якої встановлено, що водій не використовував особисту картку водія 2 год. 23 хв. під час руху 31.01.2024, що є порушенням положень Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010. Старшим державними інспекторами було складено акт №АР 046377 від 31.01.2024. За результатами розгляду справи, за наявними матеріалами було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 015449 від 19.03.2024 на ФОП ОСОБА_2 . Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 у справі №340/2037/24 (яке набрало законної сили 14.01.2025) позов ФОП ОСОБА_2 до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області про визнання протиправною і скасування постанови №ПШ 015449 від 19.03.2024 задоволено у зв`язку з неправильним встановлення особи автомобільного перевізника та зазначено, що автомобільним перевізником у справі про порушення є ФОП ОСОБА_1 , який здійснював перевезення вантажу на підставі договору від 02.01.2024 №29. За результатами розгляду справи, за наявними матеріалами 28.01.2025 було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 1077003 на ФОП ОСОБА_1 . Отже, дата вчинення правопорушення автотранспортного законодавства за актом №АР046377 - 31.01.2024. Часом виявлення порушення автотранспортного законодавства саме автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_1 відповідно до акту №АР 046377 від 31.01.2024 є дата рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №340/2037/24 - 13.12.2024. Позивача притягнуто до відповідальності 28.01.2025, тому фактично строк застосування адміністративно-господарської санкції за актом №АР 046377 від 13.12.2024 станом на день прийняття оскаржуваної постанови не сплив (такий строк спливає 31.01.2025). Також зазначає, що в акті рейдової перевірки від 31.01.2024 №АР046377 лише встановлені обставини рейдової перевірки, всі інші обставини справи встановлюються на розгляді справи. Скасування рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду постанови № ПШ 015449 від 19.03.2024 не скасовує акт рейдової перевірки, як вважає позивач. Акт проведення рейдової перевірки від 31.01.2024 №АР046377 не був скасований та не визнавався судом недійсним. Враховуючи зафіксований факт відсутності роздруківки роботи цифрового тахографа водія, на перевізника винесено постанову про накладення адміністративно-господарського штрафу №ПШ 107003 від 28.01.2025. Законодавство не забороняє проводити розгляд справи за актом порушення автотранспортного законодавства повторно (ст. 250 ГК України). Позивача притягнуто до відповідальності 28.01.2025, тому фактично строк застосування адміністративно-господарської санкції за актом №АР 046377 від 13.12.2024 станом на день прийняття оскаржуваної постанови не сплив (такий строк спливає 31.01.2025). Тобто, строк накладення адміністративно-господарського штрафу відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України - 6 місяців з дня виявлення, 1 рік з дати вчинення. А отже, постанова про накладення адміністративно-господарського штрафу №ПШ 107003 від 28.01.2025 прийнята у строк, передбачений законодавством та не може свідчити про свідоме протиправне порушення строку розгляду справи.

Дослідивши докази і письмові пояснення учасників справи, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 року №2344-III (далі Закон №2344-III).

Статтею 6 Закону №2344-III передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, в т.ч. державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою КМУ від 11.02.2015р. №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з п.8 вказаного Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Частинами 14, 17 статті 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

За визначенням, наведеним в абзаці 54 статті 1 Закону №2344-III, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженому Постановою КМУ від 08.11.2006р. №1567 (далі Порядок №1567), цей Порядок визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 11, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Пунктами 12, 14 Порядку №1567 передбачено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі); виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Пунктами 16, 17 Порядку №1567 передбачено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки.

Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Агентства відновлення, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) можливе: використання спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис Укртрансбезпека; використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку, встановлених законодавством України та Європейською угодою; здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів; використання засобів фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; використання пристроїв для копіювання, сканування з метою збору інформації, що свідчить про правопорушення; здійснення опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.

Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) проводиться із зупиненням транспортних засобів або без їх зупинення.

Зупинення транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог пункту 15 Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів.

Відповідно до пунктів 21-22, 24 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

У разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

Акти, зазначені у пунктах 20, 21 цього Порядку, реєструються в журналі обліку.

Згідно пунктів 25, 26, 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

У разі виявлення вчиненого іноземним перевізником порушення посадова особа складає відповідний акт та приймає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, а інформацію про виявлені порушення та адміністративно-господарський штраф надсилає центральному органові виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Судом встановлено, що 31.01.2024 посадовими особами Укртрансбезпеки на а/д М-05, 452км+811м, проводилась рейдова перевірка. Під час цієї перевірки був зупинений транспортний засіб марки DАF, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Під час здійснення перевірки водій ОСОБА_1 надав старшому державному інспектору документи - роздруківку даних роботи цифрового тахографа за 31.01.2024 з якої встановлено, що водій не використовував особисту картку водія 2 год. 23 хв. під час руху 31.01.2024.

Старшим державним інспектором складено акт №АР 046377 від 31.01.2024 (а.с.15, 41).

За результатами розгляду справи, за наявними матеріалами було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 015449 від 19.03.2024 на ФОП ОСОБА_2 (а.с.14, 45).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 у справі №340/2037/24, яке набрало законної сили 14.01.2025, позов ФОП ОСОБА_2 до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області про визнання протиправною і скасування постанови №ПШ 015449 від 19.03.2024 задоволено (а.с.46-47).

Зі змісту рішення вбачається, що ФОП ОСОБА_1 у судовому засіданні визнав, що був не тільки водієм, а й перевізником, який здійснював перевезення вантажу на підставі договору від 02.01.2024 №29.

Листом від 13.01.2025 року ФОП ОСОБА_1 запрошено прибути на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 28.01.2025 з 09:00 год. до 12:00 год., яке отримано позивачем 16.01.2025 року (а.с.48-50).

За результатами розгляду справи, за наявними матеріалами 28.01.2025 винесено постанову про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу №ПШ 107003 в розмірі 17000 грн. на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт (а.с.13, 51).

Щодо строків винесення постанови про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу №ПШ 107003 в розмірі 17000 грн. суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт, установлені статтею 60 Закону України Про автомобільний транспорт від 05.04.2001 р. №2344-ІІІ, є видом адміністративно-господарських санкцій, що застосовуються уповноваженими органами державної влади до суб`єктів господарювання за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст.241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, законами України Про валюту і валютні операції, Про банки і банківську діяльність та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на податкові та митні органи.

Дія цієї статті не поширюється на адміністративно-господарські санкції, передбачені законами України Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції та Про загальну безпечність нехарчової продукції.

З аналізу зазначених норм, суд дійшов висновку, що на адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт поширюється дія статті 250 Господарського кодексу України.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у постановах від 21.03.2024 у справі №340/4182/22, від 16.08.2023 у справі №160/12371/22, від 26.10.2023 у справі №160/17116/22 та від 14.12.2023 у справі №160/10125/22 вже викладав висновки щодо застосування статей 250 ГК України, пункту 25 Порядку №1567 у згаданому контексті. Такий висновок зводиться до наступного.

Виходячи з аналізу положень статті 250 ГК України, законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб`єктів господарювання за порушення зазначеними суб`єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. Фактично у наведеній статті містяться два строкові обмеження.

Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після закінчення одного року з дня вчинення порушення суб`єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Другий обмежувальний строк, встановлений у вказаній статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Таким чином, другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення.

Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку, що при виявленні факту вчинення суб`єктом господарювання правопорушення під час здійснення господарської діяльності, суб`єкт владних повноважень, ухвалюючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених частиною першою статті 250 ГК України. Закінчення будь-якого із встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

У даній справі акт проведення перевірки про вчинення правопорушення вчиненого 31 січня 2024 року ФОП ОСОБА_2 складено 31 січня 2024 року, а спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу до ФОП ОСОБА_1 прийнято 28 січня 2025 року.

Слід зауважити, що про вчинення правопорушення саме ФОП ОСОБА_1 контролюючий орган дізнався з рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 у справі №340/2037/24, яке набрало законної сили 14.01.2025.

Листом від 13.01.2025 року ФОП ОСОБА_1 запрошено прибути на розгляд 28.01.2025 з 09:00 год. до 12:00 год., яке отримано уповноваженою особою позивача 16.01.2025 року.

За результатами розгляду справи, за наявними матеріалами 28.01.2025 винесено постанову про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу №ПШ 107003 в розмірі 17000 грн. на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт.

Отже, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідач-2 застосував адміністративно-господарський штраф в межах строку, передбаченого статтею 250 ГК України.

Також і відсутні протиправні дії відповідача-2 в частині порушення розгляду справи, визначені п.25 Порядку №1567, оскільки день виявлення правопорушення це дата рішення суду 13.12.2024, яким й встановлено склад правопорушення, а саме суб`єкта, а 28.01.2025 дата постанови.

Щодо зобов`язання відповідача-2 утриматись від подальших подібних дій, під час реалізації своїх службових обов`язків, то суд зазначає, що оскільки відсутні протиправні дії з боку відповідача-2, то відсутні підстави до зобов`язання останнього щодо утримання/вчинення будь-яких дій.

Щодо порушення вчиненого ФОП ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 18 Закону №2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Також, згідно ст.34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, зокрема виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Отже, в розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися перевізником незалежно від протяжності маршрутів, а також від виду перевезення (внутрішнього чи міжнародного).

Статтею 48 Закону №2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Таким чином, до переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів визначених статтею 48 Закону №2344 віднесено також інші документи, що передбачені законодавством.

Відповідно до положень статті 49 Закону №2344-ІІІ, водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень, дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі - Інструкція №385) визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Пунктом 1.3 Інструкції №385 визначено, що ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №385 терміни вживаються у такому значенні:

- картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;

- контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Згідно п.3.1 Інструкції №385 виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР ( 994_016 ).

Відповідно до пункту 3.3 Інструкції №385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Згідно п.3.5. Інструкції №385, перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Відповідно до п.3.6 Інструкції №385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Отже, тахокарти, особисті картки водіїв, протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, роздруківки даних роботи тахографу водіїв є тими документами, які зобов`язані мати водії перевізника і, відповідно пред`являти ці документи особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.

Пунктами 1.2, 1.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.06.2010 №340 (далі - Положення №340) визначено, що це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Відповідно до п.1.5 Положення №340 у цьому Положенні терміни вживаються в такому значенні: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами (далі - Перевізник); відпочинок - безперервний період часу, який водій може використовувати на свій розсуд; графік змінності - документ, який визначає початок та кінець робочої зміни на кожний день календарного місяця, а також вихідні дні; змінний період керування - сумарна тривалість періодів керування за робочий день (зміну); змінна перерва - сумарна тривалість перерв за робочий день (зміну), період, протягом якого водій не керує автомобілем та не виконує іншої роботи і який використовується для відпочинку; робоча зміна - період роботи водія відповідно до графіка змінності (зміна), який може бути як безперервним, так і розділеним на частини; робоче місце водія - місце за кермом ТЗ або місце, де він здійснює виконання своїх обов`язків, визначених трудовим договором; робочий час водія - час, протягом якого водій зобов`язаний виконувати свої обов`язки, визначені трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку; тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв; щоденний відпочинок - період, протягом якого водій може вільно розпоряджатися своїм часом протягом доби.

Відповідно до абз.2 п 6.1 Положення №340 водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни. (п.6.2 Положення №340)

Згідно з пунктом 6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Пунктом 6.4 Положення №340 передбачено, що графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника.

У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4).

Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Перевізники зберігають бланк підтвердження діяльності протягом 12 місяців.

Згідно з пунктом 7.1 Положення №340, органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.

Також, 07.09.2005 прийнято Закон України № 2819 Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), укладеної 01 липня 1970 року в м. Женева.

З 20.12.2010 набула чинності Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР), підписаної у Женеві 01.07.1970 в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт надання Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Зазначена поправка має на меті приведення ЄУТР у відповідність із законодавством, введеним у дію у Європейському Союзі (Постанова ЄС №561/2006 від 15.03.2006) в частині періодів керування та відпочинку професійних водіїв, з тим щоб забезпечити гармонізацію цих двох систем і правил та безпеку дорожнього руху.

Вказане дає підстави для висновку, що водії зобов`язані надавати інспектору для контролю реєстраційні листки за поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто всього 29, а в разі відсутності тахокарт - оригінал Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Перевірити дотримання визначеного режиму праці та відпочинку водія можливо з оформленої особистої картки водія та роздруківки даних роботи цифрового тахографа.

При цьому суд зазначає, що наявність роздруківки даних роботи цифрового тахографа за відсутності відповідних відомостей, які має містити вказана роздруківка, не може свідчити про виконання вимог Положення №340.

До того ж, контроль за виконанням вимог Положення №340 можливий не лише шляхом отримання роздруківки даних роботи цифрового тахографу, а й дослідженням її змісту з метою встановлення дійсних показників режиму праці та відпочинку водія.

У спірному випадку посадовою особою Державної служби України з безпеки на транспорті під час проведення перевірки на дорозі встановлено, що водій не використовував особисту картку водія 2 год. 23 хв. під час руху 31.01.2024, що є порушенням положень Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010.

Так, водій транспортного засобу марки DАF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснював перевезення вантажів під час здійснення перевірки надав старшому державному інспектору документи - роздруківку даних роботи цифрового тахографа за 31.01.2024.

Так, з оскаржуваного рішення вбачається, що до позивача штрафні санкції застосовано за порушення абз.3 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону.

Разом з тим, судом встановлено, що на час проведення перевірки 31.01.2024 року та складання акту перевірки № 046377, що стали підставою для винесення оскаржуваної постанови, водій транспортного засобу (позивач) надав старшому державному інспектору роздруківку даних роботи цифрового тахографа за 31.01.2024. Отже, вказані обставини не містять складу правопорушення, за яке передбачена відповідальність за абз.3 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт.

При цьому, суд зауважує, що у разі порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів, передбачена відповідальність абз.8 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак до позивача була протиправно застосована санкція у вигляді штрафу на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС України).

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду із цим позовом позивачем сплачено судового збору 2422,40 грн. (а.с.27-28).

З огляду на часткове задоволення позову та враховуючи приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

Відповідач-1 у справі - відділ державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті - не є розпорядником бюджетних коштів, оскільки не є самостійною бюджетною установою, а є структурним підрозділом апарату Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальним органом.

Тому судові витрати, присуджені позивачу у цій справі, слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Про наявність інших судових витрат сторонами не повідомлено.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Відділу державного нагляду (контролю) в Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті (25004, м. Кропивницький, вул. Героїв Маріуполя, 102, ) та Виконуючого обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті Хорзеєвої Ольги Анатоліївни (25004, м. Кропивницький, вул. Героїв Маріуполя, 102) про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправними дій задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 107003 від 28 січня 2025 р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено протягом тридцяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. КАРМАЗИНА