Справа № 511/450/25
Суддя: Гринчак С. І.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/450/25

Номер провадження: 2-а/511/18/25

17 квітня 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Гринчак С. І.,

секретаря судового засідання - Полихи Ю.О.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Шуляка Р.В.

представника відповідача - Лаврик О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №4 м. Роздільна Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст адміністративного позову.

ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області через свого представника - адвоката Шуляка Р.В. з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.01.2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.

Позовні вимоги мотивовані наступним.

23.01.2025 року керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 майором Бірюком Олександром Борисовичем винесено постанову за справою про адміністративне правопорушення відповідно до якої, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

В постанові зазначено, що 31.12.2024 року військовозобов`язаному ОСОБА_1 була відправлена повістка №1613206 через національного оператора «Укрпошта» (номер відправлення №233) про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 14.00 годин 10.01.2025 року. В зазначений день та час ОСОБА_1 не прибув, документів, підтверджуючих поважну причину неприбуття, не надав. Та 12.01.2025 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 повернувся лист національного оператора «Укрпошта» з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Проте в постанові зазначено, шо військовозобов`язаний ОСОБА_3 своїми діями порушив вимоги чинного законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію , чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Отже, дана постанова взагалі викликає сумніви і стає незрозумілим, чому вимоги чинного законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію порушив ОСОБА_3 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, а притягли до відповідальності за вказане правопорушення ОСОБА_1 .

За таких обставин зазначена постанова та її аргументація є сумнівними.

Крім того, вважаємо, що зазначена постанова про адміністративне правопорушення є протиправною та безпідставною, винесеною з порушенням норм чинного законодавства, з огляду на що підлягає скасуванню у зв`язку з наступним.

1. Позивач ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема повістка була надіслана на адресу, за якою він фактично не проживає. Згідно відомостей наданих позивачем та які містяться у військово-обліковому документі додатку «Резерв +», а саме номеру його телефону ( НОМЕР_1 ) та адреси проживання ( АДРЕСА_1 ), позивачу на цю адресу був надісланий лист Укрпошти з повідомленням, який містив у собі повістку №1613206. З трекінгу Укрпошти вбачається, що поштове відправлення №233, яким надсилалася повістка №1613206 з викликом на 14:00 годину 10.01.2025 року, було прийнято поштою у м. Києві 04.01.2025 року, 06.01.2025 року прибуло до відділення 67400 м. Роздільна Україна. 08.01.2025 року була невдала спроба вручення, а 12.01.2025 року зазначено про повернення відправнику з відміткою «Відсутність адресата за вказаною адресою». Це було зумовлено зміною позивачем свого місця проживання (перебування), про що позивач, на той час, не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_4 , а отже, не мав можливості отримати зазначений лист з повісткою. Відповідно, він не знав про виклик, здійснений через направлення повістки, і не виконав вимог, що містилися в цьому документі. 23.01.2025 року ОСОБА_1 добровільно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою уточнити дані зокрема з приводу зміни місця проживання (перебування), а також щоб з`ясувати питання зняття його з розшуку. Проте під час його звернення відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у зв`язку з тим, що позивач, начебто не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідності до повістки, сформованої в системі «Оберіг», при цьому чіткої дати та місця вчинення правопорушення у протоколі не зазначено. Крім того, відповідач не повідомив позивача на його вказаний номер телефону про відправку листа, який містив у собі повістку №1613206 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто йому про наявність повістки про його виклик на зазначені дату та час відомо не було. Отже, спірним питанням у даному випадку є питання здійснення відповідачем належного виклику позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки позивачу повістка №1613206 від 31.12.2024 року йому не вручалась та він не знав про її існування.

2. Позивач ОСОБА_1 виконав свій обов`язок щодо уточнення облікових даних, що підтверджується роздруківкою з додатку «Резерв+». Повістка №1613206 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 10.01.2025 року о 14:00 годину видана на ім`я позивача для уточнення даних, проте для уточнення яких саме даних, в повістці не вказано. Відповідно до роздруківки з мобільного додатку «Резерв+», встановлено, що облікові дані позивачем уточнені вчасно, а саме 12.07.2024 року. З огляду на це виникає питання щодо правомірності та доцільності надсилання позивачу вказаної повістки. Оскільки процедура оновлення облікових даних уже була проведена 12.07.2024 року і немає очевидних підстав для повторного виклику позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3. Позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи, що підтверджується відповідними документами, зокрема довідкою МСЕК та пенсійним посвідченням. Тим більше інвалідність II групи була чинною на момент винесення постанови (до 01.08.2025 року). Під час оновлення облікових даних 12.07.2024 року у ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач надав відповідні документи, що підтверджують його право на відстрочку. Втім, внаслідок технічного збою електронних систем у ІНФОРМАЦІЯ_3 інформація про надану відстрочку у зв`язку з інвалідністю II групи, не відобразилася в додатку «Резерв+». Незважаючи на цей технічний недолік, сам факт наявності інвалідності II групи залишається незмінним, а отже, позивач має законне право на звільнення від призову на військову службу під час мобілізації.

З урахуванням викладеного, вважаємо постанову за справою про адміністративне порушення відповідно до якої, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. неправомірною та протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

2. Процесуальні дії суду, заяви та клопотання.

Позов надійшов до суду 10.02.2025 року.

Ухвалою від 12.02.2025 року позов було прийнято судом до розгляду, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження із призначенням судового засідання на 19 лютого 2025 року (а.с.26).

Ухвалою суду від 19.02.2025 року за клопотанням представника відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено строк для подання відзиву по справі. Розгляд справи відкладено на 03 березня 2025 року (а.с.44).

24.01.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Шуляка Р.В. надійшло клопотання про долучення доказів (а.с. 47-48).

26.02.2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Шуляка Р.В. про відкладення судового засідання призначеного на 03.03.2025 року (а.с.54).

03.03.2025 року через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому ІНФОРМАЦІЯ_5 в особі начальника О.Бірюка , просили відмовити в задоволенні позову (а.с. 56-57).

10.03.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Шуляка Р.В. надійшла відповідь на відзив (а.с.65-67).

3. Короткий зміст відзиву.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_6 не погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими, безпідставними і надуманими та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку із наступним.

В абзаці 3 сторінки 1 позову ОСОБА_1 , позивач наголошує на те, що в постанові за справою про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 від 23.01.2025 року в абзаці 2 описової частини помилково вказаний громадянин ОСОБА_3 , сторона відповідача вважає таку помилку неістотною оскільки дана помилка сталася у зв`язку з невдалою спробою автозаміни, крім того постанова складається на основі протоколу в якому всі дані позивача вказані вірно, між тим в резолютивній частині постанови за справою про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 також вказаний позивач.

Позивач вказує на те, що він був не належним чином повідомлений оскільки повістка була надіслана на адресу, за якою він фактично не проживає тобто громадянин ОСОБА_1 на момент відправки повістки не проживав за зареєстрованою адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.11 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно яких призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів країни, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи, тобто позивач не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_3 про зміну місця проживання, що в свою чергу також є порушенням вимог чинного законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що тягнуть за собою санкції передбачені частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Громадянин ОСОБА_1 вказує на роздруківку з додатку «Резерв+» та повідомляє, що він уточнив облікові дані. З даної роздруківки вбачається, що дані про термін дії відстрочки та тип відстрочки відсутні, які в свою чергу також несуть інформацію про військовозобов`язаного.

Оскільки відповідно до довідки МСЕК позивачеві інвалідність встановлено на строк до 01.08.2025 р. йому потрібно постійно подавати пакет документів для продовження відстрочки. Документи для отримання відстрочки ОСОБА_1 вчасно не подав, що потягнуло за собою відповідні наслідки.

Варто наголосити, що громадяни мають не тільки права але й обов`язки.

Відповідач не має доступу до медичних даних громадян тому інформацію про хвороби з реєстрів МОЗ не може отримати оскільки вона є конфіденційною.

Спираючись на попередню інформацію вбачаємо, що повістка та протокол відповідають вимогам законодавства.

4. Позиції сторін в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 та його Представник - адвокат Шуляк Р.В., діючий на підставі ордеру ВН №1467414 від 29.01.2025 року, позов підтримали та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив, просили скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.01.2025 року, визнавши її протиправною.

Представник відповідача Лаврик О.А., діючий на підставі довіреності №1/301 від 14.01.2025 року в судовому засіданні, посилаючись на підстави зазначені у відзиві, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

5. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та висновки суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Заслухавши пояснення, доводи та аргументи сторін, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, суд зважає на таке.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України «Про борону України», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затверджений постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації. Таким чином, з 24 лютого 2022 року на всій території Україні триває особливий період.

Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Так, судом встановлено, що 23 січня 2025 року відповідальним виконавцем адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим солдатом ОСОБА_5 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. (а.с.12)

Як вбачається із змісту протоколу військовозобов`язаному ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 за заявленою адресою: АДРЕСА_1 , була відправлена повістка № 1613026 через національного оператора «Укрпошта» (номер відправлення №233) про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 14.00 год. 10.01.2025 року. Військовозобов`язаний ОСОБА_1 на зазначений час до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув. Документів, підтверджуючих поважну, причину неприбуття громадянина не надано. 12.01.2025 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 повернувся лист національного оператора «Укрпошта» з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Військовозобов`язаний ОСОБА_1 своїми діями в особливий період порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно яких громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, чим порушив вимоги чинного законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, чим вчинив правопорушення передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

На підставі зазначеного, 23 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 майором Бірюк Олександром Борисовичем було прийнято постанову за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.

Проте в установочній частині постанови зазначено, шо військовозобов`язаний ОСОБА_3 своїми діями порушив вимоги чинного законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП. (а.с.10-11)

Розглядаючи правомірність прийняття оскаржуваної постанови, судом встановлено наступне.

Так, відповідно до відомостей повістки № 1613206 позивача зобов`язано з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 10.01.2025 о 14:00 годині для уточнення даних. Дана повістка сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та направлена на адресу місця реєстрації позивача рекомендованим листом, засобами «Укрпошти». (а.с.14)

Відповідно до форми 107П АТ «Укрпошта» рекомендованим поштовим відправленням №233 відповідачу відправлено документ «Повістка 31.12.2024 №1613206 на 1 арк., Також зазначено «Повістка ТЦК, вручити особисто» (а.с.16, 17)

Згідно довідки форми Ф.20 причиною повернення рекомендованого поштового відправлення є «відсутність адресата за вказаною адресою» (а.с.19)

Відповідно до підпункту 2) пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560:

«Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання».

Змінами, внесеними постановою уряду від 8 жовтня 2024р. №1147 до Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). Рекомендовані листи з позначками «Повістка ТЦК», «Вручити особисто» підлягають врученню особисто адресатам.

У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Якщо ж протягом 3 робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин: 1) направлення судової повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.

Позивач посилається на той факт, що не був належним чином повідомлений про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема тому що повістка була надіслана на адресу, за якою він фактично не проживає.

Згідно відомостей наданих позивачем та які містяться у військово-обліковому документі додатку «Резерв +», а саме номеру його телефону ( НОМЕР_1 ) та адреси проживання ( АДРЕСА_1 ), позивачу на цю адресу був надісланий лист Укрпошти з повідомленням, який містив у собі повістку №1613206. З трекінгу Укрпошти вбачається, що поштове відправлення №233, яким надсилалася повістка №1613206 з викликом на 14:00 годину 10.01.2025 року, було прийнято поштою у м. Києві 04.01.2025 року, 06.01.2025 року прибуло до відділення 67400 м. Роздільна Україна. 08.01.2025 року була невдала спроба вручення, а 12.01.2025 року зазначено про повернення відправнику з відміткою «Відсутність адресата за вказаною адресою».

Це було зумовлено зміною позивачем свого місця проживання (перебування), про що позивач, на той час, не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку із перебуванням на лікуванні, а отже, не мав можливості отримати зазначений лист з повісткою.

Таким чином, судом встановлено, що Позивач не знав про існування повістки №1613206, що свідчить про відсутність вини та умислу Позивача щодо неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 за викликом на 10.01.2025, 14 год.00 хв.

До того ж, судом встановлено та підтверджено медичними документами, що на час надіслання «Повістки ТЦК» 31.12.2024 та час повернення рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК» 12.01.2025, Позивач перебував на лікуванні у медичних закладах (а.с.49-52)

За таких підстав, суд дійшов переконання, що Позивач не був належним чином обізнаним щодо виникнення у нього певного обов`язку, а саме з`явитись за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відтак це не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.

Крім того слід зазначити, що як вбачається із долученої відповідачем повістки №1613206, ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 10.01.2025 року на 14:00 годину для уточнення даних.

Разом з тим, відповідно до наявного військового облікового документу з мобільного додатку «РЕЗЕРВ+» вбачається, що:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

- Категорія обліку «військовозобов`язаний» дійсний до 27.01.2026, відстрочка до «-», тип відстрочки «-».

- Постанова ВЛК «Непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час», дата ВЛК 09.06.2023.

Номер в реєстрі «ОБЕРІГ» 1.

Адреса проживання: АДРЕСА_1 , телефон НОМЕР_2 .

Також вказано що дані уточнено ВЧАСНО 12.07.2024 року.

Проте, Відповідачем не наведено суду які ж саме дані мали б бути уточнені 10.01.2025 року на відміну від тих, які у них мались в наявності, станом на 12.07.2024 - дату останнього їх уточнення.

Більше того, відповідно до примітки ст.210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Тобто, якщо Міністерство оборони України як держатель такого реєстру може отримати відомості про особу шляхом синхронізації з іншими державними електронними реєстрами, то особу не може бути притягнуто до відповідальності за неповідомлення таких відомостей.

Як вже було встановлено вище, позивач викликався з метою уточнення даних, водночас матеріали справи не містять відомостей про неможливість отримання таких даних з реєстрів. Навпаки, долучені відомості свідчать про те, що з моменту взяття на облік, відповідач мав військово-облікові дані на позивача. Оскільки можливість отримання таких даних виключає підстави для застосування статті 210-1 КУпАП, що відповідає примітці ст. 210 КУпАП.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Оцінюючи оскаржену постанову на відповідність вимогам ст. 2 КАС України, суд вважає, що відповідач прийшов передчасного висновку щодо визнання винуватості позивача у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не врахував об`єктивні обставин по справі, такі як необізнаність позивача з фактом направлення йому повістки та неможливість отримання або уточнення даних самостійно ТЦК та СП (досягнення мети виклику без особи, або неможливість досягнення за відсутності особи).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Суд вважає, що відповідачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факт того, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог.

А відтак суд вважає, що постанова відповідача у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП є неправомірною та підлягає скасуванню,

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Ухвалюючи дане судове рішення, суд керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

5. Розподіл судових витрат.

Позивач підпадає до звільнення від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1ст.5 ЗУ «Про судовий збір", оскільки є інвалідом 2 групи (а.с.9).

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст. 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора Бірюк О.Б. від 23.01.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн., - визнати неправомірною та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) на користь держави, судовий збір в розмірі 605,60 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 .

Повний текст Рішення виготовлений та підписаний суддею 21 квітня 2025 року.

Суддя С. І. Гринчак