Справа № 314/3697/24
Суддя: Каряка Д. О.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/317/16/2025
Справа № 314/3697/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каряки Д.О.,

при секретарі Щербини В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Ковальов Д.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду 21.08.2024 р. з позовом в якому просить скасувати як незаконну постанову серії АА № 00020985, винесену 29 липня 2024 року старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Василенко Дар`єю Ігорівною, якою на позивача накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 29 липня 2024 року посадовою особою відповідача - старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на наземному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Василенко Д.І., винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АА № 00020985, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 12.07.2024 о 17 год. 00 хв. за адресою М-30, км 996+491, Дніпропетровська область, позивач, як відповідальна особа, допустив рух транспортного засобу DAF XF 105.460, д/н: НОМЕР_1 з перевищенням нормативних параметрів загальної маси транспортного засобу на 10,025 % (4,01 тони), чим порушив п. 22.5 ПДР. Накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. 00 коп.

З зазначеною постановою представник позивача не згодний та вважає її протиправною з наступних підстав.

Дійсно, 12 липня 2024 року належний позивачу транспортний засіб, спеціалізований вантажний сідловий тягач DAF XF 105.460, д/н: НОМЕР_1 перебував у рейсі та перевозив сільськогосподарську продукцію. Ця продукція перевозилась в спеціалізованому напівпричепі-контейнеровозі KOEGEL SN 24, д/н АХ4490XF в одному контейнері загальною довжиною 13,716 м.

Як вбачається з розміру штрафу, накладеного на позивача за оскаржуваною постановою, відповідачем застосовано норму ч. 2 ст. 132-1 КУпАП щодо перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами від 10 % до 20 %. З самого тексту постанови видно, що розраховане відповідачем перевищення становило 10,025 %, що склало 4,01 тони. Величина максимальної маси транспортного засобу, яка була застосована відповідачем при проведенні розрахунків, становить 40 тон, в той час як тим же п. 22.5 ПДР таку максимальну масу для контейнеровозів визначено інші гранично допустимі значення повної маси транспортного засобу - 42000 та 44000 кг., відповідно для двовісних та трьохвісних контейнеровозів, загальною максимальною довжиною 13,716 метра, становить 42 тони.

Таким чином, якщо б відповідач взяв до уваги дійсні відомості щодо транспортного засобу позивача, перевищення маси було б значно менше застосованих відповідачем 5 %, що виключає відповідальність за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП (а.с.2-4).

13.03.2025 р. представником відповідача за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адрес суду надіслано відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти задоволення позову (а.с.102-107). Доводи відзиву на позовну заяву зводяться до наступного.

Автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано належний позивачу транспортний засіб DAF XF 105.460, д/н: НОМЕР_1 , визначена маса якого, з урахуванням похибки становила 44010 кг., що на 10,025 % (4,01 тон), більше від максимально дозволеної нормативної (40 тон), відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Вказана інформація відображена в оскаржуваній постанові та є підставою для застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Твердження позивача щодо того, що перевезення здійснювалось у напівпричепі-контейнеровозі, не спростовує доводів посадової особи, що склала постанову, оскільки максимальне значення маси автомобіля у 42 тони, максимальною довжиною - 13,716 м., що визначене п. 22.5. ПДР, має застосовуватись лише в тому випадку, якщо перевезення фактично здійснюється за допомогою контейнерів та змінних кузовів. В іншому випадку, як встановлено в даній справі, має застосовуватись показник максимальної маси у 40 тон, що і було зроблено посадовою особою, яка склала оскаржувану постанову.

В цьому зв`язку представник відповідача звернула увагу на те, що відповідно до приписів чинного законодавства, контейнери, за допомогою яких здійснюється перевезення вантажів транспортними засобами, підлягають обов`язковій сертифікації. В даному випадку позивач не надав відповідного сертифікату, як і не надав жодних інших доказів на підтвердження факту перевезення вантажу 12.07.2024 саме за допомогою контейнерів, які б мали відповідне обов`язкове маркування.

Крім того, конструкція вантажних контейнерів, за допомогою яких здійснюється перевезення вантажів, має відповідати певним вимогам, які встановлені відповідними стандартами. Як вбачається зі знімків фотофіксації, на напівпричепі не вбачається наявність проміжних та нижніх кутових фітингів, на які має спиратися контейнер при його перевезенні. Не видно на фотографіях також жодного маркування (зокрема номеру (ів) контейнера (ів)), яке є обов`язковим для контейнерів, за допомогою яких перевозиться вантаж.

Крім того, позивачем не надано копії договору про перевезення вантажу саме за допомогою контейнерів, а надано лише товарно-транспортну накладну, яка не може бути належним доказом того, що перевезення здійснювалось саме за допомогою контейнера (-ів). Отже, позивач здійснював перевезення транспортним засобом, який не є контейнеровозом в розумінні вищезазначених норм, тому фактична маса для такого транспортного засобу має бути не більше 40 тон. Таким чином, посадова особа, яка склала оскаржувану постанову, діяла у повній відповідності до вимог закону і правомірно взяла до розрахунку саме величину у 40 тон, а не у 42 тони, на чому наполягає позивач.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, день та час розгляду справ, в судове засідання не з`явились.

Представником позивача - адвокатом Ковальовим Д.В. 14.04.2025 р. на електронну адресу суду надіслано заяву про розгляд справи без його та участі позивача. На задоволенні позову наполягає (а.с.138).

Відповідач та його представник також в судове засідання не з`явились про час та місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином, жодних заяв або клопотань не надсилали (а.с.127,129).

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 205 КАС України суд вважає за можливе розглядати справу по суті у відсутності сторін на підставі наявних в справі матеріалів, з урахуванням поданого представником відповідача відзиву на позов і на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України без застосування фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності викладені у статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 1 статті 9 та статті 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний (стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та пояснення позивача, а також відзив представника відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, 29.07.2024 за результатами опрацювання відомостей інформаційного файлу, створених системою за допомогою технічних засобів: WIM 60, WAGA-WIM35, зав.№9, старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень і Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Василенко Д.І. винесено постанову про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АА № 00020985 відносно позивача ОСОБА_1 за порушення ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Обставини викладені наступним чином: 12.07.2024 о 17 год. 00 хв. за адресою М-30, км 996+491, Дніпропетровська область, позивач, як відповідальна особа, допустив рух транспортного засобу DAF XF 105.460, д/н: НОМЕР_1 з перевищенням нормативних параметрів загальної маси транспортного засобу на 10,025% (4,01 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон», чим порушив п. 22.5 ПДР. Накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. 00 коп. (а.с.14,118).

Відповідно до частини 2 статті 132-1 КУпАП Перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно;

Відповідно до підпункту «б» пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001, Рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: комбінований двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 42 тони.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданим ТСЦ 2341, транспортний засіб марки «DAF», моделі «XF 105.460» є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , що видане ТСЦ 6347, транспортний засіб марки «KOEGEL», моделі «SN 24» є спеціалізованим напівпричепом-контейнеровозом (з пристроєм самовивантаження) для перевезення контейнерів/сипких вантажів (зернових культур) (а.с.17).

Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 за № 128/2568, затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

За визначенням, наведеним у главі 1 Правил № 363, вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження; сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Відповідно до пунктів 17.2 - 17.5 Правил №363 забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).

Матеріали позову не містять доказів того, що на розміщеному напівпричепі знаходився контейнер із відповідним маркуванням.

Таким чином, позивач здійснював вантажні перевезення транспортним засобом, який не є контейнеровозом в розумінні вищезазначених норм, тому фактична маса транспортного засобу повинна бути не більше 40 т.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року у справі №814/1460/16.

Таким чином суд приходить до висновку про доведеність відповідачем перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами від 10% до 20% включно та про доведеність наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП.

Відповідно до 2 ст. 73 КАСУ предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 76 КАСУ передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Спірна постанова містить відомості про найменування органу та посадової особи, який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності, а також дату та час фіксації здійснення вимірювання, повну масу транспортного засобу, навантаження на осі.

Статтею 90 КАСУ передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАСУ за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, доводи представника позивача про незаконність винесеної стосовно позивача постанови в справі про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження в процесі судового розгляду. Під час встановлення адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 132-1, 251, 252 КУпАП України, ПДР України, ст.ст. 6, 8, 9, 72-77, 241-246, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Копію рішення надіслати сторонам.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Д.О. Каряка