Справа № 160/2866/25
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2025 рокуСправа №160/2866/25
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОМПАНІЯ «ВІЛЬНА МРІЯ» до Дніпровської митниці, в якій позивач просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог:
- визнати протиправним та скасувати:
1) картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA1101140/2024/000214 від 04.11.2024 року;
2) картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110140/2024/000231 від 26.11.2024 року;
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем, з метою імпорту товару на територію України подано до Дніпровської митниці митну декларацію для митного оформлення імпорту товару «харчові смако-ароматичні добавки, що використовуються при промисловому виробництві варено-копчених та полукопчених ковбас зі змішаними приправами не тваринного походження, без ГМО». Разом з митною декларацією декларант надав митниці необхідні і достатні документи, необхідні для митного оформлення товару та його випуску на митну територію України. Однак, митним органом було прийнято рішення про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні та випуску товарів. Вважає, що спірне рішення про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні та випуску товарів є безпідставним та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 року задоволено заяву про самовідвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Озерянської С.І. у справі №160/2866/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вільна мрія» до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування карток відмови у прийнятті митної декларації.
Справу передано для здійснення розподілу між суддями в порядку, встановленому частиною 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 160/2866/25 передано на розгляд судді Горбалінському В.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
05.03.2025 року на адресу суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що, наданий для митного оформлення товар, містить прекурсор - сафрол (3,4-метилендіоксиалілбензол), а тому, відповідний товар потребує отримання дозволу Держлікслужби на ввезення наркотичних речовин, психотропних речовин і прекурсорів в Україну. Неподання декларантом дозволу Держлікслужби на право ввезення на митну територію України наркотичних засобів, психотропних речовин і прекуросов унеможливлює митне оформлення товару.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОМПАНІЯ «ВІЛЬНА МРІЯ» (покупець) та компанією M Profood Zrt. (Угорщина) (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт №Prof-Vilna/1/2024, згідно якого (п.1.1. контракту) Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві товари (далі по тексту «Товар») окремими партіями, а Покупець - прийняти і оплатити Товар на умовах, передбачених цим контрактом.
Згідно пункту 1.2. Контракту, найменування, асортимент, кількість, ціна за одиницю і загальна вартість кожної партії Товару узгоджується Сторонами і відображається в Специфікації та інвойсі на кожну партію Товару, що є невід`ємною частиною цього Контракту.
Дніпровською митницею позивачу відмовлено у митному оформленні та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 04.11.2024 № UA110140/2024/000214.
Дніпровською митницею позивачу відмовлено у митному оформленні та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 25.11.2024 року № UA110140/2024/000231.
Відтак, правомірність винесених відповідачем карток відмов в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. (ч. 1 ст. 53 МК України).
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 МК України).
Відповідно до ч.1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно з п.1 ч.4 ст.54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 3 статті 53 МК України закріплено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч. 3 ст. 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України).
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 МК України).
У відповідності до положень статті 70 Митного кодексу України з метою застосування законодавства України з питань митної справи запроваджуються такі митні режими: 1) імпорт (випуск для вільного обігу); 2) реімпорт; 3) експорт (остаточне вивезення); 4) реекспорт; 5) транзит; 6) тимчасове ввезення; 7) тимчасове вивезення; 8) митний склад; 9) вільна митна зона; 10) безмитна торгівля; 11) переробка на митній території; 12) переробка за межами митної території; 13) знищення або руйнування; 14) відмова на користь держави.
Митні режими встановлюються виключно цим Кодексом.
Згідно з нормами частин першої та другої статті 71 Митного кодексу України декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом.
Глава 13 Розділу V Митного кодексу України регламентує порядок поміщення товарів у митний режим імпорту (випуску для вільного обігу).
Зокрема, стаття 74 Митного кодексу України визначає, що імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.
Умови поміщення товарів у митний режим імпорту регламентовані статтею 75 Митного кодексу України.
Митний режим імпорту може бути застосований до товарів, що надходять на митну територію України, та до товарів, що зберігаються під митним контролем або поміщені в інший митний режим, а також до продуктів переробки товарів, поміщених у митний режим переробки на митній території.
Законодавством України з питань митної справи можуть бути визначені документи, які використовуються для декларування товарів у митний режим імпорту замість митної декларації.
Для поміщення товарів у митний режим імпорту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна:
1) подати митному органу, що здійснює випуск товарів, документи на такі товари;
2) сплатити митні платежі, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту;
3) виконати встановлені відповідно до закону вимоги щодо заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Якщо іноземні товари після ввезення їх на митну територію України були пошкоджені або втрачені внаслідок аварії чи дії обставин непереборної сили або внаслідок протиправних дій третіх осіб, що підтверджується документально, за рішенням декларанта вони можуть бути заявлені митному органу у митний режим імпорту в пошкодженому стані чи у фактичній кількості з додержанням щодо них встановлених відповідно до закону заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. У разі втрати товарів після ввезення їх на митну територію України внаслідок протиправних дій третіх осіб митні платежі, встановлені на імпорт таких товарів, підлягають сплаті в повному обсязі у порядку, встановленому цим Кодексом. За рішенням декларанта або уповноваженої ним особи допускається поміщення пошкоджених товарів в інші митні режими.
У разі встановлення відповідно до закону заборон чи обмежень щодо ввезення на митну територію України відповідних товарів такі товари, випущені у вільний обіг на митній території України за попередніми, тимчасовими або періодичними митними деклараціями, підлягають поміщенню у митний режим імпорту відповідно до умов, які діяли на момент їх випуску у вільний обіг.
У разі наявності авторизації на застосування процедури кінцевого використання товарів та дотримання умов процедури кінцевого використання товарів окремі іноземні товари можуть бути випущені у вільний обіг на митній території України за зниженими ставками ввізного мита, встановленими Митним тарифом України (далі - процедура кінцевого використання).
Під час застосування процедури кінцевого використання сплата різниці між сумою ввізного мита, визначеного за повними ставками Митного тарифу України, та сумою ввізного мита, визначеного за зниженими ставками Митного тарифу України, забезпечується відповідно до розділу X цього Кодексу.
Відповідно до приписів частин першої і другої статті 76 Митного кодексу України товари, поміщені у митний режим імпорту, набувають статусу українських товарів. Підтвердженням українського статусу товарів, зазначених у частині першій цієї статті, є митна декларація, за якою ці товари випущено у вільний обіг.
Як вже встановлювалося судом, відповідачем фактично прийняті спірні рішення, з підстав того, що позивачем до митного контролю не надано дозволу на право ввезення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, оскільки у товарі, який заявлений останнім до митного оформлення, митним органом виявлено сафрол, що наявний в списку прекурсорів, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюються заходи контролю.
Тобто, як вже встановлювалося судом, під час здійснення митного оформлення товарів, для встановлення характеристик, визначальних для визначення належності товарів до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, сильнодіючих чи отруйних речовин, за позиціями електронного інвойсу 2,8,26,27,28,29 проведено митний огляд та відібрано проби та зразки.
Відібрані зразки товарів направлено на проведення досліджень до Дніпропетровського управління експертиз та досліджень СЛЕД Держмитслужби.
Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає за необхідне зазначити про таке.
За результатами експертного дослідження Держмитслужбою встановлено, що в складі проб №№ 1-6 виявлено сафрол.
Сафрол (3,4-метилендіоксиалілбензол) віднесений до прекурсорів, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюються заходи контролю стосовно яких встановлюються заходи контролю (Список № 1 таблиця IV) згідно ПКМУ від 06.05.2000 №770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорїв». Згідно з примітою 2 до Списку № 1 Таблиці IV: Щодо рослин або їх частин, які містять будь-який засіб, включений до цього списку, здійснюються ті самі заходи контролю, як і щодо зазначеного засобу.
Визначити відсотковий вміст сафролу в складі наданих проб не видається можливим, через відсутність стандартного зразка відповідної речовини та методики проведення досліжень.
Для встановлення кількості сафролу в складі продуктів, пропонуємо користуватися достовірною інформацією виробника.
Правові та організаційні засади державної політики щодо обігу в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, встановлює порядок державного контролю, повноваження органів виконавчої влади, права та обов`язки фізичних і юридичних осіб у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів визначає Закон України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" від 15.02.1995 № 60/95-ВР (далі Закон № 60/95-ВР).
Відповідно до положень статті 2 Закону № 60/95-ВР наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори з урахуванням доцільності їх використання у медичній практиці та залежно від ступеня їх небезпечності для здоров`я людини і застосовуваних заходів контролю за їх обігом включаються до відповідно пронумерованих списків таблиць Переліку:
- таблиця I містить наркотичні засоби, у тому числі рослини, і психотропні речовини, включені до списків № 1, № 2 та № 3, обіг яких на території України заборонено, за винятком їх обігу лише в цілях та на підставах, передбачених статтями 15, 19 і 20 цього Закону;
- таблиця II містить наркотичні засоби і психотропні речовини, включені до списків № 1 і № 2, обіг яких на території України обмежено та стосовно яких установлюються заходи контролю;
таблиця III містить наркотичні засоби і психотропні речовини, включені до списків № 1 і № 2, обіг яких в Україні обмежено та стосовно яких допускаються виключення деяких заходів контролю;
- таблиця IV містить прекурсори наркотичних засобів і психотропних речовин, включені до списків № 1 і № 2, обіг яких на території України обмежено та стосовно яких установлюються заходи контролю.
Обіг препаратів, що містять наркотичний засіб або психотропну речовину, які включені до таблиць II і III Переліку, підпадає під дію заходів контролю, що застосовуються щодо обігу наркотичного засобу чи психотропної речовини, які в них містяться;
Якщо препарат містить не один наркотичний засіб чи не одну психотропну речовину, а кілька наркотичних засобів та (або) психотропних речовин, які включені до таблиць II і III Переліку, щодо обігу яких встановлено різний режим контролю, то його обіг підпадає під дію заходів контролю, що застосовуються щодо обігу того із засобів або тієї з речовин, що підлягає більш суворим заходам контролю.
Щодо препаратів, що містять малі кількості наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиць II і III Переліку, та (або) прекурсорів, включених до таблиці IV Переліку, і тому ризику зловживання ними немає або він незначний, і з яких зазначені засоби чи речовини не можна вилучити легкодоступними способами в кількості, за якої можливе зловживання, можуть вилучатися із сфери дії деяких заходів контролю. Заходи контролю за обігом зазначених препаратів та порядок їх застосування встановлюються Кабінетом Міністрів України. Гранично допустима кількість наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що міститься в препаратах, встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу.
Перелік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 (далі - Перелік №770).
У Списку 1 Таблиці IV Переліку № 770 "Прекурсори, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюються заходи контролю" зазначено, зокрема, міжнародна незареєстрована назва прекурсора, обіг якого обмежено - Сафрол, що має хімічну назву - 3,4-метилендіоксиалілбензол.
Порядок провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2009 року № 589 (далі Порядок № 589).
Порядок № 589, згідно з його пунктом 1, визначає процедуру провадження суб`єктами господарювання - юридичними особами незалежно від форми власності (далі - суб`єкти господарювання) діяльності, пов`язаної з культивуванням рослин, розробленням, виробництвом, виготовленням, зберіганням, перевезенням, пересиланням, придбанням, реалізацією (відпуском), ввезенням на територію України, вивезенням з її території, транзитом через територію України, використанням, знищенням (далі - обіг) наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, включених до переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. № 770 (Офіційний вісник України, 2000 р., № 19, ст. 789) (далі - перелік), та контролю за їх обігом.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 589, дія цього Порядку поширюється на суб`єктів господарювання, які відповідно до Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" (далі - Закон) провадять діяльність, пов`язану з обігом:
- наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиць II і III переліку, та прекурсорів, включених до списку 1 таблиці IV переліку , зареєстрованих в установленому порядку як готові лікарські засоби та діючі речовини (субстанції) (далі - засоби і речовини, включені до таблиць II і III та списку 1 таблиці IV переліку);
- препаратів (лікарських засобів), що містять наркотичні засоби, психотропні речовини, включені до таблиць II і III переліку, та (або) прекурсори, включені до таблиці IV переліку, в кількості, що перевищує їх гранично допустиму кількість, визначену постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2007 р. № 1203 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 78, ст. 2885), зареєстрованих в установленому порядку як готові лікарські засоби та діючі речовини (субстанції) (далі - препарати, що містять наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори в кількості, що перевищує гранично допустиму);
- препаратів (лікарських засобів), що містять наркотичні засоби, психотропні речовини, включені до таблиць II і III переліку, та (або) прекурсори, включені до таблиці IV переліку, в кількості, що не перевищує їх гранично допустиму кількість, визначену постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2007 р. № 1203 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 78, ст. 2885), зареєстрованих в установленому порядку як готові лікарські засоби та діючі речовини (субстанції) (далі - препарати, що містять малу кількість наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів);
- прекурсорів, включених до списку 2 таблиці IV переліку;
- рослин, включених до списку 3 таблиці I переліку.
Згідно пункту 8 Порядку № 589, суб`єкти господарювання на підставі дозволу на право ввезення на територію України, вивезення з території України або транзиту через територію України наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, виданого Держлікслужбою відповідно до Порядку видачі дозволів на право ввезення на територію України, вивезення з території України, або транзиту через територію України наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 1997 р. N 146 (Офіційний вісник України, 1997 р., число 6, с. 78) (далі - дозвіл), через пункти пропуску через державний кордон України відповідно до переліку пунктів пропуску через митний кордон України, через які дозволяється переміщення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2002 р. N 1950 (Офіційний вісник України, 2002 р., N 52, ст. 2371), здійснюють, зокрема, ввезення на територію України, вивезення з її території наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиць II і III переліку, прекурсорів, включених до списку N 1 таблиці IV переліку, препаратів, які містять наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори в кількості, що перевищує гранично допустиму, рослинної субстанції канабісу, рослин, включених до списку № 4 таблиці I переліку.
Виходячи з викладеного, суд звертає увагу, що суб`єкти господарювання зобов`язані отримати дозвіл, зокрема, на право ввезення на територію України, вивезення з території України або транзиту через територію України наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, виданого Держлікслужбою тільки у випадку, якщо, зокрема, ввезення на територію України, психотропних речовин, включених до таблиць II і III переліку, прекурсорів, включених до списку N 1 таблиці IV переліку, препаратів, які містять наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори в кількості, що саме перевищують гранично допустиму, рослинної субстанції канабісу, рослин, включених до списку № 4 таблиці I переліку.
Крім того, суд також вказує, що пунктами 23, 24 Порядку № 589 встановлено, що Перелік препаратів (лікарських засобів), які містять малу кількість наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які підлягають контролю під час ввезення на територію України, вивезення з її території та транзит через територію України, визначається наказом МОЗ за поданням Держлікслужби.
Ввезення на територію України та транзит через її територію препаратів, які містять малу кількість наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, здійснюється суб`єктами господарювання виключно на підставі виданого Держлікслужбою дозволу через пункти пропуску через державний кордон України, визначені переліком пунктів пропуску через митний кордон України, через які дозволяється переміщення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2002 р. № 1950.
Суд зазначає, що з аналізу таких норм можна дійти висновку, що саме препарати, як лікарські засоби, підлягають контролю під час ввезення на територію України, вивезення з її території та транзит через територію України.
Аналогічні висновки, наведені вище, можна також зробити, виходячи з визначення «прекурсори», яке наведене у статті 1 Закону № 60/95-ВР, а саме: прекурсори наркотичних засобів і психотропних речовин (далі - прекурсори) - речовини, які використовуються для виробництва, виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин, включені до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, оскільки в даному випадку на територію України ввозиться Товар, який є харчовою смако-ароматичною добавкою та відноситься до харчової промисловості, а тому не підпадає під визначення препаратів (лікарських засобів), наркотичних засобів або психотропних речовин.
Крім того, суд звертає увагу і на ту обставину, що у Списку 1 Таблиці IV Переліку № 770 "Прекурсори, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюються заходи контролю", на яку також посилається відповіла, зазначено, зокрема, безпосередньо прекурсор Сафрол.
У примітках до Списку 1 Таблиці IV Переліку № 770 додатково вказано, що:
1. До цього списку також включаються солі всіх перелічених у ньому речовин у разі, коли утворення таких солей можливе.
2. Щодо рослин або їх частин, які містять будь-який засіб, включений до цього списку, здійснюються ті самі заходи контролю, як і щодо зазначеного засобу.
А тому, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що Перелік № 770 визначає саме прекурсор Сафрол, ставного яких встановлюються заходи контролю.
Проте, на переконання суду, вказаним Переліком № 770 не встановлено заходів контролю відносно харчових смако-ароматичних добавок, що використовуються при промисловому виробництві варено-копчених та полукопчених ковбас зі змішаними приправами не тваринного походжень, без ГМО, які містять у своєму складі прекурсор Сафрол.
Таким чином, з урахуванням положень чинного законодавства України та встановлених обставин, суд доходить висновку, що поданий для митного оформлення товар позивача, який є харчовою смако-ароматичною добавкою, що використовуються при промисловому виробництві варено-копчених та полукопчених ковбас зі змішаними приправами не тваринного походжень, без ГМО, не підлягає контролю та не потребує дозволу Держлікслужби, окрім випадків ввезення/вивезення саме прекурсора Сафролу або рослин або їх частин, які містять будь-який засіб, включений до Списку 1 Таблиці IV Переліку № 770.
За частиною дев`ятою статті 264 Митного кодексу України митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до положень частини одинадцятої статті 264 Митного кодексу України митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав:
1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу;
2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів;
3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 197 Митного кодексу України у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Пропуск таких товарів через митний кордон України та/або їх випуск залежно від вимог відповідного закону здійснюються митними органами на підставі отриманих від державних органів, інших установ та організацій, уповноважених на здійснення дозвільних або контрольних функцій щодо переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, з використанням механізму "єдиного вікна" відповідних дозвільних документів та/або відомостей про включення (виключення) товару до (з) відповідного реєстру у формі електронних документів, на які накладено електронний підпис, які підтверджують дотримання встановлених обмежень щодо переміщення таких товарів через митний кордон України, якщо використання таких дозвільних документів та/або відомостей для здійснення митних формальностей передбачено законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом, для здійснення митних формальностей можуть використовуватися паперові примірники таких документів, надані декларантом або уповноваженою ним особою.
Отже з урахуванням встановленого вище, митний орган дійшов помилкового висновку про те, що для митного оформлення декларант був зобов`язаний надати дозвіл на право ввезення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.
Таким чином, відповідачем не надано доказів, які підтверджують законність прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA1101140/2024/000214 від 04.11.2024 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110140/2024/000231 від 26.11.2024 року, а тому зазначені рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Суд бере до уваги, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
В даній справі дискреційних повноважень відповідача у спірних правовідносинах судом не встановлено, а відтак відповідач має діяти з урахуванням наведеної обставини та зроблених судом за наслідками розгляду даної справи висновків, що є гарантією того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Отже, повноваження відповідача, як митного органу, щодо відмови у митному оформленні товарів не є дискреційними та обумовлені виключно наявністю порушення вимог митного законодавства з боку декларанта.
Водночас, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.
З огляду на викладене, саме зобов`язання відповідача прийняти митну декларацію та здійснити митне оформлення і випуск товарів є належним способом відновлення порушеного права позивача, який є ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність відповідача.
За наведених обставин та правових норм, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОМПАНІЯ «ВІЛЬНА МРІЯ» такими, що підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Як встановлено судом позивачем заявлено 3 вимоги немайнового характеру та подано до суду вказану позовну заяву за допомогою системи «Електронний суд», а отже позивачу необхідно було сплатити судовий збір за дану позовну заяву у розмірі 7 267,20 грн.
В свою чергу, позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 7 872,80 грн., а отже позивачем переплачено судовий збір на 605,60 грн.
З огляду не те, що позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, судовий збір, сплачений позивачем за подачу адміністративного позову до суду, в розмірі 7 267,20 грн. підлягає стягненню з Дніпровської митниці за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA1101140/2024/000214 від 04.11.2024 року.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110140/2024/000231 від 26.11.2024 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський