Справа № 600/1469/24-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/1469/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати заробітної плати ОСОБА_1 за березень 2023 року в розмірі 30000 гривень при звільненні;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 30000 грн невиплаченої заробітної плати;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, тобто з 01.10.2023 року по 31.03.2024 року у сумі 180000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що при звільненні з військової служби йому не було виплачено додаткову винагороду в розмірі 30000 грн за березень 2023 року. Позивач стверджує, що у березні 2023 р. він брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а тому вважає, що відповідач був зобов`язаний виплатити додаткову винагороду. Також позивач не погоджується з доводами відповідача щодо самовільного залишення військової частини у березні 2023 р., оскільки вказані обставини та вина позивача спростовані актом службового розслідування, яке проводилось відповідачем по зазначеному питанню.

Відповідач подав заперечення проти позову та вказав, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.03.2023 р. №67 позивач вважається таким, що з 06.03.2023 р. вчинив дезертирство під час воєнного стану, знятий з усіх видів забезпечення та припинено виплати. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2023 р. №362 позивач вважається таким, що 07.03.2023 р. повернувся після самовільного залишення військової частини. У зв`язку із вказаним відповідач стверджує, що позивач втратив право на отримання додаткової винагороди з розрахунку 30000 грн за місяць.

Рух справи у суді

Ухвалами суду від 05.04.2024 р. та від 22.08.2024 року адміністративний позов залишено без руху. 28.08.2024 року позивачем виправлено недоліки адміністративного позову, у зв`язку із цим, судом відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач проходив військову службу у військовій частини НОМЕР_1 та відповідно до наказу від 23.12.2023 р. №362 був звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. (а.с. 7-11).

Матеріали справи містять довідки військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2023 р., від 15.11.2023 р. про безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в період з 24.02.2022 р. по 27.10.2022 р., з 08.01.2023 р. по 06.03.2023 р., з 07.03.2023 р. по 14.11.2023 р. (а.с. 5).

До матеріалів справи додано довідку про нарахований позивачу дохід за період служби у військовій частини НОМЕР_1 з липня 2022 р. по вересень 2023 р., відповідно до якої у березні 2023 р. йому не було нарахована та виплачена винагорода відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168. (а.с. 6).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.03.2023 р. №67 позивач вважається таким, що з 06.03.2023 р. вчинив дезертирство під час воєнного стану, знятий з усіх видів забезпечення та припинено виплати. (а.с. 41).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2023 р. №362 позивач вважається таким, що 07.03.2023 р. повернувся після самовільного залишення військової частини та був зарахований на продовольче забезпечення з 10.03.2023 року. (а.с. 41)

Матеріали справи містять копію акта службового розслідування, затвердженого 29.06.2023 р., з метою встановлення обставин, причин та умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини позивачем. Згідно висновку зазначено, що в ході службового розслідування було виявлено, що позивач від виконання обов`язків військової служби не ухилявся, тому в його діях ознаки кримінального правопорушення не вбачаються. Вказано вважати факт самовільного залишення військової частини позивачем таким, що не підтвердився. (а.с. 64-66).

Мотивувальна частина

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Визначено повноваження про те, що військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванню видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

В подальшому (і станом на час спірних правовідносин) відповідними Указами Президента України №133/2022, №259/2022, №341/2022, №573/2022, №757/2022, №58/2023 воєнний стан в Україні продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята постанова №168 (далі - Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови №168 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено: установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168" Постанову №168 доповнено пунктом 2-1, відповідно до якого встановлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. №260 (далі Порядок №260).

Згідно з положеннями п. 2 розділу ХХХІV Порядку 260 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах, зокрема: 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань): у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління); з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями; із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями. Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.

Відповідно до п. 4 розділу ХХХІV Порядку 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Згідно з п. 8 розділу ХХХІV Порядку 260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Відповідно до п. 14 розділу ХХХІV Порядку 260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 передує прийняття відповідного наказу командира військової частини, який в свою чергу виноситься на підставі документів, зазначених п. 4 розділу ХХХІV Порядку 260.

Судом встановлено, що позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в період з 24.02.2022 р. по 27.10.2022 р., з 08.01.2023 р. по 06.03.2023 р., з 07.03.2023 р. по 14.11.2023 р.

Попри вказане, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.03.2023 р. №67 позивач вважається таким, що з 06.03.2023 р. вчинив дезертирство під час воєнного стану, знятий з усіх видів забезпечення та припинено виплати.

Однак, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2023 р. №362 позивач вважається таким, що 07.03.2023 р. повернувся після самовільного залишення військової частини та був зарахований на продовольче забезпечення з 10.03.2023 року.

На думку відповідача вказані обставини позбавляють позивача права на отримання додаткової винагороди за березень 2023 року. Однак, суд не погоджується з такими доводами відповідача з наступних підстав.

З метою встановлення обставин, причин та умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини позивачем на підстав наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1000 від 06.03.2023 р. призначено службове розслідування. За результатами службового розслідування складено акт, затверджений 29.06.2023 р., Згідно висновку зазначено, що в ході службового розслідування було виявлено, що позивач від виконання обов`язків військової служби не ухилявся, тому в його діях ознаки кримінального правопорушення не вбачаються. Вказано вважати факт самовільного залишення військової частини позивачем таким, що не підтвердився. Зазначено помічнику командира військової частини з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово економічної служби військової частини НОМЕР_1 врахувати те, що факт самовільного залишення військової частини позивачем не підтвердився та виплатити недоотримане позивачем грошове забезпечення та додаткову винагороду, згідно бойового розпорядження за березень місяць 2023 року. Також вказано на необхідність скасувати п. 16 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.03.2023 р. №67 та п. 17 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2023 р. №362 як нереалізовані, здійснити перерахунок і доплату позивачу належних коштів за березень місяць 2023 року.

Отже, суд вважає, що право позивача на отримання під час проходження військової служби доплати в розмірі 30000 грн за березень 2023 р. підтверджується матеріалами справи та висновками акта, який був складений за результатами службового розслідування відносно позивача. Однак, відповідач не надав суду доказів здійснення перерахунку і доплату позивачу належних коштів за березень місяць 2023 року, а тому позивач правомірно сподівався, що зазначені кошти повинні були бути виплачені під час звільнення з військової служби. Попри вказане під час звільнення позивача з військової служби відповідач не виплатив зазначені кошти додаткової винагороди.

На підставі вказаного суд вважає протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати заробітної плати ОСОБА_1 за березень 2023 року в розмірі 30000 гривень при звільненні.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду справи по суті суд дійшов висновку про протиправність дій Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати заробітної плати ОСОБА_1 за березень 2023 року в розмірі 30000 гривень при звільненні, які підлягають стягненню з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 . З вказаних підстав суд вважає, що позов підлягає задоволенню в цій частині позовних вимог.

Щодо позовної вимоги стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, тобто з 01.10.2023 року по 31.03.2024 року у сумі 180000 грн, суд вважає вказану вимогу передчасною, оскільки стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні пов`язується з моментом здійснення відповідного розрахунку, в даному випадку виплатою позивачу 30000 грн додаткової винагороди, яка буде здійснена відповідачем на виконання цього рішення. Однак, до моменту здійснення виплати позивачу 30000 грн додаткової винагороди у суду відсутні підстави для вирішення питання про стягнення на користь позивача стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У зв`язку із вказаним позов в цій частині не підлягає задоволенню.

З вказаних підстав суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження сум понесених витрат на правничу допомогу в сумі 13000 грн позивачем надано суду: договір про надання правової допомоги, додатковий договір із визначенням гонорару в сумі 13000 грн, детальний опис робіт адвоката, квитанція до прибуткового касового ордера на суму 13000 гривень.

Таким чином, матеріали справи містять достатні докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу

Однак, суд вважає, що визначений позивачем розмір понесених судових витрат на правничу допомогу не співмірний із складністю справи, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи. При цьому, на момент відкриття провадження по справі, судом встановлено можливість розгляду справи на підставі наявних матеріалів справи, які були достатніми для прийняття рішення по даній справі. Таким чином, судом встановлено, що обсяг виконаних робіт адвокатом не співмірний фактичним витратам, необхідних для розгляду даної справи.

Водночас, матеріалами справи підтверджено понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 6000 грн, які співмірні із складністю справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), необхідним часом, які витрачає адвокат на виконання відповідних робіт (надання послуг) у спірних правовідносинах, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягають стягненню визначені судом витрати на правову допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в сумі 3000 гривень.

У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору, суд не вирішує питання стягнення вказаних витрат.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати заробітної плати ОСОБА_1 за березень 2023 року в розмірі 30000 гривень при звільненні.

3. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 30000 грн невиплаченої заробітної плати.

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 3000 гривень.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення складання.

Найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя Т.М. Брезіна