Справа № 160/32140/24
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ» до Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.
Суть спору: 04.12.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ» (надалі позивач, ТОВ «Такт») до Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі відповідач 1), Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі відповідач 2) про визнання протиправною та скасування постанови, в якій позивач просить:
-визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №076305 від 27.11.2024, прийняту Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті щодо ТОВ «ТАКТ».
09 грудня 2024 року ухвалою Дніпропетровський окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
25 грудня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти заявлених позовних вимог. Зокрема, відповідач вказує, що під час перевірки позивача було виявлено порушення ним вимог абзацу 3 ч. 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», про що складено акт та винесено оскаржувану постанову від 27.11.2024 №076305. Відповідач зауважує, що дія положень абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» поширюється на автомобільних перевізників незалежно від того, чи надають вони послуги з перевезення чи перевозять власний вантаж. Підтвердження факту здійснення позивачем перевезення є надана останнім під час перевірки товарно-транспортна накладна від 09.10.2024 №24-000233. Також, на переконання відповідача, протокол перевірки та адаптації тахографу є документом, визначеним ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
31.12.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, серед іншого, що судова практика, на яку посилається відповідач у відзиві, є нерелевантною до спірних правовідносин. Вказує, що відповідачем помилково застосовуються положення Інструкції про тривалість робочого часу та періоди відпочинку №153 до внутрішніх перевезень. Натомість, обов`язок забезпечення наявності під час перевезення тахографу, а, відтак, і протоколу перевірки та адаптації тахографу, покладено статтею 53 Закону виключно на перевізників, які здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
09.10.2024 року на а/д М-22 Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка, 128 км посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області на підставі направлення на рейдову перевірку від 04.10.2024 №008277 був зупинений транспортний засіб Renault AE3156CI (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 ).
За кермом транспортного засобу знаходився водій ОСОБА_1 .
При перевірці документів було встановлено, що водій здійснює внутрішні вантажні перевезення згідно товарно-транспортної накладної №24-000233 від 09.10.2024.
Як вбачається з товарно-транспортної накладної ТТН №24-000233 від 09.10.2024, перевізником є ТОВ «ТАКТ»»; замовником перевезення теж ТОВ «Такт», вантажовідправником - ПрАТ «АВТОКРАЗ»; вантажоодержувачем - ТОВ «ТАКТ».
За результатами рейдової перевірки складено Акт №048336 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 09.10.2024, яким було зафіксовано порушення позивачем вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Зокрема, з Акта вбачається, що під час здійснення перевезення вантажу перевізник не забезпечив водія дійсним протоколом перевірки та адаптації тахографа.
19.11.2024 позивачем направлено відповідачу 1 письмові пояснення із проханням закрити провадження у справі за відсутності складу та події правопорушення, визначеного абзацом 3 частини 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Позивач не погоджується з оскаржуваною постановою з тих підстав, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений абз. 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки відсутній під час перевірки дійсний протокол перевірки та адаптації тахографа не є документом, визначеним ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а позивач на момент перевірки не надавав послуг з перевезення вантажів. Крім того, позивач наполягає на тому, що відповідальність за відсутність тахографу, а так само протоколу перевірки та адаптації тахографа настає виключно для перевізників, які здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 (далі - Закон №2344-III, у редакції, чинній на час спірних правовідносин), яким регулюються основні засади організації та діяльності автомобільного транспорту, в тому числі щодо діяльності автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів, та його відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Приписами ст.6 цього Закону №2344-ІІІ передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (ч.14).
Відповідно до абз.4 п.1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.
Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті.
Згідно з п.1 цього Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМ України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Пунктом 4 вказаного Положення передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному та залізничному транспорті.
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).
Згідно з пунктом 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України .
Згідно з пунктом 12 Порядку №1567 рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Відповідно до пункту 14 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку (пункт 19).
В силу вимог п.15 наведеного Порядку під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно:
- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;
- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;
- додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);
-відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;
-оснащення таксі справним таксометром;
-відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;
-додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;
-наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;
-додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;
-виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);
-виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
З оскаржуваної постанови вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за абзацем 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобліьний транспорт» у зв`язку із відсутністю на момент перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа.
З цього приводу суд зазначає таке.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовується штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття 39 Закону №2344-III визначає документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Відтак, стаття 39 Закону є незастосовною в спірних правовідносинах.
Документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, визначені статтею 48 Закону №2344-III.
До таких документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів відносяться:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:
для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;
для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Суд звертає увагу, що протокол перевірки та адаптації тахографа відсутній в статті 48 Закону №2344-III, що виключає можливість притягнення перевізника до відповідальності в спірних правовідносинах на підставі абз 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Натомість, наявне в ст. 48 Закону №2344-ІІІ формулювання «інші документи, передбачені законодавством» порушує вимогу щодо «якості закону», передбачену Європейською конвенцією з прав людини.
Відтак, відсутність у перевізника на момент перевірки дійсного протоколу перевірки та адаптації тахографа не охоплюється положеннями ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», що виключає можливість притягнення позивача до відповідальності за абз. 3 ч. 1 ст. 60 зазначеного Закону.
Також на переконання суду, протокол перевірки та адаптації тахографа в розумінні ст.48 Закону №2344-ІІІ не може відноситися до документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, з огляду на таке.
Відповідно до п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, яка містить всі обов`язкові реквізити, визначені Законом України «Про автомобільний транспорт», форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Згідно з п. 1.5 розділу І Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (надалі Положення №340), тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.
Положення №340 встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку (п.1.2. розділу І Положення №340).
Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для перевезення пасажирів та вантажів визначено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (надалі Інструкція №385).
За результатами перевірки та адаптування тахографа до
транспортного засобу пункт сервісу тахографів оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.
Відповідно до п. 3.5. Інструкції №385 автомобільні перевізники, серед іншого, аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці
та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі
виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення
та запобігання виникненню їх в подальшому.
Відтак, відсутній на момент перевірки протокол перевірки та адаптації тахографа відноситься до документів, які регулюють питання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та не є документом, на підставі якого виконується вантажне перевезення та за відсутності якого настає відповідальність на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ.
З огляду на викладене, відповідачем дана неправильна кваліфікація дій позивача.
Щодо питання наявності протоколу перевірки та адаптації тахографа при здійсненні внутрішніх перевезень.
Суд звертає увагу, що вимоги Положення №340 поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ) (п.1.3. розділу І Положення №340).
Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами (п. 6.1. Положення №340).
Водій, що керує ТЗ, на автобусних маршрутах протяжністю до 50 км включно, вантажними автомобілями з повною масою до 3,5 тонн включно, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв, або використовувати діючий та повірений тахограф (п.6.3. Положення №340).
Аналізуючи положення Закону №2344-ІІІ та Положення №340, суд дійшов висновку, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонни повинні бути забезпечені діючими та повіреними тахографами незалежно від того, чи надаються автомобільним перевізником послуги з перевезення третім особам за укладеними договорами, чи здійснюється перевезення власного вантажу. Так само, не мають значення обставини, який вид перевезення за територіальною ознакою здійснюється: внутрішні перевезення чи міжнародні. Ключовим в цьому питання є те, яка повна маса вантажного автомобіля.
Також, з формулювання п. 6.1. Положення №340 вбачається, що суб`єкт прийняття зазначеного нормативного акта прирівняв відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографу до відсутності тахографу, що є значимим та істотним моментом в спірних правовідносинах.
З наявного в матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію спеціалізованого вантажного сідлового тягача Renault Premium СТТ №409395 вбачається, що повна маса транспортного засобу складає понад 3,5 тонни.
Відтак, суд погоджується з доводами відповідача про те, що на момент здійснення перевезення позивач був зобов`язаний мати діючий та повірений тахограф.
З викладених вище підстав суд не надає оцінку доводам сторін та наданій ними судовій практиці щодо того, хто підпадає під визначення автомобільного перевізника, а так само тому, чи здійснювалося позивачем перевезення власного вантажу для власних потреб чи надавалися послуги третім особам. Суд наголошує, що з огляду на наявне нормативне регулювання, зазначені обставини не підлягають з`ясуванню та оцінці, оскільки не входять до предмета доказування.
Натомість, відповідальність за управління транспортними засобами без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку настає виключно при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень.
Зокрема, така відповідальність визначена абз. 11 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та передбачає штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (680, 00 грн.).
Суд вкотре звертає увагу, що за наявного правового регулювання, відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографу прирівнюється до відсутності тахографу.
Наявність відповідальності за відсутність тахографів при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень пояснюється зазначеною законодавцем в ст. 53 Закону імперативною нормою, що визначає обов`язок установки та використання зазначених контрольних пристроїв у транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів.
Повертаючись до обставин справи, позивач в спірних правовідносинах здійснював внутрішнє перевезення в межах території України, що сторонами не заперечується.
При цьому, як вже було зазначено судом, ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не містить положень щодо відповідальності перевізників за управління транспортними засобами без діючих та повірених контрольних пристроїв (тахографів) при здійсненні внутрішніх автомобільних перевезень. Натомість, зазначені дії, за певних обставин, можуть бути кваліфіковані відповідачем як порушення режиму праці та відпочинку водіями транспортних засобів, що тягне за собою накладення штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн., абз. 8 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ).
Щодо непропорційності застосованого до позивача стягнення.
Натомість, за аналогічні дії перевізника при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень передбачено штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (680, 00 грн., абз. 11 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ)
Розмір штрафу за порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів становить двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн., абз.8 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ).
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наслідком розгляду справи суд доходить висновку про те, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не дотримано вимоги ч. 2 ст. 2 КАС України, відтак, оскаржувана постанова відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті №076305, від 27.11.2024 є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №076305 від 27.11.2024, прийняту Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ».
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон