Справа № 420/1972/25
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1972/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65012), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул.Саєнка Андрія, 10, м.Фастів, 08500) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області за результатом якого позивач просить:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до трудового стажу період роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 07.02.1980 року на імя ОСОБА_1 , запис №1 від 05.06.1990 року- ОСОБА_1 прийнята в члени КСП «Україна», згідно наказу №4 від 05.06.1990 року, запис №2 від 12.07.1999 року звільнена з членів КСП «Україна», наказ № 8 від 12.07.1999 року та призначенні пенсії на за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправними та скасувати рішення № 91 від 15.11.2024 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Одеській області, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу період роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 07.02.1980 року на імя ОСОБА_1 , запис №1 від 05.06.1990 року- ОСОБА_1 прийнята в члени КСП «Україна», згідно наказу №4 від 05.06.1990 року, запис №2 від 12.07.1999 року звільнена з членів КСП «Україна», наказ № 8 від 12.07.1999 року та період догляду за дитиною 20.04.1983 року народження до досягнення нею трирічного віку та призначити пенсію за віком з 08.11.2024 року, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог в адміністративному позові зазначено, що 08.11.2024 року ОСОБА_1 звернулася до управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Її заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області та прийнято рішення № 91 від 15.11.2024 року яким було відмовлено, оскільки позивач не набула необхідного страхового стажу, так як до страхового стажу не зараховані: період роботи за довідкою від 02.12.2021 року № Х-634/01-21, оскільки в довідці по батькові російською мовою ОСОБА_2 , не відповідає паспортним даним російською мовою ОСОБА_3 ; період роботи з 05.06.1990 року по 12.07.1999 рік, оскільки запис про звільнення завірений печаткою, в якій відсутній код організації, а також виправлений номер наказу при звільненні з роботи; період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, оскільки прізвище матері « ОСОБА_4 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_5 », заявницею долучена довідка про укладення шлюбу ОСОБА_4 на ОСОБА_6 від 16.02.2022 року №» 09-12/3390, яка не відповідає формі встановленого зразка.

Позивач вважає незарахування зазначених періодів роботи протиправним та як наслідок протиправним рішення № 91 від 15.11.2024 року та за захистом своїх прав звернулася до суду.

Ухвалою суду від 27 січня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

Від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову зазначивши, що на дату звернення за призначенням пенсії Позивач не набула необхідного страхового стажу, право на призначення пенсії за віком відповідно частини 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відсутнє.

Від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову зазначивши, що відмова в призначені пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058, оскільки заявниця не набула необхідного страхового стажу. Вік заявниці 63 роки, страховий стаж особи становить 13 років 7 місяців 14 днів. Право на пенсійну виплату відсутнє.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , 08.11.2024 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, яке уповноважене розглянути подану Позивачем заяву від 08.11.2024.

За наслідками розгляду заяви та наданих документів Головним управління Пенсійного фонду України у Київській області винесено Рішення про відмову у призначенні пенсії №91 від 15.11.2024.

Відмова в призначені пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058, оскільки заявниця не набула необхідного страхового стажу.

Вік заявниці 63 роки, страховий стаж особи становить 13 років 7 місяців 14 днів.

Право на пенсійну виплату відсутнє.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період роботи в колгоспі за довідкою від 02.12.2021 №X-634/01-21, оскільки в довідці по батькові російською мовою " ОСОБА_2 ", не відповідає паспортним даним російською мовою " ОСОБА_3 ";

період роботи з 05.06.1990 по 12.07.1999, оскільки запис про звільнення завірений печаткою в якій відсутній код організації, а також виправлений номер наказу при звільненні з роботи;

період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, оскільки прізвище матері " ОСОБА_4 " не відповідає паспортним даним " ОСОБА_5 ". Заявницею долучена довідка про укладання шлюбу " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_6 " від 16.02.2022 №09-12/3390, яка не відповідає формі встановленого зразка.

Зазначено, що для зарахування періодів роботи з 05.06.1990 по 12.07.1999, необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких працювала заявниця, на підставі первинних документів за час виконання роботи.

Позивач вважає таку відмову протиправною та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

В ч.3 ст.4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положеннями ст. 5 Закону № 1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Приписами ст.8 Закону № 1058-IV передбачено право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, громадянами України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно ч.1 ст.9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до абз.1, 2, 3 ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (абз.1). До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону (абз.2). Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу (абз. 3).

Згідно ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. (ч.2). Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. (ч. 4).

Згідно з ч.2 ст.26 Закону № 1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Отже, у відповідності до ч.2 ст. Закону №1058-ІV, після досягнення віку 63 роки, право на призначення пенсії за віком мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 21 до 31 рік.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до пунктів 1,2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

В Порядку № 637 вказано, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі (п.17). За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (п.18).

В п. 3 Порядку № 637 зазначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

З дослідженого рішення про відмову в призначенні пенсії № 91 від 15.11.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 звернулася з заявою про призначення пенсії за віком 08.11.2024 року у віці 63 роки. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Страховий стаж становить 13 років 7 місяців 14 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період роботи в колгоспі за довідкою від 02.12.2021 №X-634/01-21, оскільки в довідці по батькові російською мовою " ОСОБА_2 ", не відповідає паспортним даним російською мовою " ОСОБА_3 ";

період роботи з 05.06.1990 по 12.07.1999, оскільки запис про звільнення завірений печаткою в якій відсутній код організації, а також виправлений номер наказу при звільненні з роботи;

період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, оскільки прізвище матері " ОСОБА_4 " не відповідає паспортним даним " ОСОБА_5 ". Заявницею долучена довідка про укладання шлюбу " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_6 " від 16.02.2022 №09-12/3390, яка не відповідає формі встановленого зразка.

Суд зазначає, що відповідно до п. 1.1. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої за №58 від 29.07.1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п. 2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення -у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., y графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З трудової книжки ОСОБА_7 вбачається, що вона видана відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до паспорта громадянина України, серія НОМЕР_2 , виданого 22.07.1998 року Балтським РВ УМВС України в Одеській області, прізвище заявника ОСОБА_1 (на російській мові ОСОБА_8 ).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_9 (на російській мові ОСОБА_9 )., серія НОМЕР_3 від 24.10.1961, дівоче прізвище, імя та по батькові заявника ОСОБА_9 (на російській мові ОСОБА_9 ).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №7 від 09.12.2010 року ОСОБА_10 в. та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб 04.01.1981 року у відділі РАЦС Балтського районного управління юстиції Одеської області, прізвище дружини до реєстрації ОСОБА_9 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_12 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_4 , шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 розірваний 12.06.1984 року, після розірвання шлюбу присвоєні прізвища йому ОСОБА_4 , їй ОСОБА_12 .

Відповідно до довідки про укладення шлюбу, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 уклали шлюб 07.02.1984 року, актовий запис №351, після укладенню шлюбу присвоєно прізвище чоловікові ОСОБА_17 , дружині ОСОБА_18 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_5 , шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_18 розірваний 09.07.1991 року, після розірвання шлюбу присвоєні прізвища йому ОСОБА_4 , їй ОСОБА_12 .

Відповідно до свідоцтва про одруження, серія НОМЕР_6 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 одружилися 24.12.1995 року, прізвище після одруження чоловіка- ОСОБА_5 , дружини ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_20 (на російській мові ОСОБА_21 ), серія НОМЕР_7 від 10.05.1983 року, прізвище, імя та по батькові матері - ОСОБА_12 (на російській мові ОСОБА_12 ).

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 07.02.1980 року на імя ОСОБА_1 , запис №1 від 05.06.1990 року- ОСОБА_7 прийнята в члени КСП «Україна», згідно наказу №4 від 05.06.1990 року, запис №2 від 12.07.1999 року звільнена з членів КСП «Україна», наказ № 8 від 12.07.1999 року.

У трудовій книжці позивача здійснені записи, які містять повну інформацію: дати прийняття та звільнення, посада та місце роботи, на підставі якого документу здійснений запис у трудовій книжки, відповідні печатки та підписи уповноваженої особи.

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та статутом Пенсійного фонду.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами Розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) (далі Порядок №22-1), передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п.4.2). Створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви (п.4.3).

Згідно з п.4.10. Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, заява про призначення пенсії подається особою до територіального органу Пенсійного фонду України (органу, що призначає пенсію), після сканування якої та сканування копій доданих до неї документів (формування електронної пенсійної справи), за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Отже, заява про призначення пенсії може бути розглянута як територіальним органом Пенсійного фонду, до якого заява була подана, так і іншим територіальним органом Пенсійного фонду.

А вже після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 91 від 15.11.2024 року про відмову у призначенні пенсії.

Та з урахуванням приписів ч.2 ст. 9 КАС України, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 07.02.1980 року на імя ОСОБА_1 , запис №1 від 05.06.1990 року- ОСОБА_1 прийнята в члени КСП «Україна», згідно наказу №4 від 05.06.1990 року, запис №2 від 12.07.1999 року звільнена з членів КСП «Україна», наказ № 8 від 12.07.1999 року та період догляду за дитиною 20.04.1983 року народження до досягнення нею трирічного віку, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.11.2024 року про призначення пенсії.

З урахуванням встановлених судом при розгляді даної справи обставин, суд вважає, що позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком не підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання відповідача зарахувати до стажу спірні періоди та повторно розглянути заяву про призначення пенсії є належним способом захисту порушеного права позивача.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65012), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул.Саєнка Андрія, 10, м.Фастів, 08500) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 91 від 15.11.2024 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул.Саєнка Андрія, 10, м.Фастів, 08500, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 07.02.1980 року на імя ОСОБА_1 , запис №1 від 05.06.1990 року- ОСОБА_1 прийнята в члени КСП «Україна», згідно наказу №4 від 05.06.1990 року, запис №2 від 12.07.1999 року звільнена з членів КСП «Україна», наказ № 8 від 12.07.1999 року та період догляду за дитиною 20.04.1983 року народження до досягнення нею трирічного віку, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) від 08.11.2024 року про призначення пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул.Саєнка Андрія, 10, м.Фастів, 08500, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 грн. (одна тисяча двісті одинадцять) 20 коп.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст.295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст.255 КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко