Справа № 640/23900/19
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Відповідно до абзаців 1, 4 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 152 та частини п`ятої статті 153 Закону України Про судоустрій і статус суддів, Закону України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825 Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, з метою відновлення належного доступу громадян та юридичних осіб до правосуддя у публічно-правових спорах, наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 року №399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва.
18.03.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено про понесені витрати на правничу допомогу та надання підтверджуючих доказів.
02.04.2025 року до суду надійшла заява Державного підприємства Сервіс про ухвалення додаткового рішення, в якій відповідач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь Державного підприємства Сервіс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 43 000 (сорок три тисячі) гривень.
Розглянувши вищезазначену заяву, дослідивши матеріали заяви щодо стягнення судових витрат згідно рішення суду у даній справі та норми процесуального законодавства, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви відповідача щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частин 2, 3, 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно пунктів 1, 2 частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI передбачає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених норм дає суду підставу дійти висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надано: договір про надання правничої (правової) допомоги від 07.05.2024 року №10/2024; додаткову угоду №1 від 07.05.2024 року; додаткову угоду №3 від 28.02.2025 року; акт наданих послуг (виконаних робіт) від 06.03.2025 року, звіт від 06.03.2025 року; платіжну інструкцію №99 від 21.03.2025 року; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1836405 від 11.04.2024 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Як встановлено судом, між адвокатським бюро «Інни Сажієнко» (адвокатське бюро) та Державним підприємством Сервіс (клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги від 23.02.2024 року №10/2024 від 07.05.2024 року.
Згідно пункту 5.1 Договору адвокатське бюро надає клієнту звіт про надані послуги в рамках виконання доручення та Акт надання послуг (виконання робіт) по цьому договору, а клієнт оплачує адвокатському бюро гонорар та витрати в порядку та строки, які обумовлені та погоджені сторонами в договорі та/або в додатковій (-их) угоді (-ах) до цього договору.
Актом наданих послуг (виконаних робіт) від 06.03.2025 року про надання правничої (правової) допомоги від 07.05.2024 року №10/2024 сторони підтвердили надання адвокатським бюро послуг правничої допомоги, вартістю 43 000,00 грн.:
06.03.2025 року адвокатським бюро складено звіт про виконання умов договору №10/2024 про надання правничої правової допомоги від 07.05.2024 року.
При цьому, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21. Цей правовий висновок є релевантним до обставин цієї справи, оскільки стосується правового застосування норми права, яка є ідентичною частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Державним підприємством Сервіс здійснено оплату за надання правової допомоги згідно договору №10/2024 від 07.05.2024 року у сумі 43 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №99 від 21.03.2025 року.
Застосовуючи критерії згідно частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд зазначає наступне: 1) витрати є пов`язаними з розглядом справи (в акті наявні посилання на конкретну справу); 2) розмір витрат не є повною мірою обґрунтованим та пропорційним до предмета позову.
Щодо обґрунтованості заявленого розміру витрат суд зазначає, що послуги з моніторингу та аналізу судової практики по даній категорії правовідносин, положень законодавства з питань, пов`язаних з регулюванням правовідносин, що стосуються предмету спору, вивчення та аналіз документів, наданих клієнтом, що стосується предмету спору фактично є складовою послуги з підготовки проекту відзиву на позовну заяву, а тому їх виокремлення є штучним.
Суд оцінює справу як незначної складності, в тому числі з урахуванням характеру взаємовідносин відповідача та суб`єкта надання професійної правничої допомоги. Нормативно-правове регулювання є стабільним, спори поширеними, а судова практика сформованою.
Пункти 1-2 акту не потребують заявленого часу на їх виконання.
Заявлені витрати часу суд визнає завищеними відносно обсягу наданих послуг.
Проаналізувавши докази в підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених відповідачем витрат, приймаючи до уваги незначну складність даної справи, суд вважає розмір витрат на оплату послуг адвоката у даній адміністративній справі є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони.
Відтак, витрати на правничу допомогу понесені відповідачем підлягають відшкодуванню в розмірі 3 000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у м. Києві.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 252, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві на користь Державного підприємства Сервіс судові витрати, пов`язані зі сплатою витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.
Додаткова ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя С.І. Озерянська