Справа № 691/233/24
Суддя: Синиця Л. П.
Дата ухвалення: 2024-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 691/233/24
Провадження № 2-а/691/5/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області в складі судді Синиці Л. П., за участю секретаря судового засідання Хіміч В. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сектору поліцейської діяльності № 1 (м. Городище) відділу поліції № 2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Інспектора групи реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 (м. Городище) відділу поліції № 2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області Маштабея Артема Олександровича, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

В лютому 2024 року позивач звернувся до Городищенського районного суду Черкаської області з адміністративним позовом до СПД № 1 ВП № 2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області, інспектора групи реагування патрульної поліції СПД № 1 ВП № 2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області Маштабея А.О. про скасування постанови серія БАД № 099090 від 16.02.2024 року, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121, ч. 5 ст. 121 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн, з тих підстав, що складення постанови інспектором патрульної поліції відбувалося на АЗС по вул. Миру в м. Городищі, де заправляв паливо у каністру. На прохання співробітника поліції надав наявні у нього документи на транспортний засіб (мопед LEADER CX50QT-B, обєм двигуна НОМЕР_1 ) та водійське посвідчення на право керування транспортним засобами категорій А та В. Після цього співробітник поліції склав постанову про накладення адміністративного стягнення, та повідомив, що штраф, який він повинен сплатити протягом 15 днів складає 3400 грн. Він зауважив, що є пенсіонером, отримує мінімальну пенсію - 2520 грн, тому сплатити штраф, який перевищує його місячний дохід, та ще в такий короткий строк дуже важко. Інспектор запропонував взяти кредит для сплати штрафу. Вважає постанову серії БАД № 099090 від 16.02.2024 про скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 126, ч. 5, 6 ст. 121 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення незаконною та необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню, оскільки має посвідчення водія серії НОМЕР_2 видане 19.06.2002 на право керування транспортним засобами категорій А та В, має право керувати транспортним засобом мопедом "LEADER", оскільки категорія А на момент видачі посвідчення надавала право керувати мотоциклами, моторолерами, й іншими мототранспортними засобами та в подальшому з 05.06.2009 стала відповідати категоріям А та А1. Таким чином вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 126 КУпАП. Також вважає, що відсутні підстави притягнення до адміністративної відповідальності за відсутність полісу цивільно-правової відповідальності, наявність полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності в осіб, які керують мопедом, не є обовязковою. Також вважає, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5, 6 ст. 121 КУпАП. При винесенні постанови серії БАД № 099090 від 16.02.2024 року інспектором були допущені чисельні процесуальні порушення. Так, вважає, що процес розгляду не відповідав вимогам ст. 279 КУпАП, обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, не зясовувалися, а права, передбачені ст. 268 КУпАП, щодо отримання правової допомоги дотримані не були. Розгляд справи на АЗС унеможливив виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Не погоджується із зазначеним рішенням інспектора, бо вважає себе невинним, постанову серія БАД № 099090 від 16.02.2024 року необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. У той же час, інспектор Маштабей А.О., виносячи постанову про накладання адміністративного стягнення, в порушення вимог ст. ст. 252, 280, 283 КУпАП не зазначив належні та допустимі докази, передбачені ст. 251 КУпАП, які ним були зібрані та оцінені у встановленому законом порядку, та на яких ґрунтується його висновок про доведеність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Ніяких доказів вчинення ним адміністративних правопорушень, зокрема, фото або відеозапису інспектором Маштабеєм А.О. надані не були. Також додав, що є особою з інвалідністю 2 групи, а тому має право не сплачувати судовий збір.

Ухвалою від 29.02.2024 року у вказаній справі відкрито спрощене провадження із викликом (повідомленням) сторін, залучено у якості співвідповідача Департамент патрульної поліції, та витребувано від СПД № 1 ВП № 2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (постанова Серії БАД № 099090 від 16.02.2024 року).

Ухвалою від 08.03.2024 року замінено співвідповідача, на належного, а саме, на Головне управління Національної поліції в Черкаській області.

15.03.2024 року, позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримує та просить задоволити.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відзиву на позовну заяву на подали. Витребувані судом матеріали, чи матеріали фото- (відео) зйомки вчиненого правопорушення або інші докази, якими субєкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого рішення, не надали. Заяв (клопотань) про відкладення не надходило.

У звязку з тим, що розгляд справи відбувається за відсутності учасників справи, на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності (пункт 1 частини 1 статті 20 КАС України).

Рішення субєкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може мати вигляд індивідуального акта, яким відповідно до пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України є акт (рішення) субєкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Одним з таких актів може бути постанова про накладання адміністративного стягнення, оскільки зазначений акт виноситься субєктом владних повноважень на виконання своїх владних функцій щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності та стосується лише прав та інтересів конкретно визначеної особи, яка піддається впливу накладеного адміністративного стягнення як форми адміністративної відповідальності, а дія такого акта вичерпується його виконанням.

У відповідності з частиною 2 статті 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно постанови Інспектора групи реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 (м. Городище) відділу поліції № 2 (м. Сміла) Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області Маштабея А.О., про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 099090 від 16.02.2024 року, ОСОБА_1 (позивача по справі) притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а також за ст. 36 КУпАП приєднано ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121, ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Частина 1 статті 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Пунктом 11 частини 1 вказаної статті визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху (стаття 14 Закону України "Про дорожній рух").

Нормами КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, в тому числі за:

- керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не предявила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не предявила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обовязкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 126 КУпАП);

- керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП);

- порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами (ч. 5 ст. 121 КУпАП);

- керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку (ч. 6 ст. 121 КУпАП).

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач ОСОБА_1 стверджує, що вказаних вище порушень не вчиняв, та надав копії документів на підтвердження, які оцінені судом при прийнятті рішення, з урахуванням того, що відповідач будь-яких заяв (клопотань) на адресу суду не направив, як і не надав витребувані судом згідно ухвали від 29.02.2024 року матеріали, які слугували підставою винесення постанови Серії БАД № 099090 від 16.02.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121, ч. 5 ст. 121 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 727/6565/17

Отже, обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Відповідно до посвідчення водія серії НОМЕР_2 виданого 19.06.2002 року ОСОБА_1 має право на керування транспортними засобами категорій А та В.

За нормами пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 у чинній редакції, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує її особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Відповідно до пункту 3 даного Положення (у редакції чинній станом на час отримання позивачем посвідчення водія) ОСОБА_1 мав право керування транспортними засобами, зокрема, категорії А - мотоциклами, моторолерами, іншими мототранспортними засобами.

20.05.2009 року постановою Кабінету Міністрів України № 511, яка набрала чинності 05.06.2009, внесено зміни до Положення, якими серед іншого внесено зміни щодо категорій транспортних засобів.

Так, відповідно до цих змін транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, зокрема: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні, засоби, які мають двигун з робочим обємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Пунктом 27 Положення передбачено, що посвідчення водія, видане до набрання чинності Законом України від 24 вересня 2008 року № 586-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", може бути обміняне на нове на умовах проведення обміну, визначених цим Положенням. При цьому в новому посвідченні водія зазначаються категорії: А1, А - відповідає категорії А; В1, В - відповідає категорії В; C1, С - відповідає категорії С; D1, D - відповідає категорії D; BE - відповідає категоріям В і Е; CІЕ, СЕ - відповідає категоріям С і Е; DIE, DE - відповідає категоріям D і Е; Т - відповідає категорії Трамвай, Тролейбус.

З огляду на викладене, позивач отримавши у 2002 році посвідчення водія категорії А, має право керувати транспортним засобом мопедом "LEADER", оскільки категорія А на момент видачі посвідчення надавала право керувати мотоциклами, моторолерами, й іншими мототранспортними засобами та в подальшому з 05.06.2009 стала відповідати категоріям А та А1.

Отже, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, що передбачений ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Досліджена у судовому засіданні постанова по справі про адміністративні правопорушення (якість якої не дозволяє у повному обсязі прочитати її зміст), скасування якої є предметом позову, не містить обставин, які б встановлювали наявність адміністративних порушень, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження події адміністративних правопорушень, відсутні будь-які пояснення свідків події або інші докази, передбачені ст. 251 КУпАП. Описова частина постанови сама по собі не може бути доказом вини водія у скоєнні адміністративного правопорушення.

Згідно із пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За нормою частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (стаття 251 КУпАП).

Відповідно до статті 40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суд, не заперечуючи наявності у працівників органів Національної поліції повноважень виносити в окремих випадках постанову про адміністративне правопорушення без складення протоколу, вважає що правопорушення (у разі його вчинення) повинно бути належним чином зафіксоване. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення повинно компенсуватись іншими належними та допустимими доказами вчинення правопорушення, оскільки протокол є, зокрема, не лише засобом фіксації вчинення правопорушення, а й доказом дотримання (недотримання) посадовою особою, яка його складає, процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, відповідачем не надано доказів на спростування тверджень позивача та не надано жодних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121, ч. 5 ст. 121 КУпАП, зокрема, відповідачем не надано суду та не долучено до оскаржуваної постанови пояснення свідків, фото-, відеофіксації порушення позивачем правил дорожнього руху тощо.

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, сама по собі постанова про адміністративне правопорушення та опис інкримінованого правопорушення не можуть бути доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, оскільки постанова - це процесуальний документ, що має виноситися вже на основі досліджених доказів, а не бути самостійним доказом, а опис правопорушення є фабулою обвинувачення та правовою кваліфікацією інкримінованого правопорушення, що має бути доведено або спростовано на основі відповідних доказів, що досліджуються під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17).

Законом України "Про Національну поліцію" та "Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Особливу увагу суд приділяє положенням законодавства, які вимагають від уповноваженої посадової особи органів Національної поліції при винесенні постанови на місці вчинення правопорушення досліджувати докази, що стосуються обставин та фактів вчиненого адміністративного правопорушення.

Зазначений висновок також підтверджується положеннями пункту 24 ППВСУ "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" № 14 від 23.12.2005 року, у якому зазначається, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналогічний висновок також викладено у Постанові КАС ВС від 26.04.2018 року у справі № 338/855/17.

Та, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Суд зауважує, що саме відповідач зобовязаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, за яке передбачена відповідальність відповідними нормами КУпАП.

Перевіривши оскаржувану постанову за критеріями, встановленими ч. 2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення було прийнято не на підставі і не у спосіб, що визначений Конституцією і законами України, що тягне за особою невідповідність іншим критеріям правомірності рішення субєкта владних повноважень.

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і обєктивного зясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття інспектора, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи.

Та, у судовому засіданні не доведено наявність у діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121, ч. 5 ст. 121 КУпАП (постанова серія БАД № 099090 від 16.02.2024 року).

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення субєкта владних повноважень.

З наведених мотивів, оцінивши докази у справі, суд прийшов до висновку про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Із наданих позивачем доказів, він являється особою з інвалідністю ІІ групи, та згідно ЗУ "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 205, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 099090 від 16.02.2024 року, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121, ч. 5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн (три тисячі чотириста гривень 00 копійок), скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121, ч. 5 ст. 121 КУпАП, закрити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. П. Синиця