Справа № 420/7716/25
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7716/25
У Х В А Л А

про забезпечення позову

21 квітня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

судді - Хлімоненкової М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Соловйової О.А.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Піскуна О.В.

представника відповідача - Шамоти М.В.

розглянувши у підготовчому засіданні заяву представника позивача Гайдаржи Геннадія Миколайовича про забезпечення адміністративного позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправними та скасування пунктів 1-4 наказу командира в/ч НОМЕР_1 №99 від 14.02.2025 в частині притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

17.03.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправними та скасування пунктів 1-4 наказу командира в/ч НОМЕР_1 №99 від 14.02.2025 в частині притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 21.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправними та скасування пунктів 1-4 наказу командира в/ч НОМЕР_1 №99 від 14.02.2025 в частині притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності ОСОБА_1 . Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено у даній справі №420/7716/25 підготовче засідання на 17.04.2025 на 11:00 год.

17.04.2025 представником позивача до Одеського окружного адміністративного суду подано заяву про забезпечення позову, у якій просить в порядку забезпечення позову зупинити дію пункту 3 наказу №99 командира в/ч НОМЕР_1 від 14.02.2025 про стягнення 20% місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , до завершення розгляду даної справи та набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що 14.10.2023 автомобіль Citroen Berlingo, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія кулеметного відділення вогневої підтримки роти морської піхоти в/ч НОМЕР_3 матроса ОСОБА_1 попав в ДТП та отримав значні пошкодження. При цьому значні травми отримав ОСОБА_1 . За фактом зазначеної дорожньо-транспортної пригоди першим слідчим, відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР у м. Миколаєві були внесені відомості до ЄРДР за № 0001287 від 15.10.2023 за ч. 1 от. НОМЕР_4 ККУ. Крім цього, 15.10.2023 за наказом командира в/ч НОМЕР_1 №626 від 15.10.2023 р. «Про призначення службового розслідування» за фактом ДТП автомобіля Citroen Berlingo, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія кулеметного відділення вогневої підтримки роги морської піхоти в/ч НОМЕР_3 матроса ОСОБА_1 . Пізніше зазначене кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину.

При цьому матеріали кримінального провадження для визначення вини у ДТП та оформлення відповідного протоколу до підрозділу патрульної поліції, та в подальшому до суду не надходили. Тобто вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП рішенням суду не встановлена не була. Жодного судового рішення з обставин вищезазначеного ДТП наразі немає.

У заяві зауважується, що п. 2 наказу командира в/ч НОМЕР_1 №521 «Про підсумки службового розслідування» від 13.11.2023 р. було передбачено рішення щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності матроса ОСОБА_1 прийняти після прийняття судового рішення, яке набере законної сили. Не зважаючи на відсутність судового рішення, 14.02.2025 р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення «догана», а також притягнуто до повної матеріальної відповідальності за завдану шкоду на суму 678544,90 грн. (п. 2 наказу) зі стягненням 20% місячного грошового забезпечення, та позбавлено премії в повному обсязі за лютий 2025 року (п.3 наказу). Стягнення 20% місячного грошового забезпечення відбулося вже два рази.

На думку позивача, службове розслідування проведено та спірний наказ видано з порушенням встановленого порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, без з`ясування усіх обставин справи та винної особи. Вина у скоєнні ДТП, зокрема і військовослужбовця, має бути встановлена судом за матеріалами, складеними поліцейськими патрульної поліції про адміністративне правопорушення. В даному випадку протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не складався. Судове рішення не приймалось. Протиправна поведінка та причинний зв`язок із втратою майна службовим розслідуванням не встановлені.

Посилаючись на приписи ст.154, 150, 151 КАС України, Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 06.03.2018 №2, заявник звертає увагу, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, яка передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття-цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Для застосування заходів забезпечення адміністративного позову обов`язковою умовою є встановлення судом хоча б однієї із таких обставин: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Отже, у випадку не вжиття судом заходів забезпечення позову, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам ОСОБА_1 до ухвалення рішення в адміністративній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

В судовому засіданні, представник позивача підтримав заяву про забезпечення позову, просив її задовольнити.

Розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає таке.

Як визначено ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

В силу вимог ч.1, 2 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).

Частиною 2 статті 150 КАС України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З огляду на правові висновки щодо застосування положень КАС України, викладені зокрема у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2023 року у справі №300/5005/22 та від 21 вересня 2023 року у справі №600/1531/23-а, заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Розглядаючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 наголошував на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтовані твердження, що права та інтереси особи можуть будуть порушені, і на момент виконання рішення суду, у разі задоволення позову, необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення своїх прав та інтересів.

Як свідчать матеріали справи та було зазначено вище, подаючи заяву про забезпечення позову заявник посилається зокрема, на необхідність зупинення дії пункт 3 наказу №99 від 14.02.2025, про стягнення з позивача 20% місячного грошового забезпечення, з огляду на протиправність прийняття спірного наказу, порушення процедури його прийняття, тощо.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову позивач вказує на те, що без вжиття таких заходів існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам ОСОБА_1 для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Суд погоджується із доводами заявника, та зазначає, що дійсно, спірним наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №99 від 14.02.2025 «Про підсумки службового розслідування» було наказано:

-пунктом 3 - «Тимчасово виконуючому обов`язки начальника служби - головному бухгалтеру ФЕС військової частини НОМЕР_1 , відповідно до абзацу 10 пункту 5 розділу XVI наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, матросу ОСОБА_2 , водію кулеметного відділення вогневої підтримки роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , щомісячну премію за лютий 2025 року, - не виплачувати.»,

-пунктом 4 «Тимчасово виконуючому обов`язки начальника служби - головному бухгалтеру ФЕС військової частини НОМЕР_1 , відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-ІХ здійснювати стягнення суми завданої шкоди в розмірі 678544,90 гри. (шістсот сімдесят вісім тисяч п`ятсот сорок чотири гривні 90 копійок), щомісяця із грошового забезпечення матроса ОСОБА_3 , водія кулеметного відділення вогневої підтримки роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення.».

Проаналізувавши викладене вище, проаналізувавши доводи заявника, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав, визначених, зокрема, пунктом 1 частини 2 статті 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову, позаяк метою вказаного процесуального рішення, є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду й уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у разі задоволення позову.

Суд вважає, що незастосування заходів забезпечення позову, про які просить позивач, матиме суттєві наслідки для позивача у вигляді змін у майновому стані з огляду на стягнення щомісячного частини (20%) його грошового забезпечення.

Дійсно, у межах спірних правовідносин наявні підстави стверджувати, що не вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту спірного наказу №99 від 14.02.2025, яким передбачено щомісячне стягнення частини грошового забезпечення позивача, може призвести до порушення права позивача на майно у вигляді його грошового забезпечення, суттєво вплинути на майнове становище.

Суд також звертає увагу, що статтею 1 Першого протоколу Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Отже, безпідставне стягнення з позивача частини його грошового забезпечення щомісячно на виконання пункту 4 спірного наказу, якщо таке буде встановлено судом під час розгляду справи по суті, може свідчити про втручанням в конвенційні права позивача. Таке втручання може бути обґрунтованим виключно у разі його правомірності, тобто після надання судом оцінки правомірності оскаржуваного наказу, безпосередньо яким передбачено таке стягнення.

Поряд з цим, на думку суду, реалізація спірного наказу №99 від 14.02.2025, зокрема його пункту 4, до ухвалення судового рішення, потягне за собою фінансові наслідки, виконання яких буде здійснено за рахунок бюджетних коштів.

Адже, відновлення порушених прав без вжиття заходів забезпечення позову, про застосування яких просить позивач, вимагатиме значних зусиль з боку позивача, оскільки у разі задоволення позовних вимог позивач змушений буде звертатися до суду за стягненням попередньо утриманого грошового забезпечення, якщо військова частина відмовиться в добровільному порядку повернути утримані кошти, які на виконання пункту 4 спірного наказу №99 від 14.02.2025 стягуються з позивача. У разі ж відмови судому у задоволенні позовних вимог, військова частина зможе відновити утримання частини грошового забезпечення після набрання рішенням законної сили.

Відтак, невжиття заходів забезпечення позову у спірному випадку з наведених підстав може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав і інтересів позивача, для захисту яких він звернувся до суду.

Суд звертає увагу, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваному рішенню, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ст. 151 ч. 1, 2 КАС України).

Таким чином, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням співмірності таких заходів, а також виходячи із принципів справедливості, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, шляхом зупинення дії саме пункту 4 (а не пункту 3 як вказано у заяві про забезпечення позову) наказу командира військової частини НОМЕР_1 №99 від 14.02.2025 в частині стягнення 20% місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , до ухвалення судового рішення у даній справі.

При цьому, суд наголошує, що даний захід забезпечення позову не є вирішенням публічно-правового спору по суті без фактичного його розгляду судом. Вжиття таких заходів забезпечення позову, у даному випадку, є вимушеним заходом, оскільки, невжиття заходів забезпечення позову призведе до негативних наслідків, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Окрім того, суд вважає, що такий вид забезпечення позову не виходить за межі принципу співмірності, що є оціночним поняттям, яке передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Обрання такого способу забезпечення позову до ухвалення судового рішення у справі є доцільним, позаяк не вжиття таких заходів призведе до істотного ускладнення в поновленні порушених прав та інтересів останнього, у разі задоволення позову.

Суд також вказує, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб, не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність судового захисту, у разі задоволення цього позову. Водночас такий захід забезпечення позову відповідає положенням КАС України та не відноситься до переліку заборон передбачених цим Кодексом.

У даному випадку негативні наслідки, які можуть настати, якщо судом не буде застосовано заходи забезпечення позову в цій справі, переважають над наслідками застосування відповідних заходів, які полягають у тимчасовому невиконанні рішення суб`єкта владних повноважень.

Судовий захист порушеного права має бути реальним, а не ілюзорним. При прийнятті цього рішення суд виходь із балансу інтересів сторін у справі та критерію «необхідності в демократичному суспільстві».

Зупинення дії пункту 4 спірного наказу №99 від 14.02.2025 не призведе до негативних наслідків та не завдасть шкоди будь-яким іншим зацікавленим особам, що відповідає вимогам частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України. Натомість, вжиття заходів забезпечення позову захистить права та інтереси позивача до прийняття судом рішення по суті заявлених вимог.

Керуючись ст.150-157, 241, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову задовольнити частково.

Зупинити дію пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності» №99 від 14.02.2025 «Про підсумки службового розслідування», про стягнення щомісячно із грошового забезпечення ОСОБА_1 , водія кулеметного відділення вогневої підтримки роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , 20 відсотків місячного грошового забезпечення, - до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Ухвала, відповідно до ч. 1 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набрала законної сили в порядку ст. 256 КАС України.

Відповідно до ч. 8 ст. 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА