Справа № 140/7672/24
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/7672/24 пров. № А/857/30219/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року (судді Мачульського В.В., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Луцьк) у справі №140/7672/24 за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулося в суд з позовом до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000127/2 від 18.06.2024.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року задоволено позов повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Волинська митниця подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що під час перевірки документів, поданих декларантом в митних цілях, встановлено розбіжності та неточності, відтак у митного органу виникли сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару, оскільки продавець товару відповідно до інвойсу від 14.06.2024 № 180/2024 (далі- Інвойс) - польська фірма WEST PARTNERS Sp.z.o.o, тоді як свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 08.08.2022 № НОМЕР_1 видане в Бельгії, та виписане на HOET TRUCKING& RETURNING NV. Вказане свідчить про наявність ризиків надання неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбання товару. Також, одними із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Для підтвердження витрат на транспортування оцінюваного товару декларантом надано довідку від одержувача товару від 17.06.2024 б/н, при цьому, відповідно до інформації, наявної в ЄАІС, перевізником товару є ТзОВ "ДАЛМАТ ГРУП", по дорученні - ОСОБА_2 . Транспортних (перевізних) документів та документів, що містять відомості про вартість перевезення товару від перевізника не надано. Окрім того, довідка від 17.06.2024 б/н не містить інформації щодо маршруту перевезення товару. Також, декларантом не надано жодних відомостей щодо вартості навантаження та страхування оцінюваного товару. Такі розбіжності є достатньою підставою для виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом заявленої митної вартості товару. Декларанту була надана можливість і право спростувати ці розбіжності, однак декларант цього не зробив. Зазначає, що під час опрацювання вказаних документів та здійснення перевірки числового значення заявленої декларантом митної вартості товару за № 24UA27U5 від 18.06.2024 відбулось автоматичне спрацювання профілів ризику АСАУР.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 311 КАС України розгляд справи призначено в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 18.06.2024 подано до відділу митного оформлення митного поста "Ковель" Волинської митниці через декларанта ПП "А-7" ВМД ІМ40ДЕ 24UA27U5, відповідно до якої митну вартість визначено за першим основним методом визначення митної вартості за ціною договору (контракту). Зокрема, відповідно до митної декларації задекларовано наступний товар: автомобіль вантажний, що був у використанні марки "NISSAN" модель "INTERSTAR", номер кузова НОМЕР_2 , вантажений фургон; рік виготовлення - 2022, вантажопідйомність - 1353 кг; повна маса 3500 кг., об`ємом двигуна 2299 см. Куб, потужність 110 кВт., країна виробник Франція, вартістю 10200 євро. Автомобіль ввозився пошкодженим і таким, що потребував ремонту лівої, задньої та правої сторони (а.с.24).

До митної декларації для підтвердження митної вартості за першим методом її визначення додано такі документи: інвойс №180/2024 від 14.06.2024 від польської компанії WEST PARTNERS SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA в якій зазначена вартість 10 200 євро (а.с.27зворот, 28переклад), польську експортну митну декларацію MRN 24PL301010E0727816 (а.с.37, 37зворот-переклад), фактуру 2 про придбання автомобіля польською компанією у фірми "Hhoet trucking & renting nv", філія в м. Брюггестенвег (а.с.28зворот), витяг з інформаційної системи "INFORMEX VEHICLE ONLINE" щодо автомобіля "NISSAN" реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.32), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу "NISSAN" реєстраційний номер НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 (а.с.39зворот-40, 40зворот-41 переклад), довідку про транспорті витрати від 17.06.2024 (а.с.45зворот), довідку №170624058 від 17.06.2024 про відповідність транспортного засобу екологічним нормам "ЄВРО 6" (а.с.45), висновк експерта №1192 від 18.06.2024 (а.с.41зворот-44), контрольний талон від 16.06.2024 про прибуття транспортного засобу до м/п "Ковель" (а.с.23).

Під час декларування по ВМД ІМ40ДЕ 24UA27U5 декларант заявив митну вартість товару на рівні 452 780,64 грн. До складових митної вартості декларантом включена фактурна вартість 10 200 євро (444 073,32грн.), до якої додано вартість транспортування товару в Україну в сумі 200 євро (8 707,32 грн.). За митне оформлення в режимі імпорт автомобіля марки "NISSAN" модель "INTERSTAR", номер кузова НОМЕР_2 по ВМД ІМ40ДЕ 24UA27U5 сплачено митних платежів - мито 45 278,06 грн.; акцизний податок - 2 001,81 грн, ПДВ - 100 012,10 грн. Всього сплачено платежів - 147 291,97 грн.

Кошти для сплати митних платежів були внесені отримувачем на єдиний казначейський рахунок за платіжною інструкцією 0.0..1 від 14.06.2024 - 145 662,04 грн.; за платіжною інструкцією 0.0..1 від 17.06.2024 - 1 432,37 грн.; за платіжною інструкцією 0.0..1 від 18.06.2024 - 197.56 грн. - разом перераховано платежів - 147 291,97 грн. (а.с.46-, 46зворот, 47).

Відповідачем декларанту було направлено повідомлення та запропоновано подати в 10-денний строк додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (а.с.47зворот-48)).

Декларант листом від 18.06.2024 повідомив що інші додаткові документи для підтвердження заявленої вартості до ВМД ІМ40ДЕ 24UA27U5надаватись не будуть (а.с.48-зворот).

18.06.2024 Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2024/000127/1 (а.с.14зворот-15) та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205050/2024/000572 (а.с.16). Як зазначено у графі 33 оскаржуваного рішення, митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять наступні розбіжності.

Продавець товару відповідно до інвойсу від 14.06.2024 № 180/2024 (далі- Інвойс) - польська фірма WEST PARTNERS Sp.z.o.o, тоді як свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 08.08.2022 № НОМЕР_1 видане в Бельгії, та виписане на HOET TRUCKING& RETURNING NV. Вказане свідчить про наявність ризиків надання неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбання товару.

Одними із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (пункт 6 частини другої статті 53 Кодексу). Для підтвердження витрат на транспортування оцінюваного товару декларантом надано довідку від одержувача товару від 17.06.2024 б/ н. При цьому, відповідно до інформації, наявної в ЄАІС, перевізником товару є ТзОВ "ДАЛМАТ ГРУП", по дорученні - ОСОБА_2 .. Транспортних (перевізних) документів та документів, що містять відомості про вартість перевезення товару від перевізника не надано. Окрім того, довідка від 17.06.2024 б/н не містить інформації щодо маршруту перевезення товару. Також, декларантом не надано жодних відомостей щодо вартості навантаження та страхування оцінюваного товару.

У зв`язку із відмовою декларанта у наданні додаткових документів та неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (у зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта) митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України.

Відповідно до цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів (ЄАІС) митну вартість товару визначено на підставі цінової інформації, наявної в митного органу - 20 000 євро (МД від 20.05.2024 року №UA205140/2024/033562; МД від 23.04.2024 №205170/2024/012001), з врахуванням положень статті 64 Митного кодексу України.

18.06.2024 декларант подав ІМ40ДЕ №24UA83U6, за якою імпортований товар випущено у вільний обіг з наданням гарантій, передбачених статтею 55 МК України (а.с.12).

Позивач, не погоджуючись із рішенням митниці про коригування митної вартості товару №UA205050/2024/000127/1 від 18.06.2024, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митне оформлення за правилами регулювання положень частини 1 статті 248 Митним кодексом України (далі- МК України) розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина 1 статті 257 МК України).

Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 2 статті 51 МК України).

Відповідно до частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини 2 статті 52 МК України, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).

Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

У частині 3 статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3)рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як визначено частиною 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Водночас, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Частиною 1 статті 58 МК України визначено умови, за яких застосовується метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. В частині другій цієї статті передбачено, коли такий метод не застосовується. А саме: метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, в силу правового регулювання частини 4 і 5 статті 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Колегія суддів відповідно до матеріалів справи встановила, що митна вартість ввезеного товару визначена позивачем за першим методом - ціною договору.

Апеляційний суд аналізуючи апеляційні вимоги та підстави прийняття оскаржуваного рішення враховує наступне.

Позивач подав разом із митними деклараціями документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України: інвойс №180/2024 від 14.06.2024 від польської компанії WEST PARTNERS SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA в якій зазначена вартість 10 200 євро, польську експортну митну декларацію MRN 24PL301010E0727816, фактуру 2 про придбання автомобіля польською компанією у фірми "Hhoet trucking & renting nv", філія в м. Брюггестенвег, витяг з інформаційної системи "INFORMEX VEHICLE ONLINE" щодо автомобіля "NISSAN" реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу "NISSAN" реєстраційний номер НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 , довідку про транспорті витрати від 17.06.2024, довідку №170624058 від 17.06.2024 про відповідність транспортного засобу екологічним нормам "ЄВРО 6" (а.с.45), висновок експерта №1192 від 18.06.2024, контрольний талон від 16.06.2024 про прибуття транспортного засобу до м/п "Ковель", що підтверджують складові митної вартості.

Судом встановлено, що імпортований транспортний засіб, а саме автомобіль марки "NISSAN" модель "INTERSTAR", номер кузова НОМЕР_2 , належний компанії "Hhoet trucking & renting nv", Королівство Бельгія, був проданий польські компанії WEST PARTNERS SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA, за ціною 10015 євро, що підтверджує фактура 2 від 28.05.2024 "Hhoet trucking & renting nv" (а.с.28зворот).

Польська компанія WEST PARTNERS SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA, продала придбаний ними автомобіль марки "NISSAN" модель "INTERSTAR", номер кузова НОМЕР_2 Курагеу Назару Георгійовичу за ціною 10200 євро на основі фактури №180/24 від 14.06.2024 (а.с.27зворот-28).

Привіз в Україну придбаний позивачем автомобіль гр. ОСОБА_2 , який діяв по довіреності від позивача від 14.06.2024 посвідченої нотаріусом Капляр М.В. і зареєстрованій в реєстрі за №878 (а.с.19зворот-20).

В подальшому польська компанія WEST PARTNERS SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA провела в польській митниці митне оформлення експорту з ЄС автомобіля марки "NISSAN" модель "INTERSTAR", номер кузова НОМЕР_2 по експортній митній декларації MRN 24PL301010E0727816 від 15.06.2024 (а.с.37).

ОСОБА_2 ввіз придбаний для позивача автомобіля марки "NISSAN" модель "INTERSTAR", номер кузова НОМЕР_2 через митний кордон України 16.06.2024 р. При цьому він заповнив митну декларацію для громадян, в якій вказав характеристики транспортного засобу, його вартість 10200 євро та зазначив перелік документів, які слідують з автомобілем (а.с.22).

16.06.2024 транспортний засіб був доставлений до місця прибуття м/п "Ковель" і 18.06.2024 для його митного оформлення була подана ВМД ІМ40ДЕ 24UA27U5.

Суд зауважує, що фактура 2 про придбання автомобіля Польською компанією у фірми "Hhoet trucking & renting nv", філія в м. Брюггестенвег та фактура №180/24 від 14.06.2024 р. від польської компанії WEST PARTNERS SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA про продаж автомобіля позивачу чітко підтверджують складові митної вартості щодо фактурної вартості товару.

Крім того, у відповідності з домовленістю позивача з продавцем товару компанією WEST PARTNERS SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA, на підставі фактури №180/24 від 14.06.2024 поставлений товар був оплачений шляхом банківського переказу протягом 45 днів у повному обсязі. 26.06.2024 позивач передав кошти в розмірі 10200 євро гр. України ОСОБА_3 для оплати своєї заборгованості за товар по фактурі №180/24 від 14.06.2024. В свою чергу ОСОБА_3 зі свого банківського рахунку в РП НОМЕР_5 перерахував двома банківськими переказами CEN380 від 27.06.2024 - 5000 євро та CEN026 від 03.07.2024 - 5200 євро на рахунок компанії WEST PARTNERS SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA НОМЕР_6 в якості оплати за придбання автомобіля марки "NISSAN" модель "INTERSTAR", номер кузова НОМЕР_2 Курагеу Назаром. Вказане підтверджується банківським документами та договором між аозивачем та ОСОБА_3 від 26.06.2024.

Судом встановлено, що транспортні витрати на транспортування товару до кордону України за ВМД ІМ40ДЕ 24UA27U5 від 18.06.2024 у розмірі 200 євро, були включені до митної вартості товару відповідно до пункту 10 статті 58 МК України.

При цьому, на підтвердження понесених таких витрат разом з МД було надано довідку про понесені транспортні витрати в розмірі 200 євро, до фактурної вартості суму коштів, які позивач поніс на доставку транспортного засобу з польського міста Хелм, 30 км. від кордону з Україною.

Суд зауважує, що відсутність додаткових доказів у позивача щодо витрат на транспортні послуги не свідчать про їх відсутність або не доведеність.

Разом з тим у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості відповідач зазначив, що для підтвердження витрат на транспортування оцінюваного товару декларантом надано довідку від одержувача товару від 17.06.2024 б/н. При цьому, відповідно до інформацїї, наявної в ЄЛІС, перевізником товару є ТзОВ "Далмат-Груп" по дорученню ОСОБА_2 . Транспортних, (перевізних) документів та документів, що містять відомості про вартість перевезення товару від перевізника не надано. Окрім того, довідка від 17.06.2024 б/н не містить інформації про маршрут перевезення товару. Також декларантом не надано інформації щодо вартості навантаження та страхування оцінюваного товару.

Як слідує з матеріалів справи позивач не пов`язаний з ТзОВ "Далмат-Груп" і зазначена компанія не була перевізником його автомобіля. Автомобіль MAN р.н. НОМЕР_7 , який належить ФОП ОСОБА_4 перевозив придбаний позивачем автомобіль марки "NISSAN" модель "INTERSTAR", номер кузова НОМЕР_2 , як попутний вантаж, на причепі для перевезення великогабаритної техніки, який в свою чергу той же перевізник ввозив для ТзОВ "Далмат-Груп" в якості товару для митного оформлення. Договірні відносини позивача і ФОП " ОСОБА_4 " були оформленні шляхом укладання договору від 10.06.2024 (а.с.53зворот-54). Як зазначив позивач на момент митного оформлення 10.06.2024 він не мав на руках свого екземпляру договору перевезення та довідки про транспортні витрати ФОП " ОСОБА_4 " в розмірі 4350 грн. від м. Хелм РП до кордону з Україною (а.с.55), а відтак надав Волинській митниці довідку про понесені ним витрати в розмірі 200 євро, що включали в себе суму більшу ніж затрачено для транспортування від відправника до митного кордону України. Таким чином транспортні витрати та вартість товару оплачено позивачем у повному обсязі.

Відтак, суд вважає, що відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом за першим методом митну вартість спірного товару, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.

Таким чином, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знаходять свого підтвердження. Суд погоджується із позивачем, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.

Суд зазначає, що наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.

Верховний Суд в постановах від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16) вказав, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Також суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, доки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про автомобіль.

Не наведення у спірному рішенні про коригування митної вартості товару інформації щодо товару, з яким здійснюється порівняння, та пояснень щодо самих коригувань суперечить принципу правової визначеності та позбавляє декларанта права спростувати наведену митним органом інформацію.

Отже, доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, без наведення детальних пояснень щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.

Однак за обставин цієї справи відповідач-апелянт не довів наявність таких розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви відповідача ґрунтуються виключно на його необґрунтованих припущеннях, а не на достовірних відомостях та доказах.

Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів враховує, що апеляційну скаргу подано відповідачем в частині стягнення суми в розмірі 3000 грн.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст.134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст.134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом ч. 7, ч. 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Крім того, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження підстав, факту понесення та розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи, позивачем надано договір-доручення про надання правової допомоги №60-24кас від 24.06.2024 (а.с.55зворот-56), додаток до договору-доручення про надання правової допомоги №60-24кас від 24.06.2024 (а.с.56зворот, рахунок №60-24кас від 24.06.2024 (а.с.57), платіжну інструкцію від 15.07.2024 №@2PL742072 (а.с.57зворот).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Суд відмічає, що митний орган заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу, зазначивши про те, що позивачем не надано документів, які б свідчили про понесення витрат на кваліфіковану правову допомогу.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу не співмірності розміру присуджених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн, то колегією суддів ураховано, що ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару адвоката» у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Вирішуючи доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу цієї справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, заперечення відповідача, справедливим буде відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, а щодо поданої апеляційної скарги та її доводів скаржника то така не містить підстав щодо неправомірно стягнення судових витрат відповідно з врахуванням встановлених та поданих доказів щодо надання правової допомоги у даній справі. У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача подає детальний опис робіт адвоката Кривошея А.М. по договору-дорученню про надання правової допомоги №60-24кас щодо загальної суми витрат на правничу допомогу в сумі 12000 грн., однак колегія суддів вважає, що задоволена сума судом першої інстанції є правильною в 3000 грн. і охоплює відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі правові витрати.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, позивачем подано для митного оформлення товару повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, а відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом. Наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07.02.2023 у справі №815/6775/17, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи з системного аналізу норм законодавства та обставин справи, всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, таким чином колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення від про коригування митної вартості товарів, прийняте митницею є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволено правомірно, доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду та не дають підстав вважати, що цим судом невірно застосовано норми матеріального чи порушено норми процесуального права.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 820/2660/18, від 13.10.2023 у справі № 826/23845/15, від 15.10.2024 у справі №520/6058/24, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат підставі статті 139 КАС України немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у справі №140/7672/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 16.04.2025