Справа № 200/1904/25
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року Справа№200/1904/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі відповідач, АДПСУ) про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з позивачем;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19.09.2018 по день фактичного розрахунку 26.02.2025 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Позов мотивовано таким.

Позивач проходив військову службу за контрактом, перебував на грошовому забезпеченні відповідача та звільнений з військової служби 13.09.2018, а 18.09.2018 виключений зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.09.2024 у справі 200/5039/24, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію-різницю, компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, компенсації втрати частини доходів внаслідок несвоєчасної виплати індексації-різниці та щомісячної додаткової винагороди відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.

На виконання вказаного судового рішення відповідачем 27.02.2025 сплачено 100 603,96 грн.

Отже, оскільки відповідачем не проведено повний розрахунок при звільненні, то підлягають застосуванню положення ст. ст. 116, 117 Кодексу Законів про Працю України (далі КЗпП України) за період з 19.09.2018 по день фактичного розрахунку 26.02.2025.

Звертає увагу суду, що до врегулювання спірних правовідносин у цій справі належить застосовувати ст.117 КЗпП України, як до так і після внесення змін до неї Законом України № 2352-ІХ, що у практичній площині означає, що до періоду з 19.09.2018 по 18.07.2022 присічний 6 місячний термін нарахування середнього заробітку за час розрахунку при звільненні не застосовується, а з 19.07.2022 у чинній редакції.

Крім того, вважає, що не є обґрунтованим застосовувати принцип співмірності до спірних правовідносин після 19.07.2022, адже такі вже обмежені 6 місячним строком нарахування середнього заробітку.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24.03.2025 адміністративну справу № 200/1904/25 прийняти до провадження. Вирішено здійснювати розгляд адміністративної справи одноособово суддею Буряк І.В. в порядку спрощеного позовного провадження у строк, встановлений статтею 258 КАС України.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, за змістом якого висловлено прохання у позові відмовити, з огляду на таке.

Позивач помилково посилається на норми ст. 117 КЗпП України, оскільки законодавство про оплату праці не поширюється на порядок нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, яке регулюється спеціальним законодавством.

Крім того, звертає увагу суду на таке.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.05.2022 у справі № 640/24271/20 зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2016 2018 роки та нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за несвоєчаний розрахунок при звільненні за весь час затримки за період з 19.09.2018 по 18.09.2020 у сумі 23 572,66 грн.

Вказане рішення суду виконано відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням від 26.05.2022 № 584 на суму 18 975,99 грн (з відрахуванням податків та зборів).

Також відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2025 у справі № 200/5040/24 з АДПСУ на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки виплати належної йому грошової допомоги на оздоровлення, щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації-різниці у розмірі 99 096,55 грн.

Це рішення суду також виконано відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням від 26.05.2022 № 1066 на суму 76 304,34 грн (з відрахуванням податків та зборів).

Тому, відповідач вважає, що позивач самостійно визначив день фактичного розрахунку із ним при звільненні в рамках розгляду справ № 200/5040/24 та № 640/24271/20.

Водночас норми ст. 117 КЗпП України не передбачають потрійного нарахування та виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо суми середнього заробітку у розмірі 100 603,96 грн, то така включає у себе дві суми, що сплачені на виконання рішень судів у справах № 200/5040/24 та № 200/5039/24.

Звертає увагу суду, що до компенсації втрати частини доходів положення ст. 117 КЗпП України не застосовується, а тому на виконання рішення суду у справі № 200/5039/24 позивач отримав лише 8 790,90 грн.

Також відповідач звертає увагу на необхідність дотримання принципу пропорційності та співмірності між невиплаченою сумою грошового забезпечення та сумою середнього заробітку, який заявлений до стягнення, незалежно від застосування норми ст. 117 КЗпП України у новій редакції.

Більше того, відповідач наголошує на необхідності урахування обставин збройної агресії російської федерації проти України та спрямування усіх фінансових ресурсів на забезпечення належного грошового забезпечення військовослужбовців, що захищають суверенітет та незалежність нашої Батьківщини.

Позивачем надано відповідь на відзив, де останній спростовує доводи, викладені у відзиві та просить позов задовольнити повністю.

Судом встановлено такі фактичні обставини у справі.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України (паспорт серії НОМЕР_1 ), РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; зареєстроване місце проживання як ВПО: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 15.09.2015, позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, що встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Витягом з наказу від 18.09.2018 № 878-ОС «По особовому складу» підтверджується, що ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення АДПСУ з 18.09.2018.

Наявна у матеріалах справи виписка по рахунку ОСОБА_1 свідчить про зарахування коштів у розмірі 100 603,96 грн, призначення платежу добровільне виконання рішення суду у справі № 200/5039/24.

Вказане також підтверджується відомостями платіжної інструкції від 26.02.2025 №1066.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.09.2024 у справі №200/5039/24, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2024, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність АДПСУ щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у липні 2018 року, і компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік шляхом обчислення їх з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації-різниці грошового забезпечення.

Зобов`язано АДПСУ провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у липні 2018 року, і компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік шляхом обчислення їх з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації-різниці грошового забезпечення.

Визнати протиправною бездіяльність АДПСУ щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 18.09. 2018 (що виплачена на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.03.2024 у справі № 200/7422/23) та щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, за період з 04.11.2016 по 28.02.2018 (яка виплачена на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05.03.2024 у справі № 200/7423/23) у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Зобов`язано АДПСУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 18.09.2018 (що виплачена на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.032024 року у справі № 200/7422/23) та щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, за період з 04.11.2016 по 28.02.2018 (яка виплачена на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05.03.2024 у справі № 200/7423/23) у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Розрахунковий лист ОСОБА_1 за лютий 2025 року свідчить про таке.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/5039/24 сплачено:

грошову допомогу на оздоровлення і компенсацію за невикористану відпустку УБД (з урахуванням у їх складі індексації-різниці) 9 253,58 грн;

компенсацію втрати частини доходів (через несвоєчасно виплачену індексацію-різницю) 4 123,68 грн;

компенсацію втрати частини доходів через несвоєчасно виплачену щомісячну додаткову винагороду відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 (на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05.03.2024 у справі № 200/7423/23) 16 017,52 грн.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/5040/24 сплачено 99 096,55 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2018 по 19.01.2023.

Всього нараховано 128 491,33 грн, перераховано на картку 100 603,96 грн.

Відповідно довідки-розрахунку від 07.04.2025 № 55 розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 за останні 2 місяці перед звільненням (липень серпень 2018 року) складає 508,63 грн.

Згідно з перерахунком грошового забезпечення ОСОБА_1 від 07.04.2025 № 56 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/5039/24 проведено доплату до допомоги на оздоровлення за липень 2018 року (з урахуванням індексації різниці) у розмірі 3 855,66 грн та доплату до компенсації за невикористані додаткові відпустки УБД (з урахуванням індексації різниці) за період 2016 2018 років 5 397,92 грн.

Вказане рішення виконано відповідачем добровільно.

Загальна сума коштів, що нарахована відповідачем позивачу при звільненні з урахуванням виплат, здійснених на виконання судових рішень, складає 318 597,22 грн (фактично перераховано 276 854,80 грн.), що підтверджується довідкою про проведення остаточного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 від 27.03.2025 № 10.1/1642/Вн.

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Перше питання, яке належить вирішити у цій справі, це з`ясувати обґрунтованість доводів відповідача щодо потрійного нарахування середнього заробітку та час обізнаності позивача із днем фактичного розрахунку при звільненні.

У цій частині відповідач апелює до чотирьох судових рішень (№ 640/24271/20, № 200/5039/24, № 200/7422/23, № 200/7423/23) за якими, серед іншого, з АДПСУ стягнуто середній заробіток за час несвоєчасного розрахунку при звільненні.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.05.2022 у справі №640/24271/20 зобов`язано АДПСУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у зв`язку із несвоєчасною виплатою компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " за 2016-2018 роки за весь час затримки до дня фактичного розрахунку, а саме з 19.09.2018 по 18.09.2020 у сумі 23 572,66 грн., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.03.2024 у справі №200/7422/23, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024, зобов`язано АДПСУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю на підставі та з урахуванням положень абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, за період з 01.03.2018 по 18.09.2018 включно у розмірі 3 855, 66 щомісяця, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.03.2024 у справі №200/7423/23, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024, зобов`язано АДПСУ провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2018 роках, та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, за період з 04.11.2016 по 28.02.2018 включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.

Зобов`язано АДПСУ провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої 2016-2018 роках, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, виплату провести з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язано АДПСУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки з 04.11.2016 по день її фактичної виплати 10.11.2023.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.09.2024 у справі №200/5039/24, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2024, зобов`язано АДПСУ провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у липні 2018 року, і компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік шляхом обчислення їх з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації-різниці грошового забезпечення.

Зобов`язано АДПСУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 18.09.2018 (що виплачена на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.03.2024 у справі № 200/7422/23) та щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, за період з 04.11.2016 по 28.02.2018 (яка виплачена на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05.03.2024 у справі № 200/7423/23) у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Окрім того, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.10.2024 у справі № 200/5040/24, з урахуванням змін внесених постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2025, визнано протиправною бездіяльність АДПСУ щодо ненарахування та невиплати під час звільнення ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати належної йому грошової допомоги на оздоровлення, щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації-різниці.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з АДПСУ середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2018 по 19.01.2023 у розмірі 99 096,55 грн.

У справі, що розглядається позивач просить стягнути середній заробіток із виплат, які були нараховані на виконання рішення суду у справі № 200/5039/24, а саме:

грошову допомогу на оздоровлення (липень 2018 року) і компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як УБД за період з 2016-2018 років шляхом обчислення їх з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації-різниці грошового забезпечення;

компенсацію втрати частини доходів, виплачена на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.03.2024 у справі №200/7422/23 та щомісячної додаткової грошової винагороди, виплачена на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05.03.2024 у справі № 200/7423/23, у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Отже, судом установлено відсутність потрійного стягнення середнього заробітку з відповідача з урахуванням перелічених рішень, оскільки стягнення середнього заробітку мало місце у справі №640/24271/20, однак стосувалося несвоєчасної виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " за 2016-2018 роки; та у справі №200/5040/24 й стосувалося затримки виплати належної йому грошової допомоги на оздоровлення, щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації-різниці.

Натомість у цій справі стягнення середнього заробітку пов`язано із несвоєчасною виплатою грошової допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як УБД за період з 2016-2018 з урахуванням у їх складі індексації-різниці грошового забезпечення та компенсації втрати частини доходів.

Тобто суть (предмет) виплат є різними, що виключає можливість трактувати це як «подвійне» стягнення середнього заробітку, напротивагу загальному обов?язку відповідача здійснити із позивачем повний розрахунок при звільненні.

Щодо часу обізнаності та строку звернення.

У справах про стягнення середнього заробітку, з урахуванням висновків Конституційного Суду України від 22.02.2012 у справі № 4-рп/2012 та численних правових позицій Великої Палати Верховного Суду, прийнято вважати, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать, і у випадку, коли роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке установлена положеннями статті 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівнику). Лише після проведення фактичного розрахунку (після виплати всіх сум, що належать звільненому працівникові) починається перебіг строку, визначеного статтею 233 КЗпП України.

Тому у цій справі спірна виплата мала місце 26.02.2025, до суду позивач звернувся 17.03.2025, тобто, у встановлений ч. 5 ст.122 КАС України, строк (постанови Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №240/532/20 та від 09.03.2023 у справі № 380/493/21).

Отже, відповідні посилання відповідача суд відхиляє.

Щодо правових підстав нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні

Кодекс Законів про Працю України.

Стаття 116. (у редакції, чинній на момент звільнення позивача)

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні (у редакції, чинній на момент звільнення позивача)

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Стаття 116. (у редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022)

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117 (у редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022)

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Висновки суду у цій частині.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Водночас аналіз чинної практики Верховного Суду, дає достатні правові підстави суду виснувати, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, але з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, доцільно застосовувати норми статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення військовослужбовців.

Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не установлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, то правильним є висновок про можливість застосування норм статей 116, 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби, зокрема, й в Державній прикордонній службі України.

Подібну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 16.07.2020 у справі №400/2884/18, від 22.06.2023 у справі № 380/152/20.

Отже у питанні відшкодування позивачу середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні, суд застосовує норми загального законодавства, а саме ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Щодо встановлення обмежувального 6 місячного періоду стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні,

Період затримки розрахунку при звільненні, що є спірний у цій справі, можна умовно поділити на дві частини до 19.07.2022 (до внесення змін до статті 117 КЗпП України) та з 19.07.2022 (після внесення змін до статті 117 КЗпП України).

За редакцією статті 117 КЗпП України, яка діяла у період з 19.09.2018 (з моменту початку перебігу прострочення розрахунку при звільненні) по 18.07.2022, час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає оплаті середнім заробітком, не обмежувався.

Водночас, за редакцією статті 117 КЗпП України, яка діяла у період, починаючи з 19.07.2022 і по дати фактичного проведення розрахунку (26.02.2025), час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає оплаті середнім заробітком, був обмежений шістьма місяцями.

З огляду на викладені обставини, до правовідносин, які мали місце з 19.09.2018 по 18.07.2022, судом у даній справі застосовуються положення статті 117 КЗпП України у редакції до внесення до неї змін Законом № 2352-IX, а до правовідносин, які мали місце, починаючи з 19.07.2022 положення статті 117 КЗпП України у редакції, що діяла після внесення до неї змін Законом № 2352-IX.

Аналогічні за своїм змістом висновки були наведені Верховним Судом у постановах від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22, від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23, від 23.05.2024 у справі № 200/2048/23.

Приймаючи до уваги те, що редакція статті 117 КЗпП України, яка діяла у період з 19.09.2018 по 18.07.2022, не обмежувала час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає оплаті середнім заробітком, нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повністю за цей період є цілком правомірним.

За результатами арифметичного підрахунку періоду прострочення розрахунку з позивачем при його звільненні з 19.09.2018 по 18.07.2022 загалом налічує 960 календарних днів, а 6-місячний період з 26.02.2025 184 дні.

Щодо визначення розміру середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні та застосування принципу співмірності, суд виходить з таких міркувань.

Питання про обчислення середнього заробітку (середньої заробітної плати) унормовані Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок №100).

Згідно з абзацом 1 пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 2 пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. При цьому в разі, якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

Відповідно до змісту абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з положеннями пункту 5 Порядку № 100 установлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи саме з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у передбачених чинним законодавством випадках - на число календарних днів за цей період.

Згідно з абзацом 2 пункту 8 Порядку № 100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Абзацом 3 пункту 8 Порядку № 100 установлено, що у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Разом з тим, Порядок № 100 у даному випадку повинен застосовуватись із урахуванням Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 25.06.2018 року № 558 (далі - Інструкція № 558), яка є спеціальним нормативно-правовим актом у даних правовідносинах та регулює обчислення середньоденного розміру грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України.

Відповідно до пункту 5 розділу І Інструкції № 558 розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається, ураховуючи кількість календарних днів у цьому місяці.

Отже, із системного аналізу наведених норм статей 116 та 117 КЗпП України, Порядку № 100, Інструкції № 558 можна дійти висновку, що відповідно до чинного законодавства нарахування середнього грошового забезпечення за весь період затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням, а середньоденне грошове забезпечення військовослужбовців обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

Відповідно довідки-розрахунку від 07.04.2025 № 55 розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 за останні 2 місяці перед звільненням (липень серпень 2018 року) складає 508,63 грн.

Також суд має визначити, яка сума, зі сплачених відповідачем згідно платіжного доручення від 26.02.2025 № 1066 коштів, відповідає ознакам несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення при звільненні, що є підставою для стягнення середнього заробітку.

Установлені судом вище обставини свідчать, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/5039/24 сплачено:

грошову допомогу на оздоровлення і компенсацію за невикористану відпустку УБД (з урахуванням у їх складі індексації-різниці) 9 253,58 грн;

компенсацію втрати частини доходів (через несвоєчасно виплачену індексацію-різницю) 4 123,68 грн;

компенсацію втрати частини доходів через несвоєчасно виплачену щомісячну додаткову винагороду відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 (на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05.03.2024 у справі № 200/7423/23) 16 017,52 грн.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/5040/24 сплачено 99 096,55 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2018 по 19.01.2023.

Всього нараховано 128 491,33 грн, перераховано на картку 100 603,96 грн.

Отже, у цій справі сума несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення при звільненні складає 9 253,58 грн, інші виплати (зокрема компенсація втрати частини доходів) таким ознакам не відповідають.

Далі, для проведення розрахунків належить установити суму, що мала бути виплачена позивачу при звільненні з урахуванням усіх виплат по переліченим рішенням.

Судом, на підставі наданих відповідачем відомостей (довідка про проведення остаточного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 від 27.03.2025 № 10.1/1642/Вн) установлено, що загальна сума коштів, що нарахована відповідачем позивачу при звільненні з урахуванням виплат, здійснених на виконання судових рішень, складає 318 597,22 грн (фактично перераховано 276 854,80 грн.),

Насамкінець, суд також бере до увагу, що у зв`язку зі змінами внесеними Закон №2352-IX від 01.07.2022 у ст.117 КЗпП України змінилися й підходи до визначення суми середнього заробітку, зокрема, відсутні підстави для застосування принципів «співмірності» у період з 19.07.2022 (постанова Верховного Суду від 16.05.2024 у справі № 420/11918/23).

Тому суд у цій справі, задля досягнення об`єктивності у розрахунках, застосує підходи до визначення розміру середнього заробітку, релевантні до кожного з таких періодів.

Щодо період з 19.09.2018 по 18.07.2022, який загалом налічує 960 календарних днів, є застосовними підхід, запроваджений у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, скориставшись яким суд здійснив наступні розрахунки.

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 318 597,22 грн, з яких: грошове забезпечення 309 343,64 (97,01%) та виплати за рішенням суду у справі № 200/5039/24 9 253,58 (2,9%).

2,99 % від середньоденного заробітку (508,63 грн) складає 15,20 грн., множимо на кількість днів затримки (960) отримуємо суму середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні 14 592,00 грн.

Отже, сума середнього заробітку за період з 19.09.2018 по 18.07.2022, розрахована із урахуванням критеріїв співмірності, запропонованих Верховним Судом у постанові від 30.11.2020 у справі 480/3105/19, складає 14 592,00 грн.

Щодо 6-місячного обмежувального періоду (суд рахує з 26.02.2025 у зворотньому напрямку).

Як вже відзначалося цей період налічує 184 дні, та розраховуючи суму середнього заробітку, суд не застосовує принцип співмірності з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.05.2024 у справі 420/11918/23, від 28.06.2023 у справі №380/19103/22.

Отже сума середнього заробітку: 183 * 508,63 грн = 93 587,92 грн.

Загалом за весь період 93 587,92 + 14 592,00 = 108 179,92 грн.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача у частині ненарахування та невиплати та зобов`язання такого нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні то суд, керуючись п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.99 № 13 та постановою Верховного Суду від 16.02.2023 справа № 420/20192/21, вважає, що належним способом захисту є саме стягнення відповідної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Сума визначається без відрахування податків та зборів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2025 справа № 990/317/23).

Позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, що встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, а тому звільнений від сплати судового збору за даною позовною заявою.

Таким чином підстави для розподілу судового збору відсутні.

Керуючись вимогами ст.ст.2, 6-11,12, 77, 90, 241 246, 255, 257, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Адміністрації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Стягнути з Адміністрації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26 )) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 108 179 (сто вісім тисяч сто сімдесят дев`ять) грн. 92 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2018 по 26.02.2025 (без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі 21.04.2025.

Суддя І.В. Буряк