Справа № 420/6966/25
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6966/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в особі:

Головуючої судді - Бойко О.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами окремого позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-272, 287 КАС України справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, зобов`язання зняти арешт з усього рухомого вирішив, відмовити у задоволенні адміністративного позову.

І. Суть спору:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивачки, ОСОБА_1 , до відповідача, Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якій позивачка просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 , винесену у ВП №38703747 від 12.07.2013, старшим державним виконавцем Златовим Дмитром Олеговичем Суворовського РВ ДВС м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області (правонаступник Суворовський відділ державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса));

- зобов`язати зняти арешт з усього рухомого майна, що належить ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), який зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 20.12.2016 №2037362, дата державної реєстрації 07.08.2013, державний реєстратор Кеча Анна Станіславівна , документи подані для державної реєстрації : постанова, серія та номер 38703747, виданий 04.07.2013, видавник ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні, відомості про суб`єктів обтяження: орган державної влади, обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, , адреса: Україна, 73000, Херсонська обл., м.Херсон, вул. Фрунзе,2. Особа, майнові права якої обтяжуються, - ОСОБА_1 .

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція позивачки

Позивачка зазначає, що вона як боржник виконала свої зобов`язання щодо сплати кредитної заборгованості, всі заборони, що були накладені, зняті банком, проте з відомостей з Реєстру права власності на нерухоме майно позивачка дізналася, що наявна інформація про обтяження.

Водночас в Єдиному Реєстрі боржників записи про позивачку, як боржницю відсутні.

Таким чином, позивачка вважає, що порушені її права, оскільки вона не може на сьогоднішній день розпорядитися належним їй майном через існування арешту на це майно за виконавчим провадженням за відсутності підстав для арешту.

Також позивачка вважає, що у відповідача відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, оскільки не було реального (фактичного) стягнення суми боргу, адже виконавчий збір, на думку позивачки, обраховується у відсотковому значенні від розміру фактично стягнутих сум.

(б) Позиція відповідача

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

17.03.2025 суд відкрив провадження у справі з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-273, 287 КАС України, зупинив провадження у справі до отримання витребуваних судом матеріалів виконавчого провадження.

08.04.2025 на призначене судове засідання сторони не з`явилися, суд ухвалив поновити провадження у справі, на підставі ч.9 ст.205, ч.3 ст.268 КАС України ухвалив продовжити розгляд справи в письмовому провадженні.

IV. Обставини, встановлені судом

25.10.2012 Дніпровським судом м. Києва був виданий виконавчий лист №2604/206205/2012, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ Укрсоцбанк в сумі 579 966,23 грн.

04.07.2013 відповідач відкрив виконавче провадження за вказаним виконавчим листом №38703747.

04.07.2013 відповідач на підставі заяви стягувача виніс постанову про звернення стягнення на майно позивача. Відповідний запис внесений до Єдиного державного реєстру обтяжень нерухомого майна.

12.07.2013 виніс постанову про стягнення виконавчого збору.

02.03.2014 державний виконавець відповідача виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Вищезазначене виконавче провадження завершене на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України Про виконавче провадження (встановити місцезнаходження боржника неможливо) .

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру речових прав станом на 23.02.2024 на нерухоме майно позивачки накладений арешт на підставі постанови ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні від 04.07.2013 №38703747.

V. Джерела права та висновки суду.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також

проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення.

Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

Спірні правовідносини виникли через винесення державним виконавцем постанови від 12.07.2013 про стягнення з позивачки виконавчого збору у ВП №38703747 та незняття арешту державним виконавцем у зв`язку з закінченням виконавчого провадження.

Щодо стягнення виконавчого збору

Заявляючи позовну вимогу про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, позивачка виходила з того, що внесені Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII зміни до статті 27 Закону Про виконавче провадження №1404-VIII погіршили її становище, адже попередня редакція цієї статті передбачала стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, яка фактично стягнена. Тому, на думку позивачки, до спірних правовідносин потрібно застосовувати положення статті 27 Закону №1404-VIII у редакції, яка діяла до 28 серпня 2018 року та передбачала обрахунок виконавчого збору від суми, що фактично стягнута державним виконавцем.

Також позивачка вважає, що оскільки державний виконавець фактично не стягнув з боржника кошти за виконавчим листом, у нього відсутні правові підстави для стягнення з позивача виконавчого збору .

Проте суд не погоджується з вказаними аргументами позивачки, з огляду на таке.

Впродовж розгляду справи суд встановив, що на час виникнення спірних правовідносин ( дата відкриття виконавчого провадження 04.07.2013 та прийняття постанови про стягнення виконавчого збору - 12.04.2013) спеціальним законом, який визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), був Закон України від 21.04. 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до ст.28 Закону №606-ХIV : 1. У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

2. Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону.

3. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю.

При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Закон № 606-XIV втратив чинність 05 жовтня 2016 року у зв`язку з набранням чинності Законом України "Про виконавче провадження" 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до пункту 6 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1,ч.2,ч.3,4 ст.27 Закону № 1404-VIIIУкраїни Про виконавче провадження: Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

2. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

3. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

4. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З огляду на процитовані норми законів у старій та новій редакції, є очевидним, що вони не встановлює залежність між прийняттям постанови про стягнення виконавчого збору та обставинами вчинення державним виконавцем дій по здійсненню примусового стягнення з боржника в межах виконавчого провадження, а розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження.

З огляду на викладене, суд вважає, що твердження позивачки про те, що виконавчий збір може бути стягнено лише за умов фактичного виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, та про те, що розмір виконавчого збору має обраховуватися з фактично стягнутої суми, не ґрунтується на положеннях закону.

Такий висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 28 квітня 2020 року у справі №520/9144/18, від 26 червня 2020 року у справі №360/3324/19, від 11 серпня 2021 року у справі № 640/23271/21, що ухвалені за подібних правовідносин, від 27.07.2023 у справі №500/3394/22.

Щодо накладення арешту

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власностів. Право власності є непорушним.

Наслідки завершення виконавчого провадження, регулювалися на момент завершення виконавчого провадження стосовно позивачки ст.50 Закону № 606-XIV. відповідно до ч.1 цієї статті: У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із чинною редакцією ч.1 ст. 40 Закону №1404-VIII : У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів , а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем ), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника , знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Тобто вказана статті Закону України Про виконавче провадження у новій редакції та в редакції чинній на дату закінчення виконавчого провадження, аналогічно встановлювали не стягнення виконавчого збору як виключення з підстав для зняття арешту у разі закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, з урахуванням висновку суду про відмову у задоволенні позовної вимоги про скасування постанови про стягнення виконавчого збору, суд вважає, що не належить до задоволення вимога про зобов`язання зняти арешт з усього рухомого майна позивачки.

VI. Судові витрати

З урахуванням висновку суду про відмову у задоволенні позовної вимоги, а також те, що впродовж розгляду справи свідки не залучалися та експертизи не призначалися, суд не здійснює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 268-273, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Відповідно до ст.272 КАС України судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Cуддя Оксана БОЙКО

.