Справа № 990/174/25
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 990/174/25

адміністративне провадження № П/990/174/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів Васильєвої І. А., Гімона М. М., Гончарової І. А., Юрченко В. П.,

перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Президента України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

у с т а н о в и в :

До Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Держави Україна в особі Президента України (далі - відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Президента України щодо неналежного розгляду звернення позивача з 2022 року по 16 квітня 2025 року, незабезпечення особистого розгляду питань, викладених у ньому, та невжиття заходів щодо перевірки конституційності законів, вказаних у зверненні;

- зобов`язати Президента України особисто розглянути звернення позивача від 10 квітня 2025 року по суті викладених у ньому питань та забезпечити можливість особистої зустрічі з метою пояснення щодо того, який закон і що порушує, щоб чітко розуміти, що саме Президент має подати до Конституційного Суду.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевіряючи позовну заяву на відповідність вимогам процесуального закону, суд дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам статей 160, 161 КАС України з огляду на таке.

Згідно з положеннями пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також докази, що підтверджують вказані позивачем обставини.

Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи захисту свого публічного права, свободи чи інтересу, а обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти, з настанням яких суб`єкти публічного права вступають з фізичними чи юридичними особами у спірні правовідносини.

Позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології, а також узгоджуватися з компетенцією суб`єкта владних повноважень (відповідача), якою він наділений відповідно до Конституції та законів України. Викладення позовних вимог у позовній заяві та обставин на їх обґрунтування формує предмет і підстави позову, і, як наслідок, визначає предмет доказування у справі.

Із доводів і вимог ОСОБА_1 вбачається, що, на його думку, конституційні права позивача тривалий час порушуються внаслідок системного застосування органами державної влади низки законів України, конституційність яких викликає у позивача обґрунтовані сумніви.

Порушення своїх прав позивач убачає в неналежному стані нормативного регулювання відносин у сфері соціального забезпечення осіб, зокрема тих, які втратили годувальника, і потребують допомоги у вигляді соціальних виплат, розмір яких не забезпечує базові потреби таких осіб. Також звертає увагу, що формула розрахунку індексації пенсій не враховує реальний рівень інфляції, у зв`язку з чим це призводить до знецінення пенсій та погіршення рівню життя населення, достатність якого є конституційним правом кожної особи.

Позивач також висловлюється проти «примусової цифровізації», яку він пов`язує з необхідністю купівлі телефону відомої марки, що, на його думку, є свідченням неналежної організації порядку (способу) отримання ним медичних послуг, банківського обслуговування, а також грошової допомоги, зокрема однієї тисячі гривень, яку ініціював глава держави в рамках програми «Зимова єПідтримка»; занепокоєння позивача, як видається з його пояснень, полягає в цифровізації подібних послуг, що, зумовлює необхідність мати мобільний телефон та/або електронний пристрій, за допомогою якого цими послугами і пропозиціями можна скористатися.

З погляду позивача, Президент України як гарант Конституції України відповідальний за те, щоб закони України відповідали Основному Закону України, але такі повноваження не виконуються належним чином, що й спонукало позивача звернутися до глави держави з відповідними зверненнями.

Як зазначено у позовній заяві, у відповідних зверненнях, які направлялися з 2022 року, позивач вимагав від Президента України виконувати свої конституційні повноваження, оскільки саме Президент України відповідає за те, щоб закони України відповідали Конституції України, саме глава держави має повноваження зупиняти норми законів і саме він повинен звертатися до Конституційного Суду України щодо питань конституційності положень законів України.

Водночас численні звернення позивача були проігноровані, а заходи щодо перевірки конституційності законів не вжиті. При цьому, надані позивачу відповіді на звернення за підписом посадових осіб Офісу Президента України свідчать про те, що Президент України не розглядав особисто звернення позивача. У зв`язку з цим, на думку позивача, Президент України допустив протиправну бездіяльність щодо неналежного розгляду звернень.

Колегія суддів звертає увагу, що позовні вимоги сформульовано узагальнено, оскільки позивач посилається на неналежний розгляд звернень за 2022-2025 роки, однак не конкретизує, які саме звернення позивача були, на його думку, неналежним чином розглянуті.

Верховний Суд констатує, що належним предметом адміністративного позову можуть бути виключно конкретні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, унаслідок яких порушено, не визнано чи оспорюється конкретно визначені права, свободи чи інтереси позивача.

Звернення до суду із узагальненими твердженнями щодо «неналежного розгляду звернення з 2022 року по 16 квітня 2025 року» без чіткого означення реквізитів кожного звернення, яке було подано в окреслений позивачем період, їх змісту, способу подання та дати одержання відповіді унеможливлює:

- установити, чи мала місце оскаржувана бездіяльність Президента України як суб`єкта владних повноважень щодо кожного з поданих звернень;

- перевірити, чи були надані відповіді на звернення позивача, і якщо так, чи відповідали надані відповіді вимогам Закону України «Про звернення громадян» та інших актів законодавства щодо строків, форми і змісту реагування на звернення;

- визначити межі судового розгляду та предмет доказування у справі.

Отже, відсутність конкретизованого предмета позову (зазначення конкретних звернень, відповідь на які не була надана або відповідь на які є неналежною) перешкоджає суду визначити межі судового розгляду та предмет доказування у справі та, відповідно, здійснити ефективний захист прав позивача, оскільки судовий захист не може надаватися стосовно абстрактних чи гіпотетичних порушень. Суд покликаний перевіряти правомірність дій/бездіяльності лише у межах конкретної владно?управлінської функції, тобто у межах конкретного порушеного права, що можливо зробити лише за умови зазначення позивачем конкретних звернень, щодо яких подано позов.

Крім того, положення процесуального законодавства щодо належного викладу змісту позовних вимог і обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також доказів, що підтверджують вказані позивачем обставини, кореспондуються з процесуальним обов`язком сторони належно підтверджувати заявлені обставини.

До основних засад (принципів) адміністративного судочинства, згідно з пунктом 4 частини третьої статті 2 КАС України, належать, зокрема: змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

За правилами частин першої, четвертої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За змістом частин першої, четвертої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Частинами першою, другою та четвертою статті 79 КАС України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

За змістом же частини першої статті 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу.

У той же час, пунктом 8 частини п`ятої статті 160 КАС України установлено, що у позовній заяві зазначаються перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Окрім того, згідно з вимогами частини четвертої статті 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частиною другою статті 94 КАС України визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом.

Відповідно до частини п`ятої статті 94 КАС України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

У цій справі позивач, обґрунтовуючи позов посиланнями на «численні звернення, подані з 2022 року», та на неналежні відповіді на них, долучив до матеріалів лише одне звернення від 10 квітня 2025 року. Подання одного документа очевидно не підтверджує заявлених обставин щодо численних звернень і свідчить про невиконання позивачем процесуального обов`язку, установленого частиною четвертою статті 161 КАС України, - додати всі наявні докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Додатково до вищезазначеного колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пунктів 2 та 4 частини другої статті 80 КАС України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, зокрема,:

- обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

- заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

У прохальній частині позову зазначено клопотання про витребування низки судових справ, які перебувають (перебували) в провадженні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, Голосіївського районного суду м. Києва, а також матеріалів кримінального провадження з Голосіївського районного управління поліції.

Проте, вказаним вимогам КАС України наведене у позовній заяві клопотання про витребування доказів не відповідає, оскільки у ньому не зазначено, які саме обставини повинні підтвердити зазначені докази, а також не пояснив, що саме перешкоджає позивачу самостійно подати такі докази.

Суд також враховує, що у позовній заяві ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення йому адвоката для представництва його інтересів за рахунок держави.

У цьому контексті слід зазначити, що за приписами частин третьої, четвертої статті 160 КАС України позовна заява може бути складена шляхом заповнення бланку позову, наданого судом. На прохання позивача службовцем апарату адміністративного суду може бути надана допомога в оформленні позовної заяви.

Отже, позивач може звернутися до суду для отримання бланку позовної заяви та надання допомоги в оформленні позовної заяви. Таким правом ОСОБА_1 не скористався.

Право ж на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначені Законом України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу" (далі - Закон № 3460-VI).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону № 3460-VI безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел.

Статтею 3 Закону № 3460-VI визначено, що право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця, чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Верховний Суд вважає за потрібне роз`яснити позивачу, що у тому разі, якщо заявники не мають спеціальних знань у сфері права для належного й ефективного судового захисту своїх прав, держава гарантує надання відповідних правових послуг за кошти Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел для соціально незахищених верств населення.

Зі змісту пункту 3 частини другої статті 13 Закону № 3460-VI слідує, що безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг як складення документів процесуального характеру.

Тобто, на законодавчому рівні закріплені державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги, і для реалізації своїх прав ОСОБА_1 може самостійно звернутися по правову допомогу до відповідного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

При цьому, нормами КАС України не передбачено процедуру призначення адвоката за рахунок держави.

Окрім цього, частиною третьою статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що при поданні фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з абзацом другим частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 1 січня 2025 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3028,00 грн.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

На підставі зазначеної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Натомість позивачем не додано до позову документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до зазначеного ним нормативного положення, з огляду на що судовий збір повинен сплачуватися на загальних підставах.

Судовий збір за подання позовної до Верховного Суду сплачується шляхом внесення або перерахування коштів за реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; рахунок отримувача: UA0026007; ; код класифікації доходів бюджету: 22030102; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); найменування податку, збору, платежу: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)"; призначення платежу - *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД Касаційний адміністративний суд, номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Водночас Суд наголошує на неможливості здійснення розрахунку суми судового збору, який підлягає сплаті за звернення з цією позовною заявою, у зв`язку з відсутністю чіткого та конкретного формулювання заявлених позовних вимог.

Також, відповідно до частини першої статті 161 КАС України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Позивач додав до матеріалів справи лише копію позовної заяви, хоча зазначена норма передбачає, що мають бути подані також копії доданих до позовної заяви документів.

Окрім цього, відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві зазначається ціна позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Позивач визначив ціну позову у розмірі 15 118 000 грн, однак зі змісту позовних вимог не вбачається, яким саме чином позивач дійшов до цієї суми та як вона пов`язана із заявленими вимогами. Тобто, попри формальне зазначення ціни позову у вступній частині позовної заяви, у її мотивувальній частині та у змісті позовних вимог така сума жодним чином не прослідковується.

Суд також звертає увагу, якщо вказана позивачем ціна позову пов`язана з відшкодуванням шкоди, то необхідно також зазначити обґрунтований розрахунок суми, що стягується.

З огляду на зазначене, встановлено, що подана позовна заява містить недоліки, а саме не відповідає вимогам статей 160, 161 КАС України з огляду на зазначені вище мотиви.

Абзац перший частини першої статті 169 КАС України передбачає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, для усунення недоліків позовної заяви позивачу необхідно:

- уточнити ціну позову, предмет спору, зміст позовних вимог та їх правове обґрунтування, а також виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема, конкретизувати, які саме звернення, окрім звернення від 10 квітня 2025 року, були ним направлені Президенту України з 2022 року, та які, на його думку, не були належним чином розглянуті;

- надати до суду всі наявні у позивача докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, зокрема, позивач має долучити до позовної заяви копії всіх звернень, які він направляв Президенту України, щодо неналежного розгляду яких заявлено позовні вимоги;

- з урахуванням уточнених позовних вимог, надати документ про сплату судового збору або належним чином визначити підставу звільнення від сплати судового збору на підставі закону і надати відповідний підтверджуючий документ;

- надати копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 245, 248 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву залишити без руху.

Надати позивачеві десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Роз`яснити позивачеві, що у разі неусунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді І. А. Васильєва

М. М. Гімон

І. А. Гончарова

В. П. Юрченко