Справа № 160/23757/21
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Довгополій Т.В.
представника позивача Лисиці Т.І.
представника відповідача Сербулової К.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬМАШСЕРВІС КР» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
28.01.2022 представником позивача надано до суду відповідь на відзив, в якій позивач підтримує аргументи, викладені в позовній заяві.
09.02.2022 до суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в якій відповідач наголошує про невжиття позивачем заходів щодо дослідження діяльності підприємств, з якими ТОВ «ДИЗЕЛЬМАШСЕРВІС КР» укладало договори.
В підготовчому засіданні 23.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на іншу дату.
17.03.2022 на адресу електронної пошти суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату поза межами воєнного стану.
Ухвалою суду від 28.03.2022 зупинено провадження у справі до припинення чи скасування воєнного стану в Україні.
Ухвалою суду від 28.01.2025 провадження у справі поновлено та призначено судове засідання на 05.02.2025.
У зв`язку з довготривалою повітряною тривогою у м. Дніпрі, судове засідання перенесено на іншу дату.
В судове засідання 13.02.2025 з`явились представники сторін.
27.02.2025 до суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Протокольною ухвалою суду від 27.02.2025 відкладено розгляд справи на іншу дату.
В судове засідання 05.03.2025 з`явились представники сторін.
У зв`язку з довготривалою повітряною тривогою у м. Дніпрі, в судовому засіданні оголошено перерву.
В судове засідання 07.03.2025 з`явились представники сторін.
В судових засіданнях 05.03.2025, 07.03.2025 представник позивача позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
У період з 23.03.2021 по 29.03.2021 на підставі направлень, виданих ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 19.03.2021 №1399 та №1400, уповноваженими особами відповідача відповідно до пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 78.1.1, 78.1.4. пункту 78 статті 78, підпункту 82.2 статті 82 ПК України, на підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 19:03:2021 №1345-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ДИЗЕЛЬМАШСЕРВІС КР» проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ДИЗЕЛЬМАШСЕРВІС КР» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість, по взаємовідносинам з ПП «ЕЛЕКТРОТЕХПРОМ» за період з 01.10.2019 по 31.10.2019, ПП «ХІМПОС» за період з 01.06.2019 по 30.06.2019 та з 01.09.2019 по 30.09.2019, ТОВ «БРС» за період з 01.09.2020 по 30.09.2020, ТОВ «ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ «ТРАНСГРУПСЕРВІС» за період з 01.03.2019 по 31.03.2019, ТОВ «ГРАНД-СІТІ» за період 01.09.2020 по 30.09.2020, ТОВ «МАНІНГ» за період з 01.04.2020 по 30.04.2020 та з 01.09.2020 по 30.09.2020, ТОВ «ПАРМАКТ» за період з 01.02.2020 по 29.02.2020, ТОВ «СПЕЦТРАНС РЕМОНТ-ЛД» за період з 01.08.2019 по 3.1.08.2019, ТОВ «ХІЛЛ КІНГС» за період з 01.10.2019 по 31.10.2019.
За наслідком проведеної перевірки фахівцями ГУ ДПС у Дніпропетровській області складено акт перевірки №1166/04-36-07-22-08/38658409 від 05.04.2021 (а.с. 47-143, т.1) (далі - акт перевірки), в якому зроблено висновки про порушення позивачем, зокрема: пункту 44.1. статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 ПК України, Порядку №21, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість на загальну суму 2 615 474 грн, в т.ч.: за червень 2019 в сумі 247 892 грн; за серпень 2019 в сумі 459 891 грн; за вересень 2019 в сумі 248 446 грн; за жовтень 2019 в сумі 1 105 686 грн; за лютий 2020 в сумі 1 360 грн; за березень 2020 в сумі 223 026 грн; за травень 2020 в сумі 21 405 грн; за вересень 2020 в сумі 307 768 грн.
Перевіркою відповідача встановлено взаємовідносини ТОВ «ДИЗЕЛЬМАШСЕРВІС КР» з: ПП «ЕЛЕКТРОТЕХПРОМ» на підставі договору поставки №1410-1 від 14.10.2019; ПП «ХІМПОС» на підставі договору купівлі-продажу №28/08-18 від 28.08.2018; ТОВ «БРІТА РЕЙЛ СЕРВІС» на підставі договору поставки №01/09 від 01.09.2022; ТОВ «ГРАНД-СІТІ» на підставі договору поставки товару №080920 від 08.09.2020; договору про переуступки боргу №15/10-ПР від 15.10.2020; ТОВ «СПЕЦТРАНС РЕМОНТ-ЛД» на підставі договору поставки №15/08 від 15.08.2019; ТОВ «ПАРМАКТ» на підставі договору купівлі-продажу №07/02/20 від 07.02.2020; ТОВ «ХІЛЛ КІНГС» на підставі договору купівлі-продажу №16 від 16.10.2019.
Висновок про наявність порушень зроблено відповідачем з огляду на те, що згідно з даними ЄРПН та встановленими схемами проходження товару вбачається невідповідність придбаного товару та реалізованого, що свідчить про обрив ланцюга постачання, нереальність здійснення господарської операції та здійснення діяльності направленої на надання вигоди третім особам. За результатами аналізу даних податкової звітності та даних ЄРПН неможливо встановити наявність основних засобів, виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, матеріалів (сировини), товарних запасів необхідних для ведення господарської діяльності, що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб`єктами господарювання господарських взаємовідносин з ТОВ «ДИЗЕЛЬМАШСЕРВІС КР». Також, у ПП «ЕЛЕКТРОТЕХПРОМ», ПП «ХІМПОС», ТОВ «БРС», ТОВ «ГРАНД-СІТІ», ТОВ «МАНІНГ», ТОВ «ПАРМАКТ», ТОВ «СПЕЦТРАНС РЕМОНТ-ЛД», ТОВ «ХІЛЛ КІНГС» відсутнє придбання сировини та послуг, притаманній господарській діяльності. ТОВ «ДИЗЕЛЬМАШСЕРВІС КР» при укладанні договорів з контрагентами постачальниками не мало підтверджень ділової репутації, гарантій виконання зобов`язань, необхідних ресурсів, відповідного досвіду та інших ознак комерційної привабливості для обрання саме цих контрагентів. Досліджені операції спрямовані на документальне оформлення придбання ТМЦ та не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними. Метою їх оформлення є мінімізація податкових зобов`язань ТОВ «ДИЗЕЛЬМАШСЕРВІС КР». Фактично ТОВ «ДИЗЕЛЬМАШСЕРВІС КР» здійснено безпідставне оформлення нереальних господарської операції з постачальниками з ПП «ЕЛЕКТРОТЕХПРОМ», ПП «ХІМПОС», ТОВ «БРС», ТОВ «ГРАНД-СІТІ», ТОВ «МАНІНГ», ТОВ «ПАРМАКТ», ТОВ «СПЕЦТРАНС РЕМОНТ-ЛД», ТОВ «ХІЛЛ КІНГС» з постачання ТМЦ і неправомірно складені первинні документи, інформація з яких перенесена до облікових регістрів. Також, виписані товарно-транспортні накладні на постачання товару постачальниками: ПП «ЕЛЕКТРОТЕХПРОМ», ПП «ХІМПОС», ТОВ «БРС», ТОВ «ГРАНД-СІТІ», ТОВ «МАНІНГ», ТОВ «ПАРМАКТ», ТОВ «СПЕЦТРАНС РЕМОНТ-ЛД», ТОВ «ХІЛЛ КІНГС» на адресу ТОВ «ДИЗЕЛЬМАШСЕРВІС КР» не можна вважати належно оформленими, так як не має можливості дослідити час прибуття вантажу, час вибуття вантажу, можливого простою, що ставить під сумнів факт перевезення товару, тобто неможливо довести факт такого транспортування.
Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.
ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг (пункт 198.3 статті 198 ПК України).
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Згідно з абзацами 1 та 2 пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Тобто, з фактом реєстрації контрагентом (продавцем товарів/послуг) податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у позивача виникло право на включення сум ПДВ до складу податкового кредиту.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку (частина 2 статті 3 Закону №996-XIV).
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій (видаткові накладні, акти виконаних робіт та інші).
Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені (частина 5 статті 9 Закону №996-XIV).
Згідно з пунктами 2.1, 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення №88), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до пункту 2.5 Положення № 88, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Отже, первинні документи, зокрема рахунки на оплату, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) оформлені відповідно до вимог, встановлених Законом №996-XIV та Положенням №88 та складені в момент проведення кожної господарської операції або (якщо це неможливо) безпосередньо після її завершення є підставою для включення даних по проведеним господарським операціям до податкового обліку платника податку.
Згідно зі статтею 9 Закону № 996-XIV неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу витрат, платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності. Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.
Висновки відповідача ґрунтуються лише на інформації отриманої з ІС «Податковий блок», а не з аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є підставою для висновків про відсутність фактичного виконання договорів з вказаними контрагентами за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.
Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить інформативний характер та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами.
Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог.
Отже, суд зазначає, що податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах, носить інформаційний характер та не може слугувати підставою для визнання господарських операцій нереальними.
Щодо висновків відповідача про те, що у товарно-транспортних накладних відсутня повна інформація стосовно вантажно-розвантажувальних операцій, відсутня інформація про час прибуття, вибуття, простою, суд звертає увагу на те, що наявність або відсутність товарно-транспортних накладних не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції з придбання або продажу товару, якщо інші дані свідчать про рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків.
Так, товарно-транспортна накладна не є беззаперечним доказом факту перевезення (переміщення) товару. Факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуються іншими первинними документами.
Також норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріально-технічних умов у платника податків при здійсненні господарської діяльності, як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкової вигоди. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.
Зазначені висновки судів узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду при вирішенні спорів цієї категорії, підтримані Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 (провадження №11-200апп21).
У постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 Велика Палата Верховного Суду підтвердила, що порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.
Визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій.
У цій же постанові (№160/3364/19) Велика Палата підтримала вже сформований послідовний підхід Верховного Суду до вирішення спорів цієї категорії відзначивши те, зокрема, що якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, судам необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
В первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у врахування витрат та формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.
Суд зазначає, що доданими до матеріалів справи первинними документами, дослідженими під час розгляду справи, підтверджено здійснення позивачем господарських операцій з контрагентами: ПП «ЕЛЕКТРОТЕХПРОМ», ПП «ХІМПОС», ТОВ «БРС», ТОВ «ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ «ТРАНСГРУПСЕРВІС», ТОВ «ГРАНД-CITI», ТОВ «МАНІНГ», ТОВ «ПАРМАКТ», ТОВ «СПЕЦТРАНС РЕМОНТ-ЛД», ТОВ «ХІЛЛ КІНГС».
Також, суд зазначає, що окремі недоліки документів, про які йдеться в акті перевірки, не є достатньою підставою для визнання господарських операцій такими, що реально не відбулися.
Крім того, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.
Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Булвес АД проти Болгарії» (заява № 3991/03). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Тому невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.
Окрім того відповідачем не спростовано факт наявності у позивача податкових накладних, які належним чином оформлені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що свідчить про наявність у позивача права на включення до податкового кредиту спірних сум податку на додану вартість.
Суд зазначає, що висновки відповідача щодо наявності факту створення документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди за господарськими відносинами з контрагентами ПП «ЕЛЕКТРОТЕХПРОМ», ПП «ХІМПОС», ТОВ «БРС», ТОВ «ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ «ТРАНСГРУПСЕРВІС», ТОВ «ГРАНД-CITI», ТОВ «МАНІНГ», ТОВ «ПАРМАКТ», ТОВ «СПЕЦТРАНС РЕМОНТ-ЛД», ТОВ «ХІЛЛ КІНГС», не підтверджені належними доказами.
Також, суд звертає увагу на відсутність кримінальних проваджень щодо позивача та його контрагентів.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність нарахування податкових зобов`язань спірним податковим повідомленням-рішенням, у зв`язку із чим позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 22 700,00 грн, що документально підтверджується платіжним дорученням №81 від 12.11.2021.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 22 700,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИЗЕЛЬМАШСЕРВІС КР» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області судові витрати на сплату судового збору у розмірі 22 700 (двадцять дві тисячі сімсот) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 22.04.2025.

Суддя М.В. Бондар