Справа № 340/677/25
Суддя: А.В. САГУН
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/677/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сагуна А.В.;

за участю секретаря судового засідання Михалкович М.І.;

позивача ОСОБА_1 ;

представника позивача - Гуцул М.С.;

представника Військової частини НОМЕР_1 - Войтечко М.Г.;

представника Військової частини НОМЕР_2 - Волошина Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та скасування наказів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою (т.1 а.с.63-69), в якій просить:

- визнати дії протиправними та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 444 від 24.11.2024 "Про результати проведення службового розслідування", яким з командира 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 , стягнуто суму завданої шкоди державі у розмірі 431 034,48 грн (чотириста тридцять одна тисяча тридцять чотири гривні 48 копійок);

- визнати дії протиправними та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.01.2025 № 23 «Про відшкодування шкоди заподіяної державі шляхом стягнення з місячного грошового забезпечення», яким стягнено сума шкоди у зв`язку з притягненням винної особи до матеріальної відповідальності із грошового забезпечення в розмірі 20 відсотків та внести до книги обліку нестач та книги обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_2 з командира відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_1 (загальна сума завданої шкоди 431 034,48 грн).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідачів не було законних підстав для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, оскільки він належним чином виконував свої службові обов`язки та діяв відповідно до чинного законодавства. Позивача притягнуто до матеріальної відповідальності без встановлення необхідних підстав.

Представником Військової частини НОМЕР_1 ( відповідач 1) подано до суду відзив на позовну заяву ( т.1 а.с.131-139), в якому зазначив, що у спірних правовідносинах відповідач діяв згідно чинного законодавства. Так, молодшому сержанту ОСОБА_1 з 21.02.2024 по 30.06.2024 безпідставно виплачена додаткова винагорода на загальну суму 431 034, 48 грн. Отримуючи надлишкові суми позивач жодного разу не звернувся до командування військової частини за роз`ясненням підстав для виплати значних сум грошових коштів, також відмовився давати пояснення щодо безпідставного отримання додаткової винагороди, що в свою чергу вказує на його недобросовісну поведінку. Безпідставна виплата додаткової винагороди у розмірі 431 034, 48 грн. позивачу відбулась внаслідок недобросовісності з боку набувача, що за приписами правових норм є підставою для їх повернення шляхом відрахувань грошових коштів з усіх видів грошового забезпечення, в тому числі додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану при кожній виплаті заробітної плати не більше двадцяти процентів.

Представником Військової частини НОМЕР_2 ( відповідач 2) подано до суду відзив на позовну заяву (т.1 а.с.86-88), в якому зазначив, що військова частина НОМЕР_2 в даному випадку не є ініціатором процесу притягнення військовослужбовця до відповідальності, а діє виключно в межах чинного законодавства та в порядку виконання встановлених Законом процедур з метою стягнення завданої суми шкоди, що встановлена відповідними документами військової частини НОМЕР_1 . Військова частина НОМЕР_2 отримавши від військової частини НОМЕР_1 акт службового розслідування від 24.11.2024 та наказ про притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності за №444 від 24.11.2024, зобов`язана реалізувати таке відшкодування у порядку, що передбачений статтею 10 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та деяких інших осіб".

Представником позивача подано відповідь на відзив ( т.1 а.с.239-242)

Позивач у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги.

Представники відповідачів, у судовому засіданні, просили відмовити в задоволенні вимог з підстав зазначених у відзивах.

Фактичні обставини встановлені судом.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.04.2022 №2 позивача призначено на посаду командира 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2024 №44 та довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 26.01.2024 №167, виданої військовою частиною НОМЕР_3 , 25.01.2024 позивач, перебуваючи в оперативному підпорядкуванні (відрядженні) військової частини НОМЕР_3 , отримав поранення та вибув до лікувального закладу (Військово-медичний клінічний центр південного регіону) м. Одеси.

З 25.01.2024 по 06.02.2024 позивач перебував на лікуванні після поранення у Військово-медичному клінічному центрі південного регіону м. Одеси, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №867.

З 06.02.2024 по 19.02.2024 позивач переведений з ІНФОРМАЦІЯ_1 до військової частини НОМЕР_4 , для подальшого лікування внаслідок поранення, що підтверджується виписним епікризом із медичної картки стаціонарного хворого №258.

З довідки військово-лікарської комісії від 19.02.2024 №298, виданої по завершенню лікування, позивачу, вбачається, що останній потребує відпуски терміном на 30 календарних днів для лікування після травми, що пов`язана захистом Батьківщини та відноситься до травм легкого ступеню, на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.07.2007 №370.

Відповідно до висновку військово-лікарської комісії, позивач вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою (травмою) на 30 діб з 21.02.2024 по 21.03.2024, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.02.2024 №52.

Під час перебування у відпустці, 20.03.2024 позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 був направлений на лікування до військової частини НОМЕР_5 , що підтверджується направленням ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20.03.2024 №6/3258.

21.03.2024 військова частина НОМЕР_5 перенаправила позивача на реабілітаційне лікування до приватного підприємства приватної виробничої фірми Ацинус, згідно направлення від 21.03.2024 №2541/med, де останній проходив обстеження та лікування з 21.03.2024 по 17.04.2024, що підтверджується Епікризом 1051.

Після завершення лікування в ПП ПВФ Ацинус згідно з направленням ІНФОРМАЦІЯ_3 від 17.04.2024 №6/4380, у період з 17.04.2024 по 02.05.2024 молодший сержант позивач проходив медичний огляд військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_5 з метою визначення ступеню придатності до військової служби у Збройних Силах України.

Згідно із довідки військово-лікарської комісії від 02.05.2024 №1827 позивач потребує стаціонарного лікування у КНП ОКПЛ КОР, до якої направлений на лікування, згідно з направленням ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.05.2024 №6/5139.

Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3519/24, підтверджується, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 03.05.2024 по 03.06.2024.

За направленням ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.06.2024 №6/6678, позивач, з 03.06.2024 по 13.06.2024 проходив медичний огляд військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_5 з метою визначення ступеню придатності до військової служби у Збройних Силах України.

На підставі довідки військово-лікарської комісії від 13.06.2024 №2403, позивач перебував у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою з 17.06.2024 по 16.07.2024, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.06.2024 №171.

Також, згідно із довідкою військово-лікарської комісії від 13.06.2024 №2403 позивачу встановлено діагноз: ПТСР, тривожно-депресивний варіант, з астенічним синдромом, вегетативними порушеннями. (F43.1). Захворювання пов`язане з проходженням військової служби.

У період з 25.01.2024 по 30.06.2024 позивача включено до наказів про виплату додаткової винагороди на час дії воєнного стану у розмірі 100 000 гривень.

Так, згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2024 №50 Про виплату додаткової винагороди за січень 2024 року, позивачу за січень 2024 року виплачена додаткова винагорода з розрахунку: 12 903,23 (дванадцять тисяч дев`ятсот три гривні 23 копійки), за 4 дні місяця, виходячи із розміру 100 000 гривень пропорційно часу безпосередньої участі захисту безпеки населення та інтересів держави, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення; - 22 580,07 грн. (двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят гривень 07 копійок), за 6 днів місяця, виходячи із розміру 100 000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після поранення;- 19 354,84 грн. (дев`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят чотири гривні 84 копійки), за 20 днів місяця, виходячи із розміру 30 000 гривень пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2024 №135 Про виплату додаткової винагороди за лютий 2024 року, позивачу за лютий 2024року виплачена додаткова винагорода: 68 965,52 грн. (шістдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять гривень 52 копійки), за 20 днів місяця, виходячи із розміру 100 000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після поранення; 31 034, 48 грн. (тридцять одна тисяча тридцять чотири гривні 48 копійок), за 9 днів перебування у відпустці для лікування після поранення.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2024 №187 Про виплату додаткової винагороди за березень 2024 року, позивачу за березень 2024 року виплачена додаткова винагорода: 61 290, 33 грн. (шістдесят одна тисяча двісті дев`яносто гривень 33 копійки), за 19 днів місяця, виходячи із розміру 100 000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після поранення; 38 709, 67 грн. (тридцять вісім тисяч сімсот дев`ять гривень 67 копійок), за 12 днів перебування у відпустці для лікування після поранення.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2024 №257 Про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, які перебувають в розпорядженні та про виплату підйомної допомоги, позивачу за квітень 2024 року виплачена додаткова винагорода: 100 000, 00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок), за 17 днів перебування у відпустці для лікування після поранення та 13 днів проходження військово-лікарської комісії.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.06.2024 №308 Про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, які перебувають в розпорядженні, позивачу за травень 2024 року виплачена додаткова винагорода: 100 000, 00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок), за 2 дня проходження військово-лікарської комісії та 29 днів перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після поранення.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 №350 Про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, які перебувають в розпорядженні, позивачуза червень 2024 року виплачена додаткова винагорода: 100 000, 00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок), за 3 дня перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, 10 днів проходження військово - лікарської комісії та 17 днів у відпустці для лікування після поранення.

На підставі рапорту ТВО провідного бухгалтера ФЕС військової частини НОМЕР_1 від 24.10.2024 року, командиром військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) винесено наказ від 24.10.2024 року № 455 про проведення службового розслідування за фактом надлишкової виплати додаткової грошової винагороди колишньому командиру 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодшому сержанту ОСОБА_1 (т.1 а.с.145-146).

За результатами проведеного службового розслідування складено акт службового розслідування від 24.11.2024 року, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 , у висновку якого зазначено: «оператор польової лазні взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 , отримав додаткову винагороду без законних нате підстав»; «стягнути з молодшого сержанта ОСОБА_1 суму завданої шкоди державі у розмірі 431 034.48 гри. (чотириста тридцять одна тисяча тридцять чотири гривні 48 копійок)»; стягнення шкоди завданої державі у розмірі 431 034,48 грн. (чотириста тридцять одна тисяча тридцять чотири гривні 48 копійок) здійснювати шляхом відрахування грошових коштів з усіх видів грошового забезпечення, в тому числі додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, молодшого сержанта ОСОБА_1 , в розмірі що не перевищує 20 відсотків його місячного грошового забезпечення, до повного відшкодування» (т.1 а.с.189-195).

Також у акті службового розслідування зазначено: «неправомірні дії молодшого сержанта ОСОБА_1 , а саме невжиття заходів щоб запобігти безпідставному отриманні матеріальної вигоди за відсутності законних підстав» (п. 5); у п. 6 зазначено: «правопорушення зчинене молодшим сержантом ОСОБА_1 пов`язане з виконанням військовослужбовцями обов`язків військової служби у сфері нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям»; у п. 7 зазначено: «виходячи з матеріалів службового розслідування, вина молодшого сержанта ОСОБА_1 , виражається у формі необережності, тобто особа не передбачала можливість настання шкідливих наслідків свого діяння, хоча могла та повинна була їх передбачити або легковажно (безпідставно) сподівалася на їх відвернення»; у п. 8 зазначено: «оператором польової лазні взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 порушено вимоги: статті 26 Розділу І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів І, 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та приписи статті 1215 Цивільного кодексу України».

За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ (з основної діяльності) від 24.11.2024 року № 444 про результати службового розслідування, у пунктах 3,4 наказовій частині якого зазначено: «стягнути з молодшого сержанта ОСОБА_1 суму завданої шкоди державі у розмірі 431 034,48 грн. (чотириста тридцять одна тисяча тридцять чотири гривні 48 копійок)»; стягнення шкоди завданої державі у розмірі 431 034,48 грн. (чотириста тридцять одна тисяча тридцять чотири гривні 48 копійок), здійснювати шляхом відрахування грошових коштів з усіх видів грошового забезпечення, в тому числі додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, молодшого сержанта ОСОБА_1 , в розмірі що не перевищує 20 відсотків його місячного грошового забезпечення, до повного відшкодування» (т.1 а.с. 199).

Матеріали службового розслідування направлено до іншого місця служби позивача - військову частину НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.01.2025 року № 23 «Про відшкодування шкоди заподіяної державі шляхом стягнення з місячного грошового забезпечення, згідно матеріалів службового розслідування № 495 від 01.12.2024 року, витягу з книги обліку грошових стягнень і нарахувань, акту приймання-передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2024 року № 444 «Про результати службового розслідування» відповідно до Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року № 160 1-Х у зв`язку із переміщенням для проходження подальшої військової служби колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , наказано здійснити стягнення сум завданої шкоди у зв`язку з притягненням винної особи до матеріальної відповідальності із грошового забезпечення в розмірі 20 відсотків та внести до книги обліку нестач та книги обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_2 з командира відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_1 (загальна сума завданої шкоди 431 034.48 грн. ( т.1 а.с. 54-55).

Позивач не погоджуясь зі спірними наказами, вважає їх такими, що підлягають скасуванню, з огляду на що звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Положеннями частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до першого абзацу пункту 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) становить не менше тижня та не може перевищувати в цілому чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні). У разі направлення військовослужбовця на лікування за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, загальний час його перебування на лікуванні за кордоном, включаючи час переміщення з одного іноземного закладу охорони здоров`я до іншого та час очікування між плановими хірургічними втручаннями, не може перевищувати дванадцяти місяців підряд.

Наказом Міністра оборони України №260 від 07 червня 2018 року затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з першим-третім абзацами пункту 9 розділу І Порядку №260 виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Відповідно до пункту 11 розділу XXXIV Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Згідно з пунктом 12 розділу XXXIV Порядку №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Пунктом 1-1 постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року №168 (далі Постанова №168), в редакції Постанови №386 від 09 серпня 2023 року, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до пункту 1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини (виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла), що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Так, з урахуванням змін до Постанови №168 постановою Кабінету Міністрів України №386 від 09 серпня 2023 року, відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 слідує встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення , а саме:

1) пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини;

2) факт перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Разом з тим, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення, є висновок (постанова) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Суд погоджується з висновками службового розслідування, що епікриз ПП ПВФ Ацинус від 17.04.2024 №1051, довідка військово-лікарської комісії від 02.05.2024 №1827, виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП ОКПЛ КОР від 03.06.2024 №3519/24, довідка військово-лікарської комісії від 13.06.2024 №2403, не підтверджують підстави для нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень у період з 21.02.2024 по 30.06.2024.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX (далі Закон № 160-IX).

Згідно із підпунктами 3-5 частини 1 статті 1 вказаного Закону командир (начальник) - командир (начальник, керівник) військової частини, установи, організації, закладу; матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність (ч. 1 ст. 3 Закону № 160-IX).

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону № 160-IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (ч. 3 ст. 3 Закону № 160-IX).

Згідно із положеннями статті 8 Закону № 160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону № 160-IX командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Згідно із частиною 1 статті 6 Закону № 160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 160-IX завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування (ч. 3 ст. 9 Закону № 160-IX).

Відповідно до ст. 11 Закону № 160-IX у разі переміщення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.

Якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переміщення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.

Командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках роботодавець вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Аналізуючи наведене нормативно-правове регулювання, суд приходить до наступних висновків.

По-перше, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі встановлення в ході службового розслідування завданням ним прямої дійсної шкоди державі, внаслідок протиправної поведінки у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків та встановленням причинного зв`язку між протиправною поведінкою такої особи і завданою шкодою із обов`язковим встановленням вини особи в завданні такої шкоди.

По-друге, під час проведення службового розслідування комісією має бути перевірено та встановлено наявність/відсутність обставин, що виключають матеріальну відповідальність.

По-третє, Закон №160-IX розмежовує підстави для застосування до особи обмеженої матеріальної відповідальності та повної або підвищеної матеріальної відповідальності.

Разом з цим, суд вказує, що вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі №333/7160/17.

За висновками Верховного Суду в частині щодо обставин встановлення та підтвердження вини військовослужбовця, завдання дійсної прямої шкоди державі у постановах від 19.12.2019 у справі №813/3018/16, від 25.03.2020 у справі №825/1000/18 та вирішуючи спір у подібних правовідносинах, суд надає правову оцінку доводам учасників справи на предмет наявності порушеного права чи інтересу, в залежності від обставин, установлених у кожному конкретному випадку.

Отже, резюмуючи викладене у своїй сукупності, суд відмічає, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовця є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону № 160-IX, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Тобто, обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

За таких обставин, в межах даної адміністративної справи встановленню підлягає наявність/відсутність складу правопорушення, вчиненого позивачем та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою державі.

Суд зауважує, що кошти позивачу були нараховані та виплачені відповідачем 1 самостійно в сумі 431 034,48 грн, на підставі рапортів безпосередніх командирів, рапортів військовослужбовців медичної служби та чинних на час виплати коштів наказів командира військової частини.

Позивачем надавалась відповідачу вся необхідна інформація та відповідні документи щодо перебування на лікуванні та проходження ВЛК.

Отже, отриману суму грошового забезпечення позивачем не можна вважати шкодою, завданою з вини працівника підприємству, установі, організації, яка відраховується з заробітної плати працівника відповідно до п. 3 ст. 127 КЗпП України.

Оскільки виплата грошового забезпечення відповідачем 1, позивачу проведена військовою частиною добровільно і відсутні підстави вважати нарахування цих сум внаслідок рахункової помилки військової частини, а також відсутня недобросовісність з боку набувача у нарахуванні коштів позивачем, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо посилань відповідачів, що позивач є недобросовісним набувачем, то відповідачами не надано жодного доказу, що позивач належить до недобросовісного набувача.

Стосовно посилань відповідачів, що причинами переплати грошового забезпечення позивача є особиста недобросовісність останнього, суд ставиться критично, з огляду на наступне.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (ч. 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту).

Згідно з ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідачами не надано доказів невиконання чи неналежного виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Суд зазначає, що відповідачами не вказано конкретні норми законодавчих актів чи посадової інструкції, які порушив позивач, а лише посилаються на порушення загальних положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Також відповідачі не вказав, якими діями (бездіяльністю) позивач здійснив порушення.

Отже, за встановлених судом фактичних обставини справи, можливо дійти до висновку про те, що службове розслідування в частині, що стосується позивача було проведено опосередковано, формально та без встановлення всіх обставин, що мають значення для повного та об`єктивного проведення останнього.

За таких обставин, на переконання суду, відповідачем 1 не встановлено підстав та умов, необхідних, в силу вимог Закону № 160-IX, для притягнення позивача до матеріальної відповідальності.

Таким чином, суд приходить до висновків, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 444 від 24.11.2024 "Про результати проведення службового розслідування" є обґрунтованими лише в частині пунктів наказу, що стосуються безпосередньо позивача, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасувати пункти 3,4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 444 від 24.11.2024 "Про результати службового розслідування", якими з командира 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 , наказано стягнути суму завданої шкоди державі у розмірі 431 034,48 грн (чотириста тридцять одна тисяча тридцять чотири гривні 48 копійок).

Враховуючи, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.01.2025 № 23 «Про відшкодування шкоди заподіяної державі шляхом стягнення з місячного грошового забезпечення» прийнято, в тому числі, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 444 від 24.11.2024, який скасовано судом, а тому наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.01.2025 № 23 також підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача про визнання дій відповідачів протиправними то суд зазначає, що в позовній заяві та в ході судового розгляду позивачем не зазначено та не доведено допустимими доказами, які конкретно дії відповідачів є протиправними та таким, що порушують права та свободи позивача.

Інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановленого судом та не мають визначального значення для вирішення спору по суті.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати сторонами не понесені.

Керуючись ст.ст. 139, 243 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄРДПОУ НОМЕР_7 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання протиправними дії та скасування наказів задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункти 3,4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 444 від 24.11.2024 "Про результати службового розслідування", якими з командира 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 , наказано стягнути суму завданої шкоди державі у розмірі 431 034,48 грн (чотириста тридцять одна тисяча тридцять чотири гривні 48 копійок).

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02.01.2025 № 23 Про відшкодування шкоди заподіяної державі шляхом стягнення з місячного грошового забезпечення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Дата складення повного рішення суду 22.04.2025.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. САГУН