Справа № 160/22987/24
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: 23.08.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати противоправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу належного йому грошового забезпечення, передбаченого статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період часу з 11 травня 2022 року по 19 жовтня року;
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу належного грошового забезпечення, передбаченого статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові грошового забезпечення) за період часу з 11 травня 2022 року по 19 жовтня 2023 року.
Позовна заява обгрунтована тим, що позивачу у період з 11 травня 2022 року по 19 жовтня 2023 року безпідставно не нараховувалося та не виплачувалося грошове забезпечення. Позивач вважає, що у відповідача були відсутні підстави для призупинення військової служби через здійснення слідчих дій за непокору. Позивача поновлено на посаді з 20 жовтня 2023 року, проте недоотримане грошове забезпечення відповідачем не виплачено. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач правом на надання відзиву не скористався. В межах визначеного судом строку відзив на позовну заяву не надав, клопотання про продовження відповідного строку не заявив.
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Крім того, відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
19.03.2022 ОСОБА_1 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняв справи і посаду розвідника-далекомірника відділення управління мінометної батареї, ВОС-146646, та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Позивачу було встановлено оклад за посадою 2 730,0 грн. на місяць, тарифний розряд 4, шпк «солдат» з виплатою щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 289% місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років, що підтверджується копією витягу із наказу командира віськової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.03.2022 №18.
З 11.05.2022 позивач був переведений у військову частину НОМЕР_2 , населений пункт АДРЕСА_1 , для проведення слідчих дій під час досудового розслідування відносно військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 та НОМЕР_1 ), які за повідомленням ВСП у травні 2022 року відкрито відмовилися від виконання наказу командира.
Як вбачається з пп. 3.1.1. наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.05.2022 №63, ОСОБА_1 знято з котлового забезпечення зі сніданку 11.05.2022. Також, позивачу було призупинено виплату грошового забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2022 солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності і оголошено догану за непокору. Цим же наказом позивача позбавлено додаткової винагороди та премії за квітень 2022 року.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 20.10.2023 №313 позивач з 20.10.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, встановлено оклад за посадою 2 460,00 грн. на місяць, тарифний розряд 3, шпк «солдат», із виплатою щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 544% місячного грошового забезпечення, надбавки за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років.
Як вбачається з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 30.11.2023 №357, з 30.11.2023 ОСОБА_1 справи та посаду здав і вибув до нового місця служби, його було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
В ході розгляду справи було встановлено, що позивач у період часу з 11 травня 2022 року до 19 жовтня 2023 не отримував грошового забезпечення, оскільки зазначена виплата призупинена на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.05.2022 №63.
Відповідно до листа Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного Регіону від 25.09.2023 №52-5609ВИХ-23 слідчі дії щодо позивача ОСОБА_1 не проводяться, відносно нього повідомлення про підозру не виносилося, запобіжний захід не обирався.
22 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з вимогою про нарахування та виплату грошового забезпечення, безпідставно зупиненого з 11.05.2022 згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.05.2022 №63.
Відповідач відповідіна зазначене звернення позивача не надав.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати грошового забезпечення в спірний період, позивач звернувся з позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Згідно статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації.
У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та продовжує діяти ан момент розгляду справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (надалі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною 1 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Так, за приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.
Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до вимог ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
При цьому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону №2232-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Аналогічні норми містяться в пунктах 144-1 і 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення).
При цьому стаття 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), визначає порядок проведення службового розслідування, яке, з огляду на приписи частини першої статті 84 цього Статуту, може передувати прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Частиною четвертою статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Отже, аналіз положень частини другої статті 24 Закону №2232-XII у системному зв`язку з положеннями частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.10.2023 у справі №420/8263/22.
Як встановлено судом в ході судового розгляду та підтверджено матеріалами справи, з прийняттям наказу від 10.05.2022 №63 Військовою частиною НОМЕР_1 з 11 травня 2022 року було призупинено виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення у зв`язку з його направленням до військової частини НОМЕР_2 для проведення слідчих дій.
При цьому, з листа Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного Регіону від 25.09.2023 №52-5609ВИХ-23 вбачається, що слідчі дії щодо позивача ОСОБА_1 не проводяться, відносно нього повідомлення про підозру не виносилося, запобіжний захід не обирався.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач притягувався до кримінальної відповідності в спірних правовідносинах. Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення не вносилися.
Факт самовільного залишення військової частини чи місця проходження служби та дезертирства не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи
Відтак, відсутні визначені Законом №2232-XII підстави для призупинення військової служби ОСОБА_1 , а, відтак, і призупинення виплати грошового забезпечення.
З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу з 11 травня 2022 року по 19 жовтня 2023 року належного йому грошового забезпечення, передбаченого статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення).
Також, порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 належного йому грошового забезпечення за період часу з 11 травня 2022 року по 19 жовтня 2023 року.
При цьому, суд не зобов`язує відповідача за наслідком розгляду цієї справи нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 додаткову винагороду та премію за квітень 2022 року, оскільки зазначені заходи відповідальності застосовано до позивача за наслідками проведеного службового розслідування по факту непокори, за що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Так, позивачем в цьому судовому провадженні не оскаржувався наказ «Про результати службового розслідування по факту непокори військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 » від 01.06.2022 №127 в частині позбавлення позивача додаткової винагороди та премії за квітень 2022 року.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору (п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 9, 72, 77, 143, 243-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -задовольнити.
Визнати противоправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати в період з 11 травня 2022 року до 19 жовтня року належного ОСОБА_1 грошового забезпечення, передбаченого статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 належного йому грошового забезпечення за період з 11 травня 2022 року до 19 жовтня 2023 року.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон