Справа № 440/4196/25
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 квітня 2025 рокум. ПолтаваСправа №440/4196/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши заяву Приватного підприємства "Торгова компанія "Молімпекс" про поновлення строку звернення до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Торгова компанія "Молімпекс" 31.03.2025 звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.10.2023 №6.

Разом з позовною заявою позивач надав заяву про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, зазначивши, що такий строк пропущений з поважних причин.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду з цим позовом - відмовлено.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 позовну заяву залишено без руху з огляду на її невідповідність вимогам частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Для усунення недоліків позовної заяви позивачу надано строк упродовж десяти днів з дня вручення копії ухвали.

15.04.2025 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків, до якої додано заяву про поновлення строку звернення з цим позовом.

Мотивуючи подану заяву позивач повторно зазначив, що Приватне підприємство "Торгова компанія "Молімпекс" не отримувало податкове повідомлення-рішення від 19.10.2023 №6, а натомість, отримавши податкову вимогу від 07.12.2023 №0-1631 та рішення про опис майна у податкову заставу №1983/16-31-06-09, звернулося до ДПС України зі скаргою на дії Головного управління ДПС у Полтавській області, однак рішення про результати розгляду скарги не отримало.

Також позивач зазначив, що 23.01.2024 внаслідок зараження вірусом було пошкоджено всю комп`ютерну техніку, що належить Приватного підприємства "Торгова компанія "Молімпекс", а саме: системні блоки, ноутбуки та сервер, на якому зберігалась інформація; внаслідок пошкодження комп`ютерної техніки вся інформація, що зберігалася на сервері, була знищена; комп`ютерну техніку відновлено 15.02.2024; інформацію, що знаходилася та зберігалася на сервері, відновити неможливо внаслідок значного пошкодження.

У листопаді 2024 року позивач звернувся за правничою допомогою до адвоката Машкевич О.С. та лише 28.11.2024 на адвокатський запит отримано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.10.2023 №6.

Стосовно наданої відповідачем на адвокатський запит копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, де міститься підпис "Носач" в графі одержувача, позивач зауважив, що на підприємстві дійсно працює ОСОБА_1 , однак її підпис відрізняється від того, що проставлений у рекомендованому повідомленні.

Оцінюючи повідомлені представником позивача обставини, суд виходить з таких міркувань.

Частина перша статті 122 КАС України встановлює, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративною суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Питання строків звернення до суду у спірних відносинах було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом і станом на сьогодні практика Верховного Суду з цього питання є сформованою і усталеною.

Так, 26.11.2020 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду прийняв постанову у справі №500/2486/19, у якій зазначив, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 ПК України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу.

У розвиток зазначеного правового підходу у постанові від 27.01.2022 у справі №160/11673/20 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював такий правовий висновок: "Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності".

Таким чином, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (без використання процедури досудового вирішення спору) становив шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Суд повторює, що податкове повідомлення-рішення від 19.10.2023 №6 сформоване Головним управлінням ДПС у Полтавській області за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ПП "ТК "Молімпекс", на підставі акта перевірки від 15.09.2023 №9018/16-31-01-06-02, в якому викладено висновок про порушення позивачем вимог частини другої статті 13 Закону України "Про валюту і валютні операції" щодо несвоєчасного надходження/ненадходження валютної виручки в установлені НБУ граничні строки розрахунків при виконанні зовнішньоекономічних контрактів.

Позивач визнає факт отримання підприємством акта перевірки та зазначає про подання заперечень на такий акт до Головного управління ДПС у Полтавській області.

Доданою до заяви про поновлення строку звернення до суду копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №594 підтверджено, що акт перевірки вручений уповноваженій особі ПП "ТК "Молімпекс" 19.09.2023.

До заяви про поновлення строку звернення до суду позивач також долучив копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №289 про вручення уповноваженій особі ПП "ТК "Молімпекс" Носач 26.10.2023 податкового повідомлення-рішення.

Заперечуючи факт отримання податкового повідомлення-рішення позивач зазначив, що у ПП "ТК "Молімпекс" дійсно працює ОСОБА_2 , однак підпис у вищезгаданому рекомендованому повідомленні їй не належить.

Оцінюючи наведені доводи позивача суд враховує, що відповідно до положень пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) /пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України/.

Суд зауважує, що податкове повідомлення-рішення від 19.10.2023 №6 надіслане позивачу на податкову адресу та вручене останньому.

Доводи позивача про невідповідність підпису в рекомендованому повідомленні суд відхиляє, оскільки судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23.05.2022 у справі №810/3116/18 зазначено, що відповідно до пункту 42.2. статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Слід також зазначити, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Суд, оцінюючи повідомлені позивачем обставини, у якості належних та достатніх підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, враховує, що позивач був обізнаний про проведення податкової перевірки, виявлені за її результатами порушення, а тому мав розуміти, що наслідком податкової перевірки буде складення відповідачем податкового повідомлення-рішення.

Також суд враховує, що позивач у грудні 2023 року отримав податкову вимогу про сплату узгодженої суми грошового зобов`язання зі сплати пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД та рішення про опис майна у податкову заставу.

Доводи позивача про звернення у грудні 2023 року зі скаргою до ДПС України суд визнає недостатніми для висновку про поважність причин строку звернення до суду з цим позовом, оскільки з моменту надсилання ДПС України поштового відправлення №354 (27.12.2023) до дати звернення позивача із запитом від 12.11.2024 до Головного управління ДПС у Полтавській області минуло понад десять місяців, тоді як додані до позовної заяви документи не містять відомостей про те, що позивач у січні - жовтні 2024 року вживав активні дії з метою з`ясування підстав виникнення у нього податкового боргу.

Стосовно посилань позивача на пошкодження комп`ютерної техніки внаслідок зараження вірусом суд зауважує, що разом із заявою про поновлення строку не надано доказів, що свідчили б про повідомлення ГУ ДПС у Полтавській області чи інших державних органів про наведену обставину, отримання сертифіката торгово-промислової палати про настання форс-мажорних обставин тощо.

Натомість відповідну обставину позивач підтверджує виключно довідкою Приватного підприємства "Компанія Хард" від 16.02.2024, тоді як за твердженням позивача відновлення інформація зайняло близько семи місяців.

Більш того, з огляду на твердження позивача про отримання ним податкового повідомлення-рішення від 19.10.2023 №6 28.11.2024, заслуговує на увагу той факт, що з позовом про оскарження зазначеного рішення позивач до суду звернувся лише 30.03.2025.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною першою статті 45 КАС України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Частина перша статті 121 КАС України передбачає, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим лише у разі наявності достатніх на те поважних причин. При цьому норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Суд враховує, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Поряд з наведеним суд також звертає увагу, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Зважаючи на встановлені вище неоспорювані обставини обізнаності позивача з фактом проведення податкової перевірки, отримання акта перевірки, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, наявності податкового боргу та ненадання позивачем доказів вжиття дієвих заходів з метою з`ясування підстав виникнення податкового боргу, зокрема щодо прийняття податкового повідомлення-рішення за результатами перевірки, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Покликання позивача на неотримання спірного податкового повідомлення-рішення не тільки є сумнівними (спростовуються наявним у розпорядженні податкового органу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення), а й не можуть бути визнані достатньою підставою для поновлення строку звернення до суду, оскільки з моменту завершення податкової перевірки до дати звернення позивача до суду з цим позовом минуло понад вісімнадцять місяців, тоді як платнику податків щонайпізніше з грудня 2023 року було достеменно відомо про наявність у нього податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями, щодо якого податковий орган розпочав процедуру його погашення шляхом ініціювання проведення опису майна платника податків у податкову заставу.

Обставини оголошення з 24.02.2022 воєнного стану самі по собі не утворюють підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з цим позовом.

Так, Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 зазначив, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Такий висновок підтриманий Верховним Судом й у постанові від 31.07.2023 у справі №240/7127/23.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним; воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг.

Зокрема, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не повинні перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Тож право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Суд наголошує, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Натомість у цій справі позивач не вказав, які саме об`єктивні, поважні (непереборні) причини унеможливили звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк.

Позивач не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним усіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не довів, що в цій справі можливість вчасного подання ним позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення. Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

За відсутності у матеріалах позову належних доказів, що свідчили б про наявність об`єктивних, непереборних обставин неможливості своєчасного звернення до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що строк звернення з цим позовом позивач пропустив без наявності на те поважних причин.

А тому у задоволенні заяви позивача про поновлення цього строку належить відмовити.

У силу частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин, позовну заяву належить повернути ініціатору звернення.

Керуючись статтями 118, 122, 123, 169, 241, 243, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати причини пропуску Приватним підприємством "Торгова компанія "Молімпекс" строку звернення до суду, повідомлені у заяві від 15.04.2025, - неповажними.

У задоволенні заяви Приватного підприємства "Торгова компанія "Молімпекс" про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву Приватного підприємства "Торгова компанія "Молімпекс" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Олександр КУКОБА