Справа № 160/10772/25
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 квітня 2025 р.Справа № 160/10772/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

14.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 12.07.2023 року по 10.05.2024 року у розмірі 233 397,87 грн.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Таким чином, предметом судового розгляду в адміністративному судочинстві є публічно-правовий спір, який вирішується в порядку позовного провадження.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/33348/23 від 26.02.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 22.05.2023р №924 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Дніпровського РУП ГУНП» в частині застосування дисциплінарного стягнення відносно поліцейського начальника сектора превенції відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 , у вигляді звільнення зі служби в поліції, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області від 11.07.2023р №447 о/c про звільнення зі служби в поліції начальника сектора превенції відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектора превенції відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.07.2022 (наступного дня після звільнення) та по день поновлення на посаді, рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектора превенції відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024р. в адміністративній справі №160/33348/23 залишено без змін.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі №160/33348/23 набрало законної сили 06.08.2024 року.

Як самостійно зазначено позивачем, що у рішенні та у виконавчому листі не зазначено конкретну суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню, що позбавляє Головне управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області виконати судове рішення.

Тобто, предметом поданої ОСОБА_1 позовної заяви є правовідносини між сторонами щодо невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі №160/33348/23, а не новий публічно-правовий спір, який виник між сторонами.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, відповідач зобов`язаний виконати судове рішення, яке набрало законної сили, в межах покладених на нього цим рішенням зобов`язань.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Відтак, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Обов`язкове виконання судових рішень забезпечується, в першу чергу, через примусове їх виконання відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження"). При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень. Разом з тим, суд зауважує, що в основу ефективності правосуддя покладається також і здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.

Рішення суду, яке набуло законної сили - має бути виконане. Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами. Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративній справі, врегульовані розділом ІV Кодексу адміністративного судочинства України, яким не передбачено можливості вирішення в порядку позовного провадження вимог особи - позивача, що випливають з обставин невиконання або неналежного виконання судового рішення відповідачем.

З метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню судового рішення та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно з приписами частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 3 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, нормами процесуального закону встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для зобов`язання відповідача належним чином виконати рішення суду. У разі невиконання судового рішення позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу щодо відповідача - суб`єкта владних повноважень. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання або неналежного виконання судового рішення, позивач має право звернутися до суду в порядку статті 382 чи 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зауважує, що наявність в Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №295/13613/16-а.

В даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між ОСОБА_1 та Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, оскільки доплата на підставі вже існуючого рішення не здійснюється з дати з якої просить позивач.

Також, суд звертає увагу, що в іншій адміністративній справі №160/5722/25 позивач звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив, стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 12.07.2023 року по 10.05.2024 року у розмірі 233 397,87 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі №160/5722/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Даною ухвалою роз`яснено позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 року, якою відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі №160/5722/25 позивачем не оскаржувалась та набрала законної сили 06.03.2025 року.

Отже вимога про здійснення нарахування середньої заробітної плати вже були заявлені позивачем в рамках адміністративних справ №160/33348/23 та №160/5722/25.

Позивачем, в свою чергу, самостійно в позовній заяві зазначено про навність рішення суду яким стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 08.07.2022 року по день поновлення на посаді, проте не зазначено суму.

За наведених обставин, позивач зазначає, що судом у справі №160/33348/23 при його поновленні на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вирішено питання щодо зазначення конкретної суми, яка підлягає стягненню.

Однак, якщо позивач вважає, що така вимога залишилась не вирішеною, то він має право на звернення до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення з питання не вирішеного судом в порядку статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі, відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 170, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 5 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська