Справа № 320/15498/21
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії від 30.09.2021 №67;

- зобов`язати відповідача зарахувати період роботи з 16.11.2006 на посаді медичної сестри відділення анестезіології та реанімації (шокова) до страхового стажу ОСОБА_1 та здійснити призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 30.09.2021.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка вважає відмову у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 протиправною з огляду на подання нею всіх необхідних та підтверджуючих наявність пільгового стажу за Списком №2 документів.

Відповідач у відзиві на позовну заяви заперечував проти задоволення позову, зазначив, що відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 Списку №2 в такому списку відсутнє відділення анестезіології та реанімації (шокова), внаслідок чого спірним рішенням позивачці було відмовлено у призначенні означеного виду пенсії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 30.09.2021 №67. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, періоду роботи на посаді медичної сестри відділення анестезіології та реанімації КНП Київська міська клінічна лікарня №2 з 16.11.2006 по 23.03.2021, зазначеного у довідці від 23.03.2021 №1б. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, з 28.09.2021.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам відповідача викладеним у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта громадянина України.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивачки, остання з 16.11.2006 була прийнята до КНП Київської міської клінічної лікарні №2 на посаду медичної сестри відділення анестезіології та реанімації (шокова).

З 16.11.2006 робоче місце позивачки є атестованим за умовами праці, що дає право на пільгове забезпечення пенсією (запис №7 у трудовій книжці).

Рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 30.09.2021 №67 за наслідками розгляду заяви від 28.09.2021 позивачці було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до пункту 2 частини першої Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV у зв`язку з відсутністю права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 через відсутність пільгового стажу. В означеному рішенні вказано, що довідка №16 від 23.03.2021 не відповідає вимогам Додатку №5 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/1731, тому зарахувати до пільгового стажу підстави відсутні. Також звернуто увагу, що зазначена в довідці посада «сестра медична відділення анестезіології та реанімації (шокова)» не передбачена Списком №2 виробництв, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016.

Позивач, вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходи з того, що позивачем надано належні документи на підтвердження наявності підстав для зарахування до пільгового стажу позивача відповідні періоди роботи та наявність підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах згідно з Списком № 2.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон №1788) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону №1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Відповідно до частини першої статті 114 Закону №1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Положеннями пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058 визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі по тексту також - Закон №1788), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року.

Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, зокрема положення статті 13 Закону №1788 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до положень статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Порядок застосування положень статті 13 визначено у пункті 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, відповідно до якого застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам».

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 дійшла висновку, що застосуванню підлягають норми Закону №1788-XI з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону №1058-IV.

Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

З матеріалів справи вбачається, що вік заявниці станом на дату її звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком не був підставою для відмови у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах.

Станом на дату звернення із заявою від 28.09.2021 позивачці виповнилося 53 роки, що давало їй право на призначення пенсії за віком на пільгових умов за наявності достатнього страхового та пільгового стажу. Означена обставина не є спірною у межах цієї справи.

Частиною першою, другою статті 24 Закону №1058 встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Положеннями частини першої статті 56 Закону №1788 визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Означена норма Закону №1788 кореспондується з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (далі - Порядок №637), відповідно до якої основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У відповідності до абзаців першого, другого пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Водночас, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки.

Станом на дату звернення позивачки до ГУ ПФУ у Київській області 28.09.2021 із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, їй виповнилося 53 роки, що є достатнім для призначення такого виду пенсії за наявності достатнього страхового та пільгового стажу.

З наданої позивачкою копії рішення ГУ ПФУ у Київській області від 05.02.2021 №67, яким позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, вбачається, що за наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 35 років 4 місяці 1 день. Означений розмір страхового стажу в силу вимог пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058 (не менше 25 років у жінок) є достатнім для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 за наявності у позивачки пільгового стажу.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивачки, остання з 16.11.2006 була прийнята до КНП Київська міська клінічна лікарня №2 на посаду медичної сестри відділення анестезіології та реанімації (шокова).

З 16.11.2006 робоче місце позивачки є атестованим за умовами праці, що дає право на пільгове забезпечення пенсією (запис №7 у трудовій книжці).

Крім того, наказом КНП «Київська міська клінічна лікарня №2» від 13.02.2013 №107 затверджено протокол №2 від 10.01.2013 засідання постійно діючої комісії по атестації робочих місць, яким віднесено, зокрема посаду сестри медичної відділення анестезіології та реанімації (гнійно-септичне та шокова) віднесено до Списку №2, код професії 226000е.

Наказом КНП «Київська міська клінічна лікарня №2» від 07.05.2008 №200 затверджено протокол №2 від 23.04.2008 засідання постійно діючої комісії по атестації робочих місць, яким віднесено, зокрема посаду сестри медичної відділення анестезіології та реанімації (гнійно-септичне та шокова) віднесено до Списку №2, код професії 226000е.

Наказом КНП «Київська міська клінічна лікарня №2» від 05.10.2003 №130 затверджено протокол №2 від 03.04.2003 засідання постійно діючої комісії по атестації робочих місць, яким віднесено, зокрема посаду сестри медичної відділення анестезіології та реанімації (гнійно-септичне та шокова) віднесено до Списку №2, код професії 226000е.

Довідкою КНП «Київська міська клінічна лікарня №2» від 23.03.2021 №1б підтверджено те, що ОСОБА_1 працює повний робочий день в КНП «Київська міська клінічна лікарня №2» з 16.11.2006 по теперішній час. За посадою медичної сестри, що передбачена Списком №2 шкідливих професій, розділ ХХІV - охорона здоров`я та соціальна допомога, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, працівники, які безпосередньо обслуговують хворих в опікових і гнійних відділеннях. За період з 16.11.2006 пільговий стаж становить на 23.03.2021 - 14 років 04 місяці 07 днів. Підстава для видачі: накази по лікарні, табелі обліку робочого часу та відомості про заробітну плату. Також зазначено про проведення атестації робочих місць відділення шокової реанімації.

Водночас, як вбачається зі спірного рішення ГУ ПФУ у Київській області, довідка №1б від 23.03.2021 не відповідає вимогам Додатку №5 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/1731, тому зарахувати до пільгового стажу підстави відсутні. Також звернуто увагу, що зазначені в довідці посади «сестра медична відділення анестезіології та реанімації (шокова)» не передбачена Списком №2 виробництв, професій, посад і показників, затвердженим Постановою КМУ №461 від 24.06.2016.

Тобто, ключовим питанням в межах цієї справи, є те, чи зараховується до пільгового стажу за Списком №2 період роботи позивачки на посаді сестри медичної відділення анестезіології та реанімації (шокова).

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі - Порядок №383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Оскільки позивачка працювала на посаді сестри медичної відділення анестезіології та реанімації (шокова) з 16.11.2006, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи, тобто, починаючи з 16.11.2006.

Такими списками є Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, та Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 (далі - Списки №2).

В означених Списках №2 в усіх редакціях, які діяли, починаючи з 16.11.2006 відсутні посади медичної сестри у відділеннях анестезіології та реанімації (шокова).

Водночас, розділ XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога» означених Списків №2 містить у переліку посади лікарів, молодших спеціалістів з медичною освітою, молодших медичних сестер, молодших медичних сестер з догляду за хворими, сестер-господинь в опікових і гнійних відділеннях.

Відповідно до Положення про відділення анестезіології та реанімації (шокова) Опікового центру Київської міської клінічної лікарні №2, затвердженого Головним лікарем Київської міської клінічної лікарні №2 А.В. Вороніним 15.01.2003, Відділення анестезіології та реанімації (шокова) Опікового центру - структурний підрозділ Київської міської клінічної лікарні №2, відділення, що здійснює інтенсивну терапію та реанімацію хворих опікових відділень, стан яких погіршився, виникли загрозливі для життя ускладнення опікової хвороби.

Основними завданнями і функціями є, зокрема здійснення інтенсивної терапії та реанімації хворих опікових відділень, стан яких погіршився, виникли загрозливі для життя ускладнення опікової хвороби.

Згідно Положення про відділення шокової реанімації Київської міської клінічної лікарні №2, затвердженого Головним лікарем Київської міської клінічної лікарні №2 А.В. Вороніним 09.01.2008, Відділення шокової реанімації - структурний підрозділ Київської міської клінічної лікарні №2, відділення, що здійснює інтенсивну терапію та реанімацію хворих опікових відділень, стан яких погіршився, виникли загрозливі для життя ускладнення опікової хвороби.

Основними завданнями і функціями є, зокрема здійснення інтенсивної терапії та реанімації хворих опікових відділень, стан яких погіршився, виникли загрозливі для життя ускладнення опікової хвороби.

Аналогічні положення містяться у Положенні про відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії (шокова) Київської міської клінічної лікарні №2, затвердженого Головним лікарем Київської міської клінічної лікарні №2 А.В. Вороніним 11.04.2019.

Тобто, перебування відділення анестезіології та реанімації (шокова) у складі Опікового відділення свідчить про віднесення такого відділення робіт, віднесених до Списків № 2.

Розділ XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога» Списків №2, що були чинними у період перебування позивачки на посаді медичної сестри відділення анестезіології та реанімації (шокова), містить у переліку, зокрема посади молодших спеціалістів з медичною освітою.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону УРСР від 28.06.1974 № 2778-VIII «Про народну освіту», чинного на момент здобуття позивачкою освіти, середня спеціальна освіта здійснюється в технікумах, училищах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до середніх спеціальних навчальних закладів.

Після набуття чинності Законом України «Про освіту» від 23.05.1991 № 1060-XII (далі - Закон №1060-ХІІ) професійно-технічне училище відповідного профілю, професійне училище соціальної реабілітації, вище професійне училище, професійний ліцей, професійний ліцей відповідного профілю, професійно-художнє училище, художнє професійно-технічне училище, вище художнє професійно-технічне училище, училище-агрофірма, вище училище-агрофірма, училище-завод, центр професійно-технічної освіти, центр професійної освіти, навчально-виробничий центр, центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів, навчально-курсовий комбінат, навчальний центр, інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання віднесено до професійно-технічних навчальних закладів.

Положеннями абзацу 2 частини шостої статті 41 Закону №1060-ХІІ визначено, що випускникам вищих професійних училищ та центрів професійно-технічної освіти відповідно до їх освітньо-кваліфікаційного рівня може присвоюватися кваліфікація «молодший спеціаліст» тільки з акредитованого напряму (спеціальності).

З набранням чинності Законом України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 № 2984-III (далі - Закон №2984-ІІІ) встановлено, що особам, які завершили навчання в акредитованому вищому професійному училищі, центрі професійно-технічної освіти, може присвоюватись освітньо-кваліфікаційний рівень молодшого спеціаліста за відповідним напрямом (спеціальністю), з якого також здійснюється підготовка робітників високого рівня кваліфікації.

Молодший спеціаліст - освітньо-кваліфікаційний рівень вищої освіти особи, яка на основі повної загальної середньої освіти здобула неповну вищу освіту, спеціальні уміння та знання, достатні для здійснення виробничих функцій певного рівня професійної діяльності, що передбачені для первинних посад у певному виді економічної діяльності (частина перша статті 8 означеного Закону).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №2984-ІІІ неповна вища освіта - освітній рівень вищої освіти особи, який характеризує сформованість її інтелектуальних якостей, що визначають розвиток особи як особистості і є достатніми для здобуття нею кваліфікацій за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста.

Тобто, після набуття чинності Закону України «Про освіту» з 1991 року та Закону України «Про вищу освіту» з 2002 року технікуми та училища віднесені до вищих навчальних закладів I рівня акредитації, в яких здійснюється підготовка фахівців за спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста.

Таким чином, середня спеціальна освіта, здобута за часів існування Радянського Союзу в технікумах та училищах, прирівнюється відповідно до чинного законодавства до неповної вищої освіти освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста.

Листом Міністерства освіти та науки, молоді та спорту України від 16.03.2011 № 4.7-17/674 було надано роз`яснення щодо прирівняння середньої спеціальної освіти, здобутої за часів існування Радянського Союзу в технікумах та училищах, до неповної вищої освіти, Законом Української РСР «Про народну освіту» від 28.06.74, відповідно до яких технікуми (училища) віднесені до середніх спеціальних навчальних закладів, головним завданням яких була підготовка кваліфікованих фахівців із середньою спеціальною та загальною середньою освітою, які мають необхідні теоретичні знання і практичні навички за спеціальністю.

З наданих відповідачем матеріалів пенсійної справи позивачки вбачається, що відповідно до диплому НОМЕР_1 , ОСОБА_1 в 1985 році вступила до Білоцерківського медичного училища і в 1988 закінчила курс названого училища по спеціальності №1902 «акушерська». Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 29.02.1988 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію «акушерка». Диплом видано 01.03.1988 за реєстраційним №1.

Наявність у позивачки диплому, виданого Білоцерківським медичним училищем у 1988 році, надає суду підстави вважати, що ОСОБА_1 має освітньо-кваліфікаційний рівень молодшого спеціаліста.

Варто також зауважити, що відповідно до пунктів 1, 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1991 № 442, атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Тобто, затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, та проведення атестації робочих місць за умовами праці мають на меті, окрім іншого, надання особам, які працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, пільг з метою компенсації негативного впливу на їхнє здоров`я.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2024 у справі 120/490/23.

Верховний Суд, зокрема у постановах від 21.11.2018 у справі № 750/11115/16-а та від 11.07.2019 у справі № 379/1507/16-а, зазначив, що однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи. Вимога щодо обов`язкового підтвердження документами умов праці до 21 серпня 1992 року та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків.

Враховуючи наявність у позивачки освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста за спеціальністю «акушерська», а також атестацію її робочого місця, за наслідками проведення якої посаду позивачки віднесено до Списку №2, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для зарахування періоду її роботи з 16.11.2006 по 23.03.2021 відповідно до викладеної у довідці інформації, на посаді медичної сестри відділення анестезіології та реанімації (шокова) до пільгового страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язати відповідача зарахувати період роботи з 16.11.2006 на посаді медичної сестри відділення анестезіології та реанімації (шокова) до пільгового страхового стажу ОСОБА_1 за Списком №2.

Також незарахування відповідачем до пільгового страхового стажу періоду її роботи з 16.11.2006 призвело до прийняття спірного рішення від 30.09.2021 №67.

Підставою для відмови у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у спірному рішенні зазначено невідповідність поданої нею довідки вимогам Порядку №385 без конкретизації такої невідповідності.

Разом із тим, наявність у поданій позивачкою довідці неточної інформації без зазначення, яким саме вимогам Додатку №5 до Порядку №385 вона не відповідає, не є обставиною, яка ставить під сумнів наведені у такій довідці відомості щодо наявності підстав для зарахування зазначеного у ній періоду роботи з 16.11.2006 по 23.03.2021 до пільгового стажу за Списком №2.

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування спірного рішення ГУ ПФУ у Київській області від 30.09.2021 №67.

Позивачка звернулася із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах 28.09.2021.

Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 30.09.2021 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (частина перша статті 45 Закону №1058).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин у цій частині, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 саме з дати її звернення (28.09.2021), а не з дати винесення відповідачем рішення, що не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Також, колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює відзив на позовну заяву, тобто в ній не наведено норм законодавства, які порушені чи не враховані судом першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію та не спростовано доводів позивача, які стали підставою для задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року - без змін

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 21.04.2025.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна