Справа № 302/467/25
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/467/25
Провадження № 2-а/302/5/25

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

09.04.2025 с-ще Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., розглянувши матеріали позовної заяви за адміністративним позовом ОСОБА_1 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (м.Київ вул.Федора Ернста, 3, ЄДРПОУ - 40108646) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

04.04.2025 до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , поданий представником адвокатом Белла В.М., до Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що вона мала у власності легковий автомобіль Audi А6, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Постановою 5АВ №9599615 від 17.03.2025 року її було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 850 гривень за ч.1 ст.122 КУпАП та у постанові вказано, що особа яка керувала 26.01.2025 року транспортним засобом Audi реєстраційний номер НОМЕР_1 за адресою Н-10 Стрий-Мамалига 120+854 перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів більше як на 50 км/год.

Позивачка у позові посилається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки Правил дорожнього руху не порушувала, та вищевказане адміністративне правопорушення вона не вчиняла. Зазначає, що у час та місці, яке зазначено у постанові, транспортним засобом вона не керувала, так як вказаний автомобіль вона продала 06.01.2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Але так як на той час бази даних в Сервісному центрі МВС не працювали, вона не змогла зняти автомобіль з обліку та переоформити його на покупця ОСОБА_2 , тому через приватного нотаріуса оформила на ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність на повне розпорядження автомобілем з правом продажу. Згодом вона дізналась, що в 20-х числах січня 2025 року ОСОБА_2 продав даний автомобіль громадянину ОСОБА_3 , після чого було оформлено нотаріально засвідчену довіреність НТР088233 від 31.01.2025 на дружину останнього, та цей автомобіль був переоформлений 11.02.2025 року безпосередньо на власника ОСОБА_3 у ТСЦ МВС №2643.

У пред`явленому позові позивачка ОСОБА_1 просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії 5АВ №9599615 від 17 березня 2025 року, складену на ОСОБА_1 , та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

За правилами адміністративного судочинства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати положенням статті 160 КАС України, а також вимогам статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.171 КАС України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160,161,172 КАС України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши позовну заяву, проаналізувавши положення чинного законодавства, вважаю що позовну заяву слід залишити без руху, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.1 ст.121 КАС суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Для вирішення питання про правильність застосування судом строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Вивчивши подану ОСОБА_1 , позовну заяву та долучені до позову документи, прихожу до висновку, що адміністративний позов підлягає залишенню без руху, оскільки поданий з порушенням вимог ст.ст.160,161,172 КАС України, виходячи також з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.288 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими КАС України.

Наведеним вище нормам ст.288 Кодексу України про адміністративні правопорушення кореспондуються положення п.2 ч.1 ст.20 Кодексу адміністративного судочинства України щодо предметної підсудності адміністративних справ, а також статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, що встановлюють особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

З цих положень вбачається, що оскарження рішень дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності здійснюється шляхом подання до суду позовної заяви.

На виконання частини 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з приписами ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення особи до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

З позовної заяви та додатків вбачається, що оскаржувана постанова серії 5АВ №9599615 від 17 березня 2025 року про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення була ухвалена 17.03.2025 року. Та, як вказує позивачка у позовній заяві, повідомлення про накладення штрафу в сумі 850 грн. у відповідності до цієї постанови, надійшло їй на мобільний телефон у застосунок «Дія» 17.03.2025 року. Проте, з позовною заявою позивач звертається до суду 04.04.2025 року. При цьому, будь-яких заяв (клопотань) позивача про поновлення строку звернення до суду, матеріали позовної заяви не містять.

При цьому, суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку на подання позову можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та повинні бути підтверджені належними доказами.

Надаючи оцінку обставинам, зазначеним у позовній заяві, суддя вважає, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з даним позовом щодо оскарження рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Разом з тим, доказів обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом, суду не надав.

Згідно із ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачено ст.123 КАС України.

Відповідно до статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у Постанові від 06.12.2016 (справа №800/9/16) зазначено, що поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Тобто, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі «Пономарьов проти України» Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Також у справі «Gradescolo S.R.L. проти Молдови» Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлено з позовної заяви, що позивачка ОСОБА_1 про оскаржувану постанову дізналася 17.03.2025 року, однак позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження існування об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого законом строку, а наведені у позові обставини носять суб`єктивний характер, а тому не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Отже, при належному добросовісному відношенні до своїх прав та виконанні своїх обов`язків позивач не був позбавлений можливості подати адміністративний позов у межах строку, встановленого статтею 286 КАС України, проте таким правом не скористався.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верхового суду від 18 березня 2021 року у справі №200/11827/19-а.

Відповідно до ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Тобто, позивач ОСОБА_1 в силу ст.14-2 КУпАП являється відповідальною особою, яка несе адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням Правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах).

Положеннями статті 279-3 КУпАП регламентовано порядок звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).

Отже, статтею ст.279-3 КУпАП передбачено, що відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: 1) ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; 2) особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

У випадках звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності на підставі: - абзацу другого частини першої цієї статті - винесена стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності скасовується тим органом (посадовою особою), який її виніс; - абзацу третього частини першої цієї статті - до винесеної постанови стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, вносяться зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

При цьому, позивач ОСОБА_1 , звертаючись до адміністративного суду з даним позов, не надав суду відмови відповідного органу прийняття в порядку ст. 279-3 КУпАП рішення за заявою ОСОБА_1 від 26.03.2025 року.

Також, позивачем не надано суду доказів, що особа, яка безпосередньо керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Крім того, у колі осіб, які беруть участь у справі, позивачем не зазначено інших осіб, про яких йдеться у позові та письмові пояснення яких додано до позовної заяви, безпосередньо в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову, та на права, свободи, інтереси або обов`язки цих осіб може вплинути рішення у справі. Та відповідно, до позовної заяви не додано копії позовної заяви з додатками до неї по кількості осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.160, 161 КАС України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Водночас, суд зазначає, що невмотивоване задоволення клопотання про поновлення пропущеного строку звернення з позовною заявою до суду утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб`єктів звернення до судового захисту в тому числі фізичних осіб.

За таких обставин, адміністративний позов ОСОБА_1 слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків поданої позовної заяви.

За приписами п.п.1,9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

За таких вищенаведених обставин вважаю за необхідне залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху та запропонувати позивачеві усунути вказані вище недоліки, зазначені у мотивувальній частині ухвали. Приведену у відповідність до ст.ст.160,161 КАС України уточнену позовну заяву направити суду з копіями доданих до неї документів, відповідно по кількості осіб, які беруть участь у справі.

Спосіб усунення недоліків позовної заяви полягає у поданні уточненої позовної заяви, а також надання окремого письмового клопотання з дорученням до нього належних доказів поважності причин пропуску звернення до суду з даним адміністративним позовом щодо оскаржуваної постанови.

Враховуючи вищевикладене, за наявністю вищенаведених обставин пред`явлений позивачем ОСОБА_1 адміністративний позов не може бути прийнятий до провадження та підлягає залишенню без руху, оскільки недотримання позивачем вимог чинного КАС України перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.121, 123, 160, 161, 169, 241, 248, 286 КАС України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, з дня вручення копії цієї ухвали.

Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО