Справа № 300/5480/24
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"22" квітня 2025 р. справа № 300/5480/24
м. Івано-Франківськ
В С Т А Н О В И В:
16.04.2025 представником Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області подано (надіслано) до Івано-Франківського окружного адміністративного суду в електронній формі засобами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (підсистема "Електронний суд") з використанням електронного підпису заяву, згідно якої заявник просить суд роз`яснити рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 у справі № 300/5480/24. В обґрунтування поданої заяви представник заявника вказує на неможливість виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 по справі № 300/5480/24 за позовом ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, оскільки відповідно до посвідки на постійне проживання в Україні від 09.07.2022 за № 900074551 позивач значиться як ОСОБА_2 , а судом покладено зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи та призначити пенсію за віком з 14.06.2024 - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), відтак просить суд надати роз`яснення щодо опрацювання рішення суду.
Суд, з урахуванням вимог частини 3 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув заяву про роз`яснення судового рішення без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановив таке.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 у справі № 300/5480/24, на підставі частини 2 статті 255, частини 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України, набрало законної сили 13.03.2025.

Приписами частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Тобто, роз`яснення рішення є одним із способів усунення його недоліків, які в подальшому можуть викликати певні ускладнення при його виконанні, або взагалі перешкодити виконанню судового рішення.

В пункті 19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі" зазначено, що роз`яснення судового рішення можливе тоді, коли воно є незрозумілим. При роз`ясненні свого рішення суд в ухвалі з цього приводу викладає більш повно і ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Суд вказує на те, що необхідність роз`яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли останнє є незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що повинні здійснювати його виконання.

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" № 7 від 20.05.2013 зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення. Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідносяться з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразовування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту. Судове рішення не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Суд зазначає, що підставою для роз`яснення судового рішення як засобу усунення недоліків ухваленого судового акта є його неясність, невизначеність. Фактично роз`ясненням судового рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше.

В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Суд, роз`яснюючи рішення не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Відтак, процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 22а-11177/08.

Як слідує зі змісту заяви, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області вважає незрозумілою резолютивну частину рішення суду зобов`язального характеру та просить надати відповідь на питання, що стосується порядку виконання рішення суду.

Щодо незрозумілості резолютивної частини судового рішення судом встановлено, що у рішенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 у справі № 300/5480/24 визначено спосіб і порядок його виконання, а саме: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) періоди роботи з 01.01.1992 по 31.12.1994, з 1995 по 17.01.2001, з 23.01.2001 по 02.07.2001, з 03.07.2001 по 11.03.2003, з 12.03.2003 по 10.11.2003, з 07.07.2004 по 07.10.2005, з 13.10.2005 по 16.07.2015 та з 19.05.2017 по 24.03.2022 та призначити пенсію за віком з 14.06.2024.

У судовому рішенні вказано періоди роботи, які необхідно зарахувати до страхового стажу, дату, з якої має бути призначена пенсія за віком, а також повне найменування (для юридичних осіб) та прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) сторін.

Окрім того, як в судовому рішенні, так і в посвідці на постійне проживання в Україні прізвище та ім`я позивача зазначено як " ОСОБА_2 ". В той же час, зазначення судом у вказаному рішенні, згідно наданих доказів, по батькові позивача, на думку суду, жодним чином не може перешкоджати належному та своєчасному виконанню судового рішення відповідачем.

Отже, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 у справі № 300/5480/24 є чітким та цілком зрозумілим, не викликає можливості подвійного тлумачення його резолютивної частини, що могло б викликати труднощі у його виконанні, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для його роз`яснення.

Щодо змісту самої заяви суд зазначає, що представник заявника фактично звернувся до суду не за роз`ясненням судового рішення з підстав незрозумілості його частин, а у зв`язку з необхідністю роз`яснення порядку виконання рішення суду, що не відповідає меті інституту роз`яснення судового рішення.

Так, чинним законодавством передбачено механізм надання роз`яснення змісту судового рішення, а не роз`яснення порядку виконання судового рішення.

Таким чином, із поданої заяви вбачається, що порушені представником заявника питання стосуються роз`яснення порядку та способу виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.10.2024, а тому до них не може бути застосовано механізм, визначений статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України .

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 806/984/18.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно із пунктом 9 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

У відповідності до частини 2 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 45 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено неприпустимість зловживання процесуальними правами, згідно частини 1 якої, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (пункт 1 частини 2 статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України).

За змістом частини 2 статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України перелік дій, що суперечать завданню адміністративного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Головною метою принципу неприпустимості зловживання процесуальними правами є гарантування добросовісного використання учасниками справи своїх процесуальних прав, тобто з метою, для якої ці права надані, та у спосіб, визначений процесуальним законодавством, а також добросовісного виконання обов`язків, визначених законом або судом. Противагою добросовісності є зловживання процесуальними правами, яке має різні форми прояву та у кожному конкретному випадку потребує надання оцінки судом. Зловживанням процесуальними правами можуть бути визнані дії або бездіяльність учасника справи, які характеризуються ознакою видимої юридичної правомірності, однак використовуються з метою, що є протилежною або не відповідає тій, яку має переслідувати реалізація відповідного процесуального права або виконання обов`язку, визначеного законом або судом; сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій (бездіяльності), які складають зміст наданого процесуальним законодавством права (покладеного обов`язку), недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права або умисне використання процесуального права у спосіб, який суперечить завданню адміністративного судочинства, з метою обмеження можливості реалізації прав інших учасників провадження.

Суспільна небезпека зловживання процесуальними правами в адміністративному судочинстві полягає у тому, що дії (бездіяльність), які становлять зміст такого зловживання правом, спричиняють настання негативних наслідків, що можуть проявлятися для учасників справи у недосягненні судом завдань адміністративного судочинства, визначених у частині 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та для суду та усієї судової системи - у зниженні рівня довіри до судової гілки влади, у поставленні під сумнів професійності та авторитету суддів.

Суд констатує, що відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За правилами частин 2, 5 та 7 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

З урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про роз`яснення рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 в справі № 300/5480/24.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 241-243, 248, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про роз`яснення рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 в справі № 300/5480/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 21.06.2024 за № 88, зобов`язання до вчинення дій.

Згідно частини 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про роз`яснення судового рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання в повному обсязі, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Матуляк Я.П.