Справа № 160/32046/24
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
03.12.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІГ ТРАНС ПЛЮС» до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Державної податкової служби від 04.06.2024 року за № 11170948/45292582 про неврахування таблиці даних платника податку на додану вартість;
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 08.11.2024 року за № 12027741/45292582 про неврахування таблиці даних платника податку на додану вартість.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вказана відповідачем-2 в оскаржених рішеннях причина неврахування таблиці даних є необґрунтованою та безпідставною. Позивач зауважив, що відповідач-2 не зазначив про жодний конкретний доказ, який досліджувався в процесі засідання комісії, та, який би слугував підставою для прийняття оскаржених рішень. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
24.12.2024 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
10.01.2025 Державна податкова служба України звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву (вх. №1345/25).
10.01.2024 Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву (вх. №1351/25), в якому відповідачем-2 підтримано позицію, викладену відповідачем-1 у відзиві на позовну заяву. Додатково відповідачем -2 зазначено, що стосовно ТОВ "МІГ ТРАНС ПЛЮС" не приймалося рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку.
16.01.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив ( вх. № 2236/25), в якій зазначено, що з боку відповідача-1 не надано будь-яких пояснень/доказів/аргументів щодо правомірності прийняття рішення про неврахування таблиці платника податків від 04.06.2024 № 11170948/45292582, спірне у даній справі рішення не має жодної конкретизації, що свідчить про його необгрунтованість та невідповідність приписам Порядку № 1165.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзиви на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Товариство з обмеженою відповідальністю «МІГ ТРАНС ПЛЮС» зареєстровано юридичною особою та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
Основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «МІГ ТРАНС ПЛЮС» є (КВЕД) 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.
31.05.2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «МІГ ТРАНС ПЛЮС» подано Головному управлінню ДПС Дніпропетровській області таблицю даних платника податку на додану вартість.
Одночасно з поданням таблиці даних платника податку на додану вартість Товариством з обмеженою відповідальністю «МІГ ТРАНС ПЛЮС» було подано пояснювальну записку для врахування таблиці даних платника податку на додану вартість.
Згідно квитанції №3 від 05.06.2024 позивача повідомлено що, 04.06.2024 Комісією ДПС України прийнято рішення №11170948/45292582 про неврахування таблиць даних. Підстава: «наявність у контролюючих органів податкової інформації, що свідчить про здійснення платником податку ризикових операцій: реалізація товарів (робіт) на ризикових контрагентів за період 2023-2024; отримано податкову інформацію, що свідчить про виплату заробітної плати менше законодавчо встановленого рівня».
07.11.2024 Комісія регіонального рівня повідомила Інформація таблиці даних платника податків неврахована автоматично згідно п. 20 Порядку та з урахуванням Рішення від 04.06.2024 року за № 11170948/45292582.
Згідно квитанції № 3 від 11.11.2024 повідомлено про прийняття рішення про неврахування таблиці комісією регіонального рівня за № 11170948/45292582, підстава: недостатня кількість трудових ресурсів.
Не погоджуючись із оскарженими рішеннями, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Кабінет Міністрів України 11.12.2019 року прийняв постанову №1165 «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних», якою, зокрема, затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Порядок №1165, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 1 Порядку №1165 встановлено, що цей Порядок визначає механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), організаційні та процедурні засади діяльності комісій з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі (далі - комісії контролюючих органів), права та обов`язки їх членів.
Так, за змістом пункту 2 Порядку №1165 таблиця даних платника податку - зведена інформація, що подається платником податку до контролюючого органу, щодо кодів видів економічної діяльності платника податку згідно з Класифікатором видів економічної діяльності, кодів товарів згідно з УКТЗЕД та/або кодів послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (далі - Державний класифікатор), що постачаються та/або придбаваються (отримуються) платником податку, ввозяться на митну територію України.
Відповідно до пункту 12-17 Порядку №1165 платник податку має право подати до ДПС таблицю даних платника податку за встановленою формою (додаток 5).
У таблиці даних платника податку зазначаються:
види економічної діяльності відповідно до КВЕД;
коди товарів згідно з УКТЗЕД, що постачаються та/або придбаваються (отримуються) платником податку, ввозяться на митну територію України;
коди послуг згідно з Державним класифікатором, що постачаються та/або придбаваються (отримуються) платником податку, ввозяться на митну територію України.
Таблиця даних платника податку подається з поясненням, в якому зазначається вид діяльності, з посиланням на податкову та іншу звітність платника податку.
Таблиця даних платника податку з поясненнями розглядається комісією регіонального рівня протягом п`яти робочих днів після її отримання.
Комісія регіонального рівня приймає рішення про врахування або неврахування таблиці даних платника податку, яке надсилається платнику податку в електронний кабінет технічними засобами електронних комунікацій в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу, Законів України Про електронні документи та електронний документообіг та Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги (додаток 6).
У рішенні про неврахування таблиці даних платника податку в обов`язковому порядку зазначається причина такого неврахування.
У разі прийняття рішення про неврахування таблиці даних платника у відповідних полях рішення зазначається детальна інформація, що стала підставою для неврахування таблиці даних платник податку, а саме: тип операції (придбання/постачання), період здійснення господарської операції, код згідно з УКТЗЕД/ДКПП/умовним кодом товару, податковий номер платника податку, задіяного в ризиковій операції, дата включення платника податку, задіяного в ризиковій операції, до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Згідно з пунктом 19 Порядку №1165 Комісії контролюючих органів приймають рішення про неврахування таблиці даних платника податку (додаток 7), врахованої відповідно до пунктів 16 та/або 18 цього Порядку, комісія центрального рівня приймає рішення про неврахування таблиці даних платника податку, врахованої відповідно до рішення про задоволення скарги щодо рішення про неврахування таблиці даних платника податку на додану вартість, що надсилається платнику податку в електронний кабінет технічними засобами електронних комунікацій в електронній формі, з дотриманням вимог Кодексу, Законів України Про електронні документи та електронний документообіг та Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги, якщо:
стосовно платника податку прийнято рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку (додаток 4), визначених у пунктах 1-5 додатка 1;
до контролюючого органу надійшла податкова інформація щодо невідповідності інформації, зазначеної в таблиці даних платника податку, видам економічної діяльності відповідно до Класифікатора видів економічної діяльності, кодам товарів згідно з УКТЗЕД та/або кодам послуг згідно з Державним класифікатором, що постачаються та/або придбаваються (отримуються) платником податку, ввозяться на митну територію України, яка свідчить про надання платником податку недостовірної інформації в таблиці даних платника податку.
Оцінюючи правомірність спірних рішень суд зауважує, що в силу пункту 17 Порядку №1165 податковий орган зобов`язаний зазначити у рішенні про неврахування таблиці даних платника податку конкретну причину такого неврахування, а також навести детальну інформацію, що слугувала підставою для такого висновку.
Дослідивши оспорювані рішення суд встановив, що вказані рішення обґрунтовані: «отримано податкову інформацію, що свідчить про здійснення платником податку ризикових операцій; реалізації товарів (робіт, послуг) на ризикових контрагентів за період 2023-2024 років; отримано податкову інформацію, що свідчить про виплату заробітної плати менше законодавчо встановленого рівня» та «недостатня кількість трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності (за відсутності інформації щодо придбання послуг з виконання робіт, які необхідні для провадження господарської діяльності».
При цьому, суд зазначає, що у вказаних рішеннях відповідач фактично наводить альтернативні підстави, які фактично за своєю суттю є різними підставами для відмови.
Також, суд звертає увагу, що оскаржені рішення не містять посилання на перелік ризикових контрагентів, за якими податковим органом вказується про здійснення платником податку ризикових операцій: придбання товарів (робіт, послуг) за період 2023-2024 років, ані перелік (ПІБ, РНОКПП) працівників, щодо яких було отримано податкову інформацію, що свідчить про виплату заробітної плати менше законодавчо встановленого рівня або визначення того, яка кількість працівників є достатньою для здійснення господарської діяльності.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, за загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
З вищевикладеного випливає, що оскаржені рішення про неврахування таблиці даних позивача не містять чіткого обґрунтування відносно чітких правових підстав для неврахування таблиці даних платника та конкретний перелік документів, який би міг надати можливість прийняти рішення про врахування таблиці даних платника податку відповідачем-2.
Зазначення відповідачем-2, як підставу для прийняття даних рішень: «отримано податкову інформацію, що свідчить про здійснення платником податку ризикових операцій; реалізації товарів (робіт, послуг) на ризикових контрагентів за період 2023-2024 років; отримано податкову інформацію, що свідчить про виплату заробітної плати менше законодавчо встановленого рівня» та «недостатня кількість трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності (за відсутності інформації щодо придбання послуг з виконання робіт, які необхідні для провадження господарської діяльності» не є інформацією, яка може відповідати критеріям ризиковості платника податку.
Тож, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Аналогічні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.04.2023 року у справі №380/4746/22, від 31.05.2023 року у справі №280/1255/20.
Натомість, суд враховує, що позивач разом з таблицями даних надав контролюючому органу вичерпні письмові пояснення, у яких відобразив зміст та характер господарської діяльності підприємства з посиланням на укладені задля досягнення цієї мети господарські договори.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Державної податкової служби від 04.06.2024 року за № 11170948/45292582 та рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 08.11.2024 року за № 12027741/4529258 прийняті всупереч нормам закону.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 4844,80 грн. підлягає стягненню з відповідачів за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивача.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.
Згідно із ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно із ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Клопотань про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу відповідачами не заявлено.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
З матеріалів справи судом встановлено, що представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «МІГ ТРАНС ПЛЮС» у справі здійснювала адвокат Алістратова Олена Іванівна, що підтверджується ордером на надання правничої допомоги.
Згідно інформаційного повідомлення про зарахування коштів №195 від 30.11.2024 позивач сплатив адвокату 8000,00 грн. та рахунка від 13.11.2024 № 13/11/2024.
Верховний Суд в постанові від 07.05.2020 року по справі №820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 зробив висновок, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Також Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Крім цього суд звертає увагу, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Отже, суд вважає, що заява позивача щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення 8000,00 грн. не відповідає критерію розумності та на думку суду такі витрати не співрозмірні із виконаною роботою в суді, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини цієї справи матиме надмірний характер.
Враховуючи зазначене суд доходить висновку, що витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 відповідають критерію розумності, співрозмірні із складністю справи та виконаною роботою адвоката, а отже витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача-1 та відповідача-2 за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Державної податкової служби від 04.06.2024 року за № 11170948/45292582 про неврахування таблиці даних платника податку на додану вартість.
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.11.2024 року № 12027741/45292582 про неврахування таблиці даних платника податку на додану вартість.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 27.02.2025.

Суддя О.В. Царікова