Справа № 309/5063/24
Суддя: Орос Я. В.
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 309/5063/24
Провадження № 2-а/309/49/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Орос Я.В.

за участю секретаря Калинич Н.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Плешинець М.В.

представника відповідача Бабець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хуст справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Плешинець Микола Васильович до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця чи особи без громадянства,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця чи особи без громадянства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка ОСОБА_1 самостійно звернулась до Хустського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби в Закарпатській області, для сплати штрафу за порушення легального терміну перебування в Україні, з метою оформлення дозвільних документів на легальне перебування на території України. Однак, поряд з винесенням постанови про адміністративне правопорушення та накладення на неї штрафу, відносно неї було винесено рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства за № 016871 від 16.10.2024 року, яким її себто громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано покинути територію України у термін до 12.11.2024 року, у зв`язку з тим, що позивачка після закінчення дозвільного терміну перебування не покинула територію України у встановлений строк.

Вважає, що прийняте рішення про примусове повернення її до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства є протиправним, прийнятим з порушенням норм чинного законодавства України внаслідок чого підлягає скасуванню.

Звертає увагу суду на те, що при винесенні оскаржуваного рішення їй не пропонувалось скористатись правовою допомогою, що суперечить вимогами статті 59 Конституції України. Також працівником міграційної служби не взято до уваги її сімейні зв`язки та обставини, зокрема подальшу долю її дітей, неповнолітньої дочки ОСОБА_2 та дочки ОСОБА_3 , які знаходяться на її самостійному вихованні, позаяк батько дітей вже тривалий час знаходиться за кордоном та не планує повертатись додому.

У позові зазначає, що з 2006 року постійно мешкає в АДРЕСА_1 у зв`язку із перебуванням у цивільному шлюбі ОСОБА_4 . Від цього шлюбу в них народилося двоє дітей дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На сьогодні молодша дочка ОСОБА_2 навчається у 9 класі Данилівської гімназії, натомість старша дочка ОСОБА_3 , готується до іспитів з метою вступу до навчального закладу. Позивачка ОСОБА_1 на теперішній час самостійно виховує доньок, контролює їхнє навчання та займається їхнім розвитком позаяк її чоловік ОСОБА_4 вже тривалий час знаходиться за кордоном.

У своєму позові ОСОБА_1 просить визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства за № 016871 від 16.10.2024 року.

22.11.2024 року від відповідача ГУ ДМС в Закарпатській області надійшов відзив у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві зазначає, що у ході проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» у м. Хуст 16 жовтня 2024 року виявлено громадянку рф ОСОБА_1 .

Перевіркою документів на право перебування/проживання іноземця в Україні встановлено, що відповідно до імміграційної картки - громадянка рф ОСОБА_1 прибула до України 28.12.2006 року, документи на право перебування в Україні та відповідно реєстрація місця проживання/перебування у позивача - відсутні.

Відтак, у зв`язку з тим, що громадянка рф ОСОБА_1 порушила правила перебування в Україні, а саме після закінченого строку перебування вчасно не покинула територію України та перевищила дозволений термін перебування на 17 років - 16 жовтня 2024 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП.

Посилання позивача на те, що остання є громадянкою рф та жодним чином не підтримує факт широкомасштабної збройної агресії росії проти України, виступає про ти неї, а відтак у випадку повернення остання може піддатися політичному переслідуванню, у розрізі встановлених обставин оцінюється критично, позаяк такі аргументи не можуть бути безумовним свідченням існування підстав, що перешкоджають примусовому поверненню особи.

Враховуючи вище викладене та з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на підставі положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Хустським відділом Головного управлінням ДМС у Закарпатській області - 16 жовтня 2024 року відносно громадянки рф ОСОБА_1 прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, згідно якого позивачку зобов`язано покинути територію України до 12 листопада 2024 року.

Факт батьківства позивача не спростовує встановлені відповідачем порушення вимог законодавства України в діях позивача. До того ж позивачу не заборонено в`їзд в Україну, а отже вона матиме змогу повернутися до своєї сім`ї після виконання рішення відповідача.

Таким чином відповідач вважає, що оскаржуване рішення про примусове повернення з України громадянки рф ОСОБА_1 приймалось з урахуванням та дослідженням всіх обставин справи і є правомірним, а вимоги позивача незаконними та не обґрунтованими.

11 березня 2025 року судом постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання адвоката Плешинець М.В. про витребування доказів від Головного центру обробки Спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, а саме інформації щодо дати перетину державного кордону України (дати виїзду за межі території України) громадянина України - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також інформації відносно повернення/неповернення ОСОБА_4 на територію України на сьогоднішній день.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримали в повному обсязі, та просили його задовольнити. При цьому зазначили, що позивачка проживає на території України більше 19 років, за цей час вона не вчиняла жодних протиправних дій відносно України та її громадян, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась. Натомість в рф їй загрожує небезпека, оскільки після початку повномасштабної агресії стала на бік України. Зазначають також, що у випадку виконання оскаржуваного рішення вона більше вона не зможе повернутись до України, оскільки для в`їзду на територію України на сьогодні громадяни рф повинні виготовити візу, натомість вона немає закордонного паспорту. Внаслідок чого вона не може не лише виготовити візу для легального в`їзду на територію України, а й виїхати за її межі. Представник позивача додатково просив врахувати при прийнятті рішення у справі подані ними додаткові письмові пояснення.

В судовому засідання представник ГУ ДМС у Закарпатській області просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наведені у відзиві обставини. Суду ствердив, що оскаржуване рішення відносно громадянки рф ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2024 року Головним спеціалістом Хустського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Щуфань Наталією, винесено постанову про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , у зв`язку з перевищенням встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, місце скоєння правопорушення с. Данилово. Цією постановою на позивачку накладено штраф в розмірі 3400 грн.

Також 16 жовтня 2024 року Головного спеціаліста Хустського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Щуфань Наталії винесено рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства за № 016871, громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано покинути територію України у термін до 12.11.2024 року.

Квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 17.10.2024 року за № стверджено сплату ОСОБА_1 суму штрафу.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 04 грудня 2006 року ОСОБА_3 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження, якої Україна, Закарпатська область Хустський район село Данилово. У відомостях відносно батьків зазначено, що батько ОСОБА_4 громадянин України, матір ОСОБА_1 громадянка росії.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 24 листопада 2010 року стверджується, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 місце народження, якої Україна, Закарпатська область Хустський район село Данилово. У відомостях відносно батьків зазначено, що батьком ОСОБА_4 громадянин України, матір ОСОБА_1 громадянка росії.

Актом обстеження житлово-побутових і матеріальних умов громадянки ОСОБА_1 складеного депутатом Хустської міської ради від 22.10.2024 року стверджується, що в результаті обстеження житлово-побутових умов встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в 2006 році переїхала на постійне місце проживання в АДРЕСА_1 де був укладений цивільний шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . За час проживання у шлюбі в них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки Данилівської гімназії Хустської міської ради від 11.11.2024 року за № 15, виданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учениці 9 класу Данилівської гімназії Хустської міської ради про те, що мама мотивує бажання дитини вчитися та розвивати свої інтереси, постійно контролює навчальну діяльність доньки, цікавиться досягненнями учениці, заохочує її до навчання. ОСОБА_5 відвідує батьківські збори, адекватно реагує на рекомендації та зауваження педагогів. Мама вміє виявляти та оцінювати позитивні риси характеру своєї дитини, доказом цього є разом проведені дозвілля під час святкування свят - Першого дзвоника, Дня вчителя, Нового року, Останнього дзвоника та інших.

Довідкою Данилівської гімназії Хустської міської ради від 21.10.2024 року за № 94 додатково стверджується, що ОСОБА_2 , 02.11.2010 року дійсно навчається в 9 класі Данилівської гімназії.

Відповідно до довідки Данилівського старостинського округу Хустської міської ради, стверджується, що ОСОБА_1 самостійно виховує неповнолітню дитину, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як з 18.02.2022р. згідно паспортних даних чоловік - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 знаходиться за кордоном.

Згідно відповіді Головного центру обробки Спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_4 виїхав за межі та кпп 17.02.2022 року, відомостей про повернення на територію України немає.

В судовому засіданні допитана за клопотанням позивача з дотриманням вимог ст. 212 КАС України та будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок ОСОБА_6 суду ствердила, що ОСОБА_1 , є її сусідкою, та знає її з моменту її приїзду с. Данилово. За цей час ОСОБА_1 зарекомендувала себе лише з позитивної сторони, є зразковою матір`ю та на сьогодні здійснює виховання своїх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 самостійно, оскільки батько дітей ОСОБА_7 знаходиться за кордоном вже тривалий час. Також їй відомо, що ОСОБА_1 не підтримує зв`язок із членами своєї родини з росії, через її проукраїнську позицію.

В судовому засіданні допитана за клопотанням позивача з дотриманням вимог ст. 212 КАС України та будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок ОСОБА_8 суду ствердила, що ОСОБА_1 , є її сусідкою, та знає її вже майже двадцять років. ОСОБА_1 є цивільною дружиною ОСОБА_7 , за період свого проживання вони обвінчались, однак шлюб не зареєстрували. Після приїзду опікувалась батьками свого чоловіка здійснювала за ними догляд, до для їх смерті, оскільки вони через стан свого здоров`я потребували в сторонньому догляді. Від шлюбу в них народилось двоє дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . ОСОБА_1 є чудовою матір`ю та зразковою сусідкою. На сьогодні вона самостійно здійснює виховання своїх дітей оскільки їхній батько знаходиться за кордоном вже тривалий час.

В судовому засіданні допитана за клопотанням позивача з дотриманням вимог ст. 212 КАС України та будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок ОСОБА_9 суду ствердила, що знає ОСОБА_1 , як хорошу людину, яка завжди прийде на допомогу. Після приїзду в с. Данилово, проживала у свого цивільного чоловіка ОСОБА_7 , разом із його батьками, за якими опікувалась, оскільки він переважно був за кордоном на заробітках. Від шлюбу з ОСОБА_7 в них народилось двоє дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . ОСОБА_1 доглядає за ними, діти охайні та доглянуті. Вже майже три роки вона самостійно виховує дітей, оскільки її чоловік знаходиться за кордоном. З родичами з росії не спілкується через проукраїнську позицію.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI (надалі - Закон № 3773-VI), іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 26 Закону №3773-VI встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Таким чином законодавець передбачив, що іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Згідно з п. 1.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (надалі Інструкція № 353/271/150) затверджених наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБ України від 23.04.2012р. № 353/271/150, примусове повернення передбачає виїзд іноземця з України за рішенням територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону (стосовно іноземців, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органів СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин про підстави прийняття такого рішення прокурора з оформленням відповідних документів, доведенням до іноземця зобов`язання про його добровільний виїзд з України, у визначений у рішенні строк та здійсненням подальшого контролю за виконанням іноземцем цього зобов`язання.

Відповідно до 2.1 Інструкції, Рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства готується у двох примірниках посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) та органу СБУ і затверджується начальником (заступником начальника) відповідного органу або особою, яка виконує його обов`язки, за наявності підстав, зазначених у пункті 1.6 розділу І цієї Інструкції, з подальшим повідомленням щодо рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (додаток 2) протягом 24 годин прокуророві за територіальністю про підстави прийняття такого рішення.

Рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю у присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 6) (п.2.5 Інструкції).

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Згідно п. 2.7. Інструкції №353/271/150, у разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що громадянка росії ОСОБА_1 , проживає на території України вже 19 років, перебуває у цивільному шлюбу з ОСОБА_7 , та двох дітей: повнолітню ОСОБА_3 та неповнолітню ОСОБА_2 , яка є ученицею 9 класу Данилівської гімназії Хустської міської ради. Враховуючи наявність місця проживання на території України, наявність дітей, відсутність даних про будь-які дії позивача, що суперечили б інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я і захисту прав та інтересів громадян України, суд вважає, що відповідач безпідставно прийняв оскаржуване рішення, оскільки у конкретному випадку з ОСОБА_1 були відсутні підстави, передбачені статті 26 Закону №3773-VI, наявність яких закон пов`язує з можливістю повернення особи до країни походження. Натомість відповідач не навів суду передбачених законом підстав, необхідних для повернення позивача до країни походження, та не довів, що при прийнятті оскаржуваного рішення було дотримано вимог закону.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, необхідно зазначити, що відносини позивача з членами його сім`ї, зокрема, дітьми та дружиною, складають «сімейне життя» для цілей застосування статті 8 Конвенції (пункт 65 постанови у справі «Нунез проти Норвегії» (Nunez v. Norway) від 28 червня 2011 року (заява №55597/09).

Також суд при прийнятті рішення враховує позицію ВС у справі № №758/13408/18 від 18 червня 2020 року, в якій суд зазначив, що втручання у право на повагу до сімейного життя, передбачене статтею 8 Конвенції, в контексті ухвалення рішення про примусове повернення в країну походження, не відповідає нормам законодавства, а отже, не може вважатися законним. Крім цього таке втручання не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети - в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, втручання у право на повагу до сімейного життя, передбачене ст.8 Конвенції в контексті ухвалення рішення про примусове повернення в країну походження, не відповідає нормам законодавства, отже, не буде законним.

При вирішенні питання про примусове повернення слід обов`язково з`ясовувати наявність обставин, передбачених статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які виключають можливість такого повернення до країни походження.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2,19,72-77, 94, 211, 241-246, 250 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Плешинець Микола Васильович задоволити .

Визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства за № 016871 від 16 жовтня 2024 року Хустського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області стосовно громадянки російської федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21 квітня 2025 р.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.