Справа № 440/12875/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 р. Справа № 440/12875/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Чеснокова А.О., вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/12875/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач), в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 02 травня 2023 року № 64 щодо відмови в призначені позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію по інвалідності шляхом зарахування довідки від 14 грудня 2006 року № 42, починаючи з моменту настання інвалідності, а саме з 26 жовтня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період його роботи в ТОВ "Євросінтез", а відтак констатував недостатність у гр. ОСОБА_1 страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності, у зв`язку із чим прийняв рішення про відмову в її призначенні. На переконання позивача всі періоди, зазначені у його трудовій книжці, мають бути безумовно зараховані до страхового стажу особи.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням доказів, наданих позивачем.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що після рішення суду першої інстанції для спростування доводів відповідача та суду першої інстанції представником позивача було зроблено запит до Головного управління статистики у м. Києві яке є розпорядником інформації яку шукав суд та відповідач і відповідно від 14.12.2023 року (довідка додається до апеляційної скарги) повідомлено, що Юридична особа з ідентифікаційним кодом 21556144 та найменуванням ТОВ «ЄВРОСИНТЕЗ» була занесена до Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць з 1996 року із датою реєстраційної дії з 20.12.1993 року.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а також те, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), то за таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року у справі № 440/7/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії №64 від 02 грудня 2022 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 29 листопада 2022 року з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні.

Слід зауважити, що предметом спору у справі № 440/7/23 була зокрема вимога призначити позивачу пенсії на підставі довідки ТОВ "Євросінтез" () від 14 грудня 2006 року № 42 про заробітну плату.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року у справі №440/7/2023 повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 29 листопада 2022 року.

Матеріалами справи підтверджено, що до вказаної заяви приєднано: паспорт, довідку про присвоєння ІІН, військовий квиток, диплом, виписку з акта огляду МСЕК про встановлення ІІІ групи інвалідності.

За результатами розгляду поданих документів відповідачем встановлено, що підтверджений належним чином страховий стаж позивача становить 09 років 03 місяці 11 днів, якого не достатньо для призначення пенсії по інвалідності, у зв`язку з чим прийнято рішення від 02 травня 2023 року № 64 про відмову в призначені пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

У зазначеному рішенні вказано, що територіальним органом Пенсійного фонду України до страхового стажу позивача не враховано:

- період навчання, оскільки період навчання перетинається з періодом військової служби, та пояснено, що необхідно подати уточнюючу довідку щодо навчання на денній формі;

- період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 1997 року, з тих підстав, що позивачем не надано довідку про систему оподаткування та сплату страхових внесків;

- період роботи в ТОВ "Євросінтез" () з тих мотивів, що відомості виготовленої зазначеним підприємством довідки від 14 грудня 2006 року № 42 про заробітну плату позивача, неможливо перевірити, оскільки в єдиному реєстрі страхувальників не знайдено підприємства за кодом , а також зазначено, що вказана довідка потребує оновлення через те, що довідки про заробітну плату зараховуються після додаткової перевірки.

Вважаючи рішення відповідача протиправним позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходячи з відсутності в базі ЄДР ТОВ "Євросінтез" за кодом та враховуючи ненадання позивачем уточнюючих довідок, а також те, що відомості довідки, виготовленої від імені ТОВ "Євросінтез" на підтвердження періодів роботи позивача з 1994 по 1998 роки № 42 від 14 грудня 2006 року не можуть бути перевірені з об`єктивних причин, погодився з доводами відповідача, що у органа Пенсійного фонду України були відсутні підстави для включення спірних періодів до страхового стажу позивача.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058).

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами статті 30 Закону № 1058 пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Статтею 32 Закону № 1058 передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема від 52 років до досягнення особою 55 років включено - 13 років.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-ІV.

Підпунктом 2.2 пункту 2 Розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії по інвалідності додаються, перелічені в підпунктах 1 - 4 пункту 2.1 цього розділу. Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК. До заяви про призначення пенсії по інвалідності військовослужбовців строкової служби додається копія свідоцтва про хворобу, засвідчена територіальним центром комплектування та соціальної підтримки за місцем зняття військовослужбовця з військового обліку, або довідка військово-лікарської комісії. Якщо інвалідність настала після звільнення з військової служби, то замість копії свідоцтва про хворобу подаються довідка територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проходження військової служби із зазначенням дати призову, дати і підстави звільнення з військової служби та висновок МСЕК про те, що інвалідність пов`язана з проходженням військової служби.

Колегія суддів зазначає, що стаж до 01 січня 2004 року рахується на підставі документів, визначених Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, а відповідно до п.6 Порядку для підтвердження військової служби приймаються, зокрема, військові квитки, довідки.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 врегульовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Отже, чинним законодавством України передбачено можливість підтвердження трудового стажу в разі відсутності відповідних записів або неправильних чи неточних записів у трудовій книжці.

Відповідно абзацу 1 частини першої статті 40 Закону №1058 - для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно пункту 2.1 Порядку №22-1, для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 2.10 вищевказаного Порядку, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Отже, обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.03.2015 року у справі №21-11а15.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (Оболонський район) із заявою про призначення/перерахунок пенсії від 29 листопада 2022 року, в якій просив призначити йому пенсію по інвалідності з огляду на те, що визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи з 17 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2023 року.

До вказаної заяви додав копії: виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 26 жовтня 2022 року до довідки серії 12 ААВ №309551 (а.с. 57); військового квитка серії НОМЕР_1 від 27 червня 1987 року (а.с.58-59); паспорту серії НОМЕР_2 (а.с. 60-62); диплому про навчання серії НОМЕР_3 від 23 червня 1992 року (а.с. 63); довідки про заробітну плату для обчислення пенсії ТОВ Євросінтез №42 від 14 грудня 2006 року (а.с.64).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії №64 від 02 грудня 2022 року (а.с. 69) відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку, оскільки аналіз наданих документів показує, що страховий стаж гр. ОСОБА_1 становить 09 років 03 місяці 11 днів, якого недостатньо для призначення пенсії по інвалідності. До уваги не взято диплом про навчання, оскільки період навчання перетинається з військовою службою. Період ведення підприємницької діяльності з 1997 року не враховано, оскільки відсутня довідка про систему оподаткування та сплату страхових внесків.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року у справі № 440/7/23 скасовано вищезазначене рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії №64 від 02 грудня 2022 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 29 листопада 2022 року з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні.

За наслідками повторного розгляду заяви на виконання рішення суду відповідачем прийнято рішення від 02 травня 2023 року № 64 про відмову в призначені пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

У зазначеному рішенні вказано, що територіальним органом Пенсійного фонду України до страхового стажу позивача не враховано:

- період навчання, оскільки період навчання перетинається з періодом військової служби, та пояснено, що необхідно подати уточнюючу довідку щодо навчання на денній формі;

- період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 1997 року, з тих підстав, що позивачем не надано довідку про систему оподаткування та сплату страхових внесків;

- період роботи в ТОВ "Євросінтез" () з тих мотивів, що відомості виготовленої зазначеним підприємством довідки від 14 грудня 2006 року № 42 про заробітну плату позивача, неможливо перевірити, оскільки в єдиному реєстрі страхувальників не знайдено підприємства за кодом , а також зазначено, що вказана довідка потребує оновлення через те, що довідки про заробітну плату зараховуються після додаткової перевірки.

Відповідно до положень пунктів 3, 17, 18 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Отже, зміст наведених правових норм свідчить, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній, їх неправильності чи неточності, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

В контексті обставин цієї справи та доводів ГУ ПФУ в Полтавській області, покладених ним в основу свого рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, суд апеляційної інстанції враховує й те, що за частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Під час розгляду справи судом першої інстанції здійснено пошук відомостей в базі ЄДР щодо підприємства за кодом та встановлено, що таке підприємство відсутнє в базі ЄДР. Враховуючи ненадання позивачем уточнюючих довідок, а також те, що відомості довідки, виготовленої від імені ТОВ "Євросінтез" на підтвердження періодів роботи позивача з 1994 по 1998 роки № 42 від 14 грудня 2006 року не можуть бути перевірені з об`єктивних причин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Однак, у даному випадку судом попередньої інстанції не встановлено, а матеріали справи не містять доказів звернення ГУ ПФУ до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем та відображених у довідки відомостей щодо періодів роботи та страхового (трудового) стажу позивача.

Так, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області наступні докази: інформацію з приводу того, чи повідомлялось позивача пенсійним органом про необхідність надання додаткових доказів, якщо так, то надати такі повідомлення та докази їх надіслання позивачу; копію трудової книжки; інформацію з приводу того, чи надсилався пенсійним органом запит з приводу трудового стажу позивача, якщо так, то надати такі запити та відповіді та у Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві витребувано копію заяви позивача про призначення пенсії по інвалідності; інформацію з приводу того, чи надсилався пенсійним органом запит з приводу трудового стажу позивача, якщо так, то надати такі запити та відповіді; надати відповіді отримані пенсійним органом від Національного транспортного університету, від Центрального державного архіву вищих органів влади та управління України, від Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області подано до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких відповідач зазначає, що електронна пенсійна справа ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві. Запити з приводу трудового стажу позивача направлялись відділом обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві подано до Другого апеляційного адміністративного суду копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

Як встановлено з матеріалів пенсійної справи та пояснень відповідача після скасування судом рішення від 02.12.2022 року ГУ ПФУ в Полтавській області запитів з приводу трудового стажу позивача не направлялися.

Відтак, роблячи висновок про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача певних періодів роботи з огляду на відсутність в єдиному реєстрі страхувальників підприємства за кодом , на перетинання період навчання з періодом військової служби, а також того, що позивачем не надано довідку про систему оподаткування та сплату страхових внесків, суд першої інстанцій, погодившись із ГУ ПФУ в Полтавській області, тягар доказування переклав на позивача, що не узгоджується із завданням адміністративного судочинства. По суті як орган Пенсійного фонду, так і суд, вирішуючи цей спір, свою позицію побудували виключно на припущеннях (сумнівах) щодо непідтвердження наявності у позивача страхового (трудового) стажу у певні періоди.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 31 січня 2025 року у справі за №120/8471/23.

В той же час на час розгляду справі в суді першої інстанції ГУПФУ України в м. Києві був направлений запит до Головного управління статистики у м. Києві за наслідками якого повідомлено, що ТОВ «Євросинтез» з ідентифікаційним кодом 21556144 було занесено до Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць (з 1996 року ЄДРПОУ) із датою реєстрації дії 20.12.1993.

З матеріалів справи не встановлено, що відповідачем були здійсненні заходи щодо перевірки відомостей наведених у довідки ТОВ «Євросинтез».

Національним транспортним університетом на запит ГУПФУ в м. Києві надано архівну довідку відповідно до якої, ОСОБА_1 з 1 вересня 1985 року зарахований на перший курс денної форми навчання автомобільного факультету, з 01 липня 1987 року надано академічну відпустку у зв`язку з призовом до Збройних Сил, з 29 серпня 1989 року поновлено студентом третього курсу автомобільного факультету денної форми навчання, після захисту дипломного проекту виданий диплом НОМЕР_3 від 23 червня 1992 року, з 24 червня 1992 року надано місячну відпустку, після якої відраховано з інституту в зв`язку із закінченням навчання. (т.2 а.с. 142).

Так, з наданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві матеріалів пенсійної справи, колегією суддів, зокрема встановлено, що 14.07.1997 року зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності приватним підприємцем. (т.2 а.с. 56).

Відповідно листа Головного управління ДПС у м. Києві Островський Віктор (РНОКПП НОМЕР_4 ) зареєстрований як фізична особа підприємець, дата державної реєстрації 28.03.1997, номер державної реєстрації та перебував на обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві, ДПІ у Шевченківському районі м. Києва як фізична особа-підприємець з 21.07.1997 по 14.04.2018 (номер проведення державної реєстрації припинення -1032955) на загальній системі оподаткування ( т.2 , а.с. 31-32).

Згідно службової записки начальника фінансово-економічного управління ГУПФУ в м. Києві ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в м. Києві як приватний підприємець з 08.04.1997 року, відповідно до картки особового рахунку ОСОБА_1 з 01.01.2000 року по 31.12.2001 року перебуває на загальній системі оподаткування, внески не нараховано та не сплачено, за періоди з 08.04.1997 р. по 31.12.1999 року відомості про сплату страхового збору у Пенсійного фонду України відсутні.

За таких обставин у відповідача наявні відомості з приводу перебування позивача на загальній системі оподаткування, а тому наведення в рішенні про необхідність надання довідки про систему оподаткування є безпідставним.

Також, період проходження позивачем навчання повністю підтверджений наявними у пенсійній справі документами.

Орган же пенсійного фонду, відмовивши у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності, періоду навчання та роботи в ТОВ «Євросінтез» з підстав відсутності відомостей про сплату страхових внесків та відомостей щодо перебування на певній системі оподаткування, відомостей щодо проходження навчання та відомостей в єдиному реєстрі страхувальників щодо ТОВ «Євросінтез» не скористався наданими йому законодавством інструментами, спрямованими на надання допомоги у зборі необхідних даних, не вчинив жодних заходів щодо перевірки та підтвердження факту здійснення підприємницької діяльності починаючи з 2017 року, щодо перевірки даних довідки про заробітну плату ТОВ «Євросінтез» й не витребував в уповноважених суб`єктів відповідних документів та інших відомостей для визначення права на пенсію, а також не запропонував позивачу усіх можливих способів отримання такої інформації.

При цьому колегія суддів зазначає, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці (пільговій довідці) відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав - певних недоліків трудової книжки.

Зміст вищенаведених правових норм свідчить, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб в установленому порядку. Водночас рішення за результатами розгляду заяви приймається на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, виходячи з приписів наведених норм на органи Пенсійного фонду України покладені повноваження щодо обрахунку наявного стажу та перевірку наданих документів в підтвердження відповідного стажу роботи.

За таких обставин, без установлення відповідності позивача всім критеріям, які дають йому право на призначення пенсії по інвалідності, у тому числі й щодо наявності у нього відповідного страхового стажу, зобов`язання відповідача призначити пенсію, не є правильним способом захисту прав особи, яка претендує на призначення пенсії.

Ваказані всиновки відповідають позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 31.01.2025 року за № 120/8471/23.

З огляду на те, що відповідач не розраховував та не перевіряв наявний у позивача стаж згідно довідки від 14 грудня 2006 року №42, пославшись на відсутність в єдиному реєстрі страхувальників підприємства ТОВ «ЄВРОСІНТЕЗ» з , не вживав заходів щодо отримання відомостей необхідних для призначення позивачу пенсії та не надавав оцінку наявним в матеріалах справи довідкам щодо навчання позивача та здійснення ним підприємницької діяльності, то за таких обставин без установлення відповідності позивача всім критеріям, які дають йому право на призначення пенсії за віком, у тому числі й щодо наявності у нього відповідного страхового стажу, зобов`язання відповідача призначити пенсію по інвалідності не є правильним способом захисту прав особи, яка претендує на призначення пенсії.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02 травня 2023 року № 64 щодо відмови в призначені позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 29 листопада 2022 року з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 по справі №440/12875/23 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

З приводу розподілу судових витрат, колегія суддів приводить наступне.

Так, частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено з матеріалів справи, а саме квитанцій про сплату судового збору, позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову до суду першої інстанції у розмірі 1073,60 грн (а.с. 3) та за подання апеляційної скарги до апеляційної інстанції 1609,50 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином апелянт повинен був сплатити судовий збір за подання адміністративного позову 858,88 грн. та за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 1288,32 грн.

Проте, в суді апеляційної інстанції при зверненні з адміністративного позову позивачем сплачено 1073,60 грн., з апеляційною скаргою - 1609,50 грн.

З урахуванням наведеного, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, пов`язані із сплатою судового збору, в загальному розмірі 2147,20 грн. (при подання позову до суду першої інстанції - 858,88 грн. та 1288,32 грн. - за апеляційну скаргу).

Інша частина судового збору в сумі 535,90 грн. сплачена за подання адміністративного позову та апеляційної скарги може бути повернута як надміру сплачена у порядку, встановленому частиною першою статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 по справі № 440/12875/23 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02 травня 2023 року № 64 щодо відмови в призначені позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 29 листопада 2022 року з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області (36014, м. Полтава, Полтавська область, вул. Соборності, 66, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 2147,20 грн. (дві тисячі сто сорок сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій