Справа № 693/313/25
Суддя: Защитинська Т. І.
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 693/313/25
2-а/693/13/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.04.2025 м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області у складі головуючого судді Защитинської Т.І., за участю секретаря судового засідання Чумак Р.М.,розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції у Черкаській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення та визнання незаконними дій поліцейської щодо складання постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції у Черкаській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4181494 від 02.03.2025 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та визнання дій поліцейської 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області сержанта поліції Підлипняк Д.В. щодо складання зазначеної постанови незаконними.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою у справі про адміністративне правопорушення від 02 березня 2025 року серії ЕНА № 418494 поліцейського Підлипня Д.В. його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Як зазначено в постанові, 02.03.2025 о 13:17 год. водій керував транспортним засобом на автодорозі М05 Київ-Одеса 210 км без ввімкненого ближнього світла фар та денних ходових вогнів поза населеним пунктом, чим порушив п. 9.8 ПДР України (поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні або ближнє світло фар) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

За вказане адміністративне правопорушення на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень. Вважає, що оскаржувана постанова винесена незаконно, оскільки його дії працівником поліції невірно кваліфіковані за ч. 2

ст. 122 КУпАП, яка не передбачає відповідальності за інкриміноване позивачу правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить визнати незаконною і скасувати оскаржувану постанову та визнати дій поліцейської 6 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області сержанта поліції Підлипняк Д.В. щодо складання зазначеної постанови незаконними.

Ухвалою суду від 10.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження без повідомлення сторін.

На адресу відповідачів судом надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій б встановлений строк для подання відзиву, а також копія позовної заяви і доданих до неї документів, які ними отримані.

Від представника відповідачів за довіреністю Трохименко М. 24.03.2025 надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить відмовити у задоволенні позову та зазначила, що встановивши всі обставини правопорушення, керуючись ст.ст. 33 та 284 КУпАП, інспектором поліції прийнято рішення притягнути позивача до адміністративної відповідальності, в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Дії позивача вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки рух транспортного засобу не можливий без його початку, а отже на будь-якому транспортному засобі, який розпочав рух та продовжує рухатись поза межами населеного пункту мають бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.

Факт вчинення позивачем правопорушення підтверджується відеозаписом із службового відеореєстратора, який долучено до відзиву на позовну заяву.

Поряд із цим, представник відповідачів вказує, що позивач невірно вказав відповідачем Управління патрульної поліції у Черкаській області, а відтак його слід замінити на належного відповідача Департамент патрульної поліції та виключити із числа учасників справи.

31.03.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що відповідачем не надано доказів про те, де саме позивач почав рух на автомобілі, оскільки обов`язку у водія у населених пунктах вмикати ближнє світло фар в світлу пору доби не має, отже, розпочавши рух у населеному пункті та продовжуючи його без зупинок поза населеним пунктом, водій не може бути притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки у водія при початку руху в населеному пункті не було обов`язку вмикати ближнє світло фар, поряд із цим позивач вказує на неправомірну, на його думку, поведінку працівника поліції Підлипняк Д.А. про розгляді справи, яка порушила його права при винесенні оскаржуваної постанови.

До суду не надходили клопотання від сторін про зміну порядку розгляду цієї адміністративної справи.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до таких висновків..

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом п. 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з постановою серії ЕНА №4181494, 02.03.2025 о 13:17 год. позивач керував транспортним засобом на автодорозі М05 Київ-Одеса 210 км без ввімкненого ближнього світла фар та денних ходових вогнів поза населеним пунктом, чим порушив п. 9.8 ПДР України (поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні або ближнє світло фар) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. За вказане адміністративне правопорушення на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події та складу адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд звертає увагу на те, що статтею 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем правопорушення відповідними доказами.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена незаконно, оскільки його дії невірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 122 КУпАП, яка не передбачає відповідальності за інкриміноване позивачу правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозаписи, які долучені до матеріалів справи, проаналізувавши вищезазначені норми закону, суд вважає, що доводи позивача є помилковими і не ґрунтуються на нормах закону.

Диспозиція частини 2 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за: порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Пунктом 9.8 ПДР України визначено, що під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене:

а) у колоні;

б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, назустріч загальному потоку транспортних засобів;

в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей;

г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах, сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів;

ґ) на транспортному засобі, що буксирує;

д) у тунелях.

На всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

В умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах можна ввімкнути дальнє світло фар або додатково протитуманні фари за умови, що це не буде засліплювати інших водіїв.

Згідно з п.1.10 ПДР України денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Ближнє світло фар також відноситься до зовнішніх освітлювальних приладів.

Правило п. 9.8 ПДР України фактично визначає порядок їх використання на рівні із вимогами розділу 19 Правил, незважаючи на положення п.9.1 Правил, якими передбачено, що увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є також попереджувальним сигналом.

Таким чином, ближнє світло фар та денні ходові вогні є зовнішніми освітлювальними приладами, та у разі їх не ввімкнення, відповідно до вимог ПДР України, передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Доводи позивача, викладені у відповіді на відзив щодо відсутності в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, спростовуються відеозаписом із нагрудної відеокамери поліцейського (кліп 1 із 1 по 18 секунди), із якого вбачається, що автомобіль під керуванням позивача поза межами населеного пункту рухався без включеного ближнього світла фар чи денних ходових вогнів.

Посилання позивача на неправомірні, на його думку, дії працівника поліції Підлипняк Д.А. під час зупинки транспортного засобу та перевірки документів не є предметом цієї справи, оскільки позивач оскаржує постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 418494 від 02.03.2025, з підстав відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Окрім того, суд вважає за доцільне вказати, що працівник поліції Підлипняк Д.А. при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо позивача та винесенні оскаржуваною постанови дотрималась вимог КУпАП та відомчої інструкції, що підтверджується відеозаписами із службового реєстратора.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення, складена відносно позивача, відповідає нормам КУпАП та є законною, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем у позовній заяві визначено два відповідачі: Департамент патрульної поліції та Управління патрульної поліції у Черкаській області, яке є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції п. 1 Положення про Управління патрульної поліції в Черкаській області, затвердженого Наказом Департаменту патрульної поліції від 06.11.2015.

З урахуванням наведених обставин аргументи представника відповідачів про заміну неналежного відповідача Управління патрульної поліції у Черкаській області на належного відповідача - Департамент патрульної поліції не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки Департамент патрульної поліції є відповідачем у цій справі.

Крім того, суд звертає увагу на те, що частинами 1, 2 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року №3674-VI(зі змінами та доповненнями), відповідно до ст. 1 якого судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач, як інвалід 2 групи, звільнений від сплати судового збору, то судовий збір компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 2 ст. 122, ст. 7, ст. 293 КУпАП, ст.ст.72, 77, 118-119, 122, 243-244, 246, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 418494 від 02.03.2025 залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення

Судові витрати по цій адміністративній справі віднести на рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене) (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т. І. Защитинська