Справа № 490/850/25
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/68/2025 Справа № 490/850/25
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі судового засідання Вознюк Д.І.,без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення, дій чи бездіяльності суб`єкту владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності ,-

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2025 року позивач в особі свого представника адвоката Свідзинського Р.М. звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить скасувати постанову №8-П від 13.01.2025 року за справою про адміністративне правопорушення винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, адже відповідачем не надано достатньо доказів, які б підтверджували що позивач не отримував виклику.

В обгрунтування позову посилається на те, що 13.01.2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковник ОСОБА_3 розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 в цей же день 13.01.2025 року виніс постанову №8-П по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Позивач категорично не погоджується із вказаною постановою, вважає дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 протиправними, а постанову №8-П по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП такою, що підлягає скасуванню.

По-перше, відповідач грубо порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення не дотримано забезпечення прав особи відповідно до ст. 268 КУпАП. Оскаржувана постанова і протокол були винесені 13 січня 2025 року близько 10:20 год., при цьому позивач, який є інвалідом III групи з дитинства безстроково, непрацездатний і отримує соціальну пенсію, з 1999 року перебуває на обліку у лікаря психіатра, що підтверджується наданими медичними документами, має органічне ураженням центральної нервової системи, зниження інтелектуальних і психічних функцій та психопатоподібну поведінку, проте йому не було надано право на захист, що є порушенням статті 268 КУпАП.

З урахуванням викладеного, наявність у позивача зазначеного діагнозу, а також врахування характеру розладів, психічного та соматичного стану здоров`я, особливостей його поведінки та стилю комунікації з оточенням, що ускладнює можливість повноцінної участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення та захисту від пред`явленого обвинувачення, є обставинами, що обґрунтовують необхідність залучення захисника, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

По-друге, у протоколі № 2-П про адміністративне правопорушення від 13.01.2024 року не вказано свідків правопорушення.

Повістка № 1070400, адресована позивачу, щодо необхідності явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 24 листопада 2024 року о 09:00 год., видана з відповідно з підпунктами 30-1 та 30-3 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації та на особливий період. Зазначена повістка є додатком 11 до Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, відповідно до пункту 79 яких така повістка вручається з метою виклику для оформлення військовооблікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку для здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, а також для призову на військову службу чи збори військовозобов`язаних та резервістів.

В протоколі № 2-П про адміністративне правопорушення від 13.01.2025 зазначено, що позивач порушив вимоги абз. 8 ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку. В постанові №8-П по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено про порушення останнім вимог ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

При цьому в порушення вимог частиною 3 статті 22 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Відповідачем не доведено факту порушення або невиконання позивачем абз. 8 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», про що зазначено в протоколі № 2-П про адміністративне правопорушення від 13.01.2025. Обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для визначення їх призначення на особливий період, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», але порушення цієї норми в провину не ставиться.

Оскаржувана постанова не містить посилань на інформаційну систему «Оберіг» (єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів), тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, приписне або облікову картку позивача. Враховуючи відсутність довідки з АІТС «Оберіг» або витягу з реєстру, що підтверджує факт взяття позивача на облік, можна стверджувати, що наявність лише постанови про адміністративне правопорушення без належних доказів, які підтверджують обставини, викладені в ній, не є достатньою підставою для визнання рішення відповідача правомірним. Це вказує на необґрунтованість прийнятого відповідачем рішення.

У порушення вказаних вимог, відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи належним чином, зокрема не надано доказів, що позивач перебуває на військовому обліку та відсутність у позивача військово-облікового документа ані в електронному, ані в паперовому вигляді. Враховуючи зазначене, а також відсутність від відповідача доказів щодо взяття позивача на військовий облік та підтвердження його статусу як військовозобов`язаного, а також відсутність доказів того, що орган, на який покладено ведення військового обліку, вживав належні заходи щодо порушення правил обліку, вину позивача у порушенні правил військового обліку не доведено.

Протокол про адміністративне правопорушення склав ТВО офіцер адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 старший солдат ОСОБА_4 , а постанова за справою про адміністративне правопорушення підписана посадовою особою, яка розглянула справу, тобто ОСОБА_5 , як начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 . Враховуючи наведене, позивач вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проведено неповноважною особою.

Також зазначає, що відповідно до п. 7 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не є юридичними особами та є відокремленими структурними підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Відокремлені підрозділи можуть бути частинами юридичних осіб, але самі по собі не є юридичними особами. Печатку як атрибут юридичної особи можуть мати лише ті організації, які мають статус юридичної особи, оскільки саме юридична особа має право самостійно вести свою діяльність, укладати угоди та використовувати печатку як офіційний засіб ідентифікації. ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи відокремленим підрозділом без статусу юридичної особи, не має власної правосуб`єктності і не є юридичною особою. Тому не може мати власну печатку, яка використовувалася б для правових дій на рівні юридичної особи. Але в межах діяльності підрозділу печатка може бути використана для внутрішнього документообігу та для підтвердження певних організаційних дій. Отже, належним чином справжність підпису посадової особи на постанові не засвідчено.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 06.02.2025 року позовну заяву залишено без руху.

14.02.2025 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, просить про поновлення строку на звернення з адміністративним позовом до суду в зв`язку з пропущенням цього строку з поважних причин . Посилається на те , що тривалий час займався пошуками адвоката та оскільки мав фінансові труднощі це зайняло багато часу. Зазначає , що лише 30.01.2025 року було призначено адвоката і це стало підставою пропущення строку.

Позивач є інвалідом III групи з дитинства безстроково, непрацездатний і отримує соціальну пенсію, з 1999 року перебуває на обліку у лікаря психіатра, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії МСЄ-05 № 015213 від 20.12.2005 та медичним висновком № 38 від 04.12.1999 року, у зв`язку з органічним ураженням центральної нервової системи, зниженням інтелектуальних і психічних функцій та психопатоподібною поведінкою, що також підтверджується довідкою № 17/23 військово-лікарської комісії від 23.01.2025 року, де за результатами огляду було встановлено вищезазначений діагноз і прийнята постанова ВЛК на підставі статті 14Б, графи II «Розлади хвороб», Таблиці додаткових вимог, вищезазначене стало підставою для пропуску строку на подання адміністративного позову.

Ухвалою суду від 17.02.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 про скасування рішення, дій чи бездіяльності суб`єкту владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Встановлено, що матеріали справи попередньо вказують на те, що позивачем пропущено строк для звернення з позовом до адміністративного суду з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

08.04.2025 від представника відповідача Позивайла І.С. надано відзив на позов, в якому просить відмовити ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі

По-перше, у зв`язку із тим, що позивач не прибув по повістці направленій засобами поштового зв`язку, яка повернулася до ІНФОРМАЦІЯ_4 з відміткою працівника «Укрпошта» про яку, відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 № 560 (далі Порядок №560), був належним чином оповіщений, існували усі підстави до застосування положення ч. 5 ст. 258 КУпАП. Разом із тим, ч. 6 ст. 258 КУпАП визначено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу…. Цей протокол є додатком до постанови у справі проадміністративне правопорушення.В присутності позивача складався протокол, роз`яснювались права передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема й право на правничу допомогу, про що свідчить відповідний підпис позивача в протоколі. Разом із тим, під час розгляду справи правом на правничу допомогу скористатися бажання не виявляв, відповідних клопотань не заявляв ані в письмових поясненнях у протоколі, ані під час розгляду справи, що вбачається з його письмових пояснень в протоколі.

По-друге, щодо вказівки на «недостатність доказів» зазначає наступне.В протоколі не міститься посилання на свідків як на джерело доказів, як і в оскаржуваній постанові. В жодному нормативному акті не визначено, що свідки є обов`язковим джерелом доказів для складення протоколу про адміністративне правопорушення та подальшого винесення постанови. Докази, які були використані під час винесення оскаржуваної постанови, перелічені в протоколі та посилання на них міститься в постанові (саме протокол, конверт поштового відправлення, довідка Ф.20 та повістка).

По-третє, на момент винесення постанови позивач до ІНФОРМАЦІЯ_4 у визначені в повістці час та строк не прибував, про поважність причин неявки у визначений строк не повідомляв, що є порушенням положень визначених ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Витяг з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та військово-облікові документи щодо перебування позивача на обліку не є релевантними доказами в даному провадженні, оскільки позивачу інкримінується не з`явлення у час та строк визначений повісткою надісланою засобами поштового зв`язку, яка була сформована в ЄДРПВР автоматично, що само по собі свідчить про його перебування на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Підводячи підсумок, зазначає , що всі ці, перелічені по тексту позову «порушення» є уявними, вони жодним чином не стосуються процедури розгляду та подальшого винесення оскаржуваної постанови № 8-П від 13.01.2025, адже матеріали судової справи не містять жодних доказів на підтвердження порушення порядку чи то процедури, передбаченої для розгляду уповноваженою на те особою відповідної постанови, за такого твердження сторони позивача є необґрунтованими та безпідставними, а позовні вимоги останнього такими, що не підлягають до задоволення.

10.04.2025 року на адресу суду представником позивача адвокатом Свідзинським Р.М. подано відповідь на відзи, в якому звертає увагу суду на те, що постанова №8-П від 13.01.2025 року за справою про адміністративне правопорушення не містить жодних посилань на будь-які докази об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, оскільки свідки правопорушення відсутні, а до протоколу не додано доказу вини.

Також, звертає увагу суду стан здоров`я позивача, відповідно до наданих суду медичних документів, ОСОБА_1 є інвалідом III групи з дитинства безстроково у зв`язку з органічним ураженням центральної нервової системи, зниженням інтелектуальних і психічних функцій та психопатоподібною поведінкою.

Також, звертає увагу суду, що позивач добровільно зявився до ІНФОРМАЦІЯ_7 , отримав направлення на ВЛК. За результатами огляду 23.01.2025 було встановлено діагноз і прийнята постанова ВЛК: ОСОБА_7 визнано обмежено придатним до військової служби на підставі статті 14Б, графи II «Розлади хвороб», Таблиці додаткових вимог.

Також звертає увагу суду на те, що у позивача не було об`єктивної можливості завчасно звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_7 з клопотанням про відкладення розгляду справи, оскільки постанова була винесена того ж дня, що й складено протокол, а саме 13.01.2025 року.

По-друге, відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливийперіод, затвердженогоПостановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року, належним підтвердженням оповіщення резервістаабо військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальноїпідтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління аборегіональних органів СБУ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є: день отримання такого поштовоговідправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; деньпроставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальномуцентру комплектування та соціальної підтримки підчас уточнення своїх облікових даних; день проставлення упоштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки провідсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку,якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місцяпроживання.

Як вбачається зі змісту копії повістки № 1070400 від 08.11.2024 позивачу належало з`явитися за адресою: АДРЕСА_1 , 24.11.2024 о 09 год.00 хв для уточнення даних. Відповідно до копії опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення № 057 на ім`я ОСОБА_1 за поштовою адресою: АДРЕСА_2 , 08.11.2024 направлено повістку № 1070400 від 08.11.2024, що також підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 057 від 08.11.2024.

Згідно з довідкою про причини повернення поштового відправлення № 057 поштове відправлення повернулось неврученим до відправника з відміткою: «адресат відсутній за адресою». При цьому наданий відповідачем опис вкладення до рекомендованого поштового відправлення № 057 від 08.11.2024 непідтверджує того факту, що позивачу направлялась саме повістка № 1070400, оскільки в ньому відсутні як підпис відправника, так і підпис з печаткою працівника поштового зв`язку. Тобто з наявних у справі матеріалів вбачається, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення,передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідачем не доведена, оскільки відсутні будь-які докази того, що останній був належним чином оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки рекомендоване поштове відправлення АТ«Укрпошта» № 057 від 08.11.2024 з повісткою № 1070400 від 08.11.2024 про виклик позивача повернуто відправнику «адресат відсутній за адресою», що не є належним підтвердженнямоповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, як це передбачено п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженогоПостановою КМУ № 560 від 16.05.2024.

Тому, начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст.210-1 КупАП не з`ясував всі обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, у зв`язку з чим безпідставно та неправомірно виніс постанову №8-П від 13.01.2025 року, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн за вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому вказана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП підлягає закриттю.

Представник позивача адвокат Свідзинський Р.М. в судове засідання з`явився, позивач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні адміністративного позову наполягає, просить скасувати оскаржувану постанову.

Представник відповідача Позивайло І.С. 08.04.2025 року надав суду відзив на адміністративний позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог , в судове засідання не з`явився.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд доходить висновку про задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

В силу ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено,що згідно Протоколу № 2-П про адміністративне правопорушення, 13 січня 2025 близько 10:20 год. до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 прибув позивач, де при перевірці наявних баз даних було виявлено адміністративне правопорушення вчинене громадянином позивачем, що передбачене ч. 3 ст.210-1 КУпАП, яке полягає у тому, що останній, з урахуванням положень пп. 2 п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №560 (далі - Порядок № 560) будучи належним чином оповіщений, шляхом надсилання засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення (№ відправлення 057) повістки №10704400 про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_8 24.11.2024 о 09.00 год., яке було повернуто, відповідно до довідки про причину повернення/досилання, датованої 19.11.2024 та завіреної підписом працівника поштового зв`язку, у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою, в порушення абз. 8 ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зазначену в повістці №1070400 дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, про поважність причин неявки не повідомляв, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

В той же день 13.01.2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковник ОСОБА_3 розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , виніс постанову №8-П по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. У постанові міститься посилання на відповідні нормативно-правові акти, зокрема: Закон України «Про оборону України» від 06.12.1991 р. №1932-ХІІ, який визначає, що особливий період розпочинається з оголошення мобілізації чи введення воєнного стану та охоплює час мобілізації, воєнного часу та часткової відбудови після завершення воєнних дій; Указ Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію», яким визначено початок особливого періоду в Україні з 17.03.2014 року; Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зокрема, стаття 22 якого зобов`язує громадян з`являтися до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки після отримання повістки, а у разі неприбуття повідомляти про причини неявки; Пункт 34 та пп. 2 п. 41 Порядку №560, який визначає вимоги до належного повідомлення громадян про виклик до ТЦК та СП через поштове відправлення та порядок підтвердження отримання повістки.

Отже відповідач вважає, що позивач, діючи всупереч вищезазначеним нормативноправовим актам, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме не прибув до ТЦК та СП у зазначений строк після отримання повістки і не повідомив про поважні причини неприбуття, що є порушенням зазначених норм законодавства. Доказами зазначено долучена оригінал повістки №10704400, оригінал поштового відправлення № 057, копія паспорта позивача.

Згідно ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210,210-1,211(крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Щодо твердження представника позивача про неправильність визначення штрафу та складання постанови, розгляд справи про адімністративне правопорушення неповноважною особою - то суд не може прийняти до уваги вказані твердження, як такі, що не відповідають обставинам справи та є наслідком хибного тлумачення норм права.

Також, позивач зазначає, що він був позбавлений можливості скористатися своїми правами, у тому числі на професійну правничу допомогу адвоката , справу було розглянуто одразу після складання протоколу, жодних відомостей ( відеозйомки) , що йому роз`яснювалося його право на правову допомогу і йому було зрозуміло суть правопорушення та наслідки - суду не надано. При складання протколу ОСОБА_1 , одразу зазначив, що не згоден з протоколом, ніяких повідомлень від Укрпошти не отримував.

Суд також враховує при цьомуу стан здоров`я позивача, відповідно до наданих суду медичних документів, ОСОБА_1 є інвалідом III групи з дитинства безстроково, непрацездатний і отримує соціальну пенсію, з 1999 року перебуває на обліку у лікаря психіатра, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії МСЄ-05 № 015213 від 20.12.2005 та медичним висновком № 38 від 04.12.1999 року, у зв`язку з органічним ураженням центральної нервової системи, зниженням інтелектуальних і психічних функцій та психопатоподібною поведінкою.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП визначено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до частини 2 статті 210-1 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09.05.2024 року №3696-IX положення статті 210-1 КУпАП доповнено частиною третьою наступного змісту «Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» було прийнято рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.

Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

З аналізу вищезазначеної норми вбачається обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з тим, що він отримавши повістку про необхідність з`явлення до Центрального РТЦК 24.11.2024, у строк, зазначений у повістці, без поважних на те причин не з`явився для уточнення даних .

Разом з тим, відповідачем до матеріалів справи долучено копію повістки № 1070400 на ім`я ОСОБА_1 , згідно якої останньому належить з`явитись для уточнення даних до Центрального РТЦК 24.11.2024 о 09 год. 00 хв.

Відповідач, заперечуючи проти позову, надав до суду відомості «Укрпошта» (відстеження поштових відправлень), згідно яких поштове відправлення із описом вкладення №057 не було вручено адресату за адресою: АДРЕСА_3 , та повернуто відправнику 19.11.2024 року з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" - що свідчить про те, що позивач вказану повістку не отримав взагалі.

При цьому позивач не заперчеує , що плостійно проживає за вкзааною. аджресою і не розмує , чому він не отримав цю поштову кореспонденцію.

Отже, доказів отримання позивачем повістки про необхідність з`явлення до Центральнго РТЦК 24.11.2024, що стало підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, матеріали справи не містять.

При цьому, після того, як позивач дізнався про необхідніть вчинення необхідних дій , він ач добровільно зявився до ІНФОРМАЦІЯ_7 , отримав направлення на ВЛК. За результатами огляду 23.01.2025 було встановлено діагноз " наслідки органічного ураження центральної нервової системи, зниженням інтелектуальних і психічних функцій та психопатоподібною поведінкою" і прийнята відповідна постанова ВЛК:підтверджено діагноз на підставі статті 14Б, графи II «Розлади хвороб», Таблиці додаткових вимог.

Відповідно до п. 21 Порядку № 560, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Тобто, вказаними нормами визначено обов`язок громадянина прибувати за викликом відповідного ТЦК та СП саме у строки зазначені в повістці, або ж у разі неприбуття у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Відповідно до абз. 1 п. 34 Порядку № 560 повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання. У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.

Згідно з положеннями пп. 2 п. 41 Порядку №560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк, а за наявності поважних причин неявки протягом семи календарних днів.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 провину не визнав, пояснив, що постійно проживає за вказаною адресою, жодних сповіщень від «Укрпошти» про надходження будь-яких листів від ТЦК та СП не отримував та про них не знав.

Виходячи із норм викладених в частині 1статті 77 КАС Українивстановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78КАС України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, закон покладає на відповідача обов`язок довести законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, направленого на переслідування особи позивача в порядку КУпАП.

Суд зазначає, що притягнути до адміністративної відповідальності можна лише ту особу, яка вчинила дії, що підпадають під ознаки адміністративного правопорушення та яка є або може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ, визначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З аналізу ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вбачається, що порушення вказаної норми є умисним діянням.

Тобто, при притягненні до адміністративної відповідальності посадова особа повинна довести умисел, як одну із складових елементів складу відповідного адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі Порядок), належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

З аналізу вищенаведених положень чинного законодавства необхідно дійти висновку про те, що ототожнення суб`єктом владних повноважень передбаченого Законом № 3543-ХІІ «отримання повістки» з передбаченим Порядком № 560 «належним підтвердженням оповіщення про виклик», у випадку повернення повістки ТЦК з відміткою про відсутність адресата, є неправильним, оскільки військовозобов`язаний не може з`явитися за повісткою, змісту якої він не бачив, що виключає наявність протиправного умислу особи за відсутності факту підтвердження отримання повістки чи обізнаності про факт надходження повістки.

З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, оскільки доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення відповідачем не надано.

Також, суд зауважує, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Стандарти, встановлені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) для кримінального провадження, поширено Європейським судом з прав людини і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (див. рішення 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України», заява № 16347/02).

Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень, зокрема, критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

З аналізу положень статті 210-1 КУпАП України виходить, що відповідальність за вказаною статтею поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000,00 грн., що становить одну тисячу неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та перевищує мінімальн заробітну плату у 2,12 рази, а прожитковий мінімуму для працездатних осіб у 5,61 разів. Вказане свідчить про те, що вказана стаття за своєю суттю є кримінальним порушенням /обвинуваченням.

Аналогічні висновки, щодо визнання адміністративних правопорушень кримінальним порушенням/обвинуваченням за критерієм тяжкості покарання (розміру штрафу) викладені у рішення ЄСПЛ у справі «SAQUETTI IGLESIAS v. Spain» (№ 50514/13), Sociйtй Stenuit v. France (11598/85), Jussila v. Finland (73053/01), «Hьseyin Turan v. Turkey» (11529/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом статті 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією.

Згідно вимог пункту «b» частини 3 статті 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Повертаючись до національного законодавства суд зазначає, що положеннями статті 277-2 КУпАП визначено порядок повідомлення про розгляд справи.

Відповідно до вказаної статті повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Європейський суд з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№ 12307/16) зазначив, що незважаючи на те, що статтю 6§1 неможливо тлумачити як таку, яка надає заявникові право на отримання особливої форми вручення судових документів, наприклад, зареєстрованою поштою, в інтересах здійснення правосуддя заявника необхідно повідомляти про судове слухання таким чином, щоб йому не лише стало відомо про дату, час і місце слухання, а він мав достатньо часу для підготовки його або її справи і був присутнім під час судового слухання.

У призмі наведеного, враховуючи те, що норми КУпАП не містять положень про повідомлення осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності про розгляд справи уповноваженим органом державної влади, а також мінімального строку на підготовку особи до розгляду справи та реалізації права на захист, колегія суддів вважає за можливе застосувати норму статті 277-2 КУпАП за аналогією закону до спірних правовідносин щодо строків повідомлення про розгляд справи районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав протокол про вчинення адміністративного правопорушення 13 січня 2025 року під час складання оскаржуваної постанови - про що зазначено в цій постанові безпосередньо ( адже складання постанови було перервано саме для складання протоколу в зв`язку з незгодою особи з інкримінуємим правопорушеням ). Вказаний протокол містив повідомлення про розгляд справи на 13.01.2025 без зазначення часу - тобто в той самий день.

Відтак, відповідачем не забезпечено завчасне повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яке в розумінні Конвенції є кримінальним обвинуваченням, не надано мінімально встановлений КУпАП строк для підготовки до розгляду справи та не гарантовано позивачу отримання часу і можливості, необхідних для підготовки свого захисту, які регламентовані пунктом «b» частини 3 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», що свідчить про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.

Крім того Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 по справі № 400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

При цьому, на відміну від надмірного формалізму, застосування судами підходу до вирішення спору, що ґрунтується на засадах, визначених статтею 2 КАС України, передбачає: 1) винесення судового рішення у межах суддівського розсуду (дискреції суду), керуючись верховенством права (справедливістю); забезпечення мотивованості судового рішення шляхом оцінки: причин, які призвели до процедурних порушень; наслідків, до яких призвели ці процедурні порушення; можливості безпосередньо у судовому процесі усунути (нейтралізувати) ці процедурні порушення; добросовісності/недобросовісності суб`єкта, який допустив процедурні порушення; 3) застосування трискладового тесту вирішення публічно правового спору (передбачає, що суд, приймаючи рішення у межах суддівського розсуду (дискреції суду), перевіряє його на відповідність (несуперечність) принципам національної безпеки, суспільного інтересу, ефективності захисту порушеного права особи).

У вказаній постанові Верховний Суд при визначенні підходів до відмежування формалізму від надмірного формалізму, зокрема, наголосив на тому, що якщо є доступ до суду, «правопорушник» доводить, у першу чергу, сам факт відсутності правопорушення, що дозволяє суду оцінити суть відповідного правопорушення.

Водночас, наявні в матеріалах справи докази не підтверджують вчинення позивачем інкримінованого правопорушення.

Згідно з частин 1 та 2 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сулом з матеріалів справи встановлено, що позивач за подання адміністративного позову сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн

Враховуючи задоволення позовної заяви, суд зазначає, що з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,50 грн.

Керуючись ст.ст. 72-74, 77, 90, 242-246, 250, 255, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення, дій чи бездіяльності суб`єкту владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Постанову №8-П від 13.01.2025 року за справою про адміністративне правопорушення винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 ( адреса АДРЕСА_4 ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 605 грн 50 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення його повного тексту.

Суддя О.А. Гуденко