Справа № 520/23643/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 р. Справа № 520/23643/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, повний текст складено 14.10.24 по справі № 520/23643/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту ГУ ДПС у Харківській області, відповідач, контролюючий орган), в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Головного управління ДПС у Харківській області № 2771/ІПК/20- 40 -24 -07- 06 від 17.05.2024 р.

- зобов`язати Відповідача надати у новій індивідуальній податковій консультації відповідь на поставлені у зверненні Позивача про надання ІПК від 04.04.2024 питання з урахуванням норм Конвенції та описаного фактичного складу: «З урахуванням викладених фактичних обставин податковим резидентом якої держави у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 року (включно) вважатиметься фізична особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )?»

- стягнути з Відповідача суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність наданої ГУ ПДС в Харківській області індивідуальної податкової консультації № 2771/ІПК/20- 40 -24 -07- 06 від 17.05.2024, як такої, що здійснена без аналізу діючих правових норм, не містить висновків щодо практичного використання норм податкового законодавства в аспекті поставлених позивачем питань, що є порушенням статті 52 ПК України, що зумовлює її скасування.

З посиланням на підпункт 14.1.213 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та у статтю 4 Угоди між Урядом України і Урядом Об`єднаних Арабських Еміратів про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і капітал від 22.01.2003 (далі по тексту Угода), критерії визначення резидентського статусу фізичної особи, наполягав, що оскільки центр особистих зв`язків ОСОБА_1 у 2023 році повністю знаходився на території ОАЕ, адже саме там проживали всі члени сім`ї позивача, а економічні зв`язки на території України втрачено (підприємницька діяльність припинена у травні 2023 року), ОСОБА_1 повинен бути визнаний як фізична особа резидент Об`єднаних Арабських Еміратів.

В свою чергу, наявність відкритих рахунків в фінансових установах України, автомобіля з українською реєстрацією та гаражу не є критеріями визначення резидентського статусу фізичної особи, а тому жодним чином не впливають на статус податкового резидентства позивача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 по справі №520/23643/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61057, ) про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію Головного управління ДПС у Харківській області № 2771/ІПК/20-40-24-07-06 від 17.05.2024.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Харківській області надати у новій індивідуальній податковій консультації відповідь на поставлені у зверненні Позивача про надання ІПК від 04.04.2024 р. питання з урахуванням норм Конвенції між Урядом України і Урядом Об`єднаних Арабських Еміратів про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і капітал від 22.01.2003 р. та описаного фактичного складу: «З урахуванням викладених фактичних обставин податковим резидентом якої держави у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 року (включно) вважатиметься фізична особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )?»

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУ ДПС про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, зобов`язання вчинити певні дії.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неправильне встановлення судом першої інстанції всіх фактичних обставин по справі, порушення приписів підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14, пункту 170.10 статті 170, статті 177, підпункту 9.3 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ ПК України, що в силу статті 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення.

Звернув увагу, що ОСОБА_1 є громадянином України та у 2023 році перебував на території України понад 183 дні, має у власності гараж, відкриті рахунки в банківських установах України, та є засновником юридичних осіб-резидентів України. До того ж, до 26.05.2023 позивач був фізичною особою-підприємцем та станом на 31.12.2023 не був знятий з обліку внаслідок незавершеної процедури ліквідації. У 2023 році (з січня по 26.05.2023) здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування та подавав податкову звітність, був платником єдиного податку третьої групи з особливостями оподаткування, встановленими пунктом 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ ПК України.

Звернув увагу, що у розумінні абзацу 4 підпункту 9.3 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ ПК України, платниками єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені пунктом 9.1 підрозділу 8 розділу ХХ ПК України не можуть бути, зокрема, фізичні та юридичні особи нерезиденти. З наведеного слідує, що протягом січня травня 2023 року ФОП ОСОБА_1 використовував спрощену систему оподаткування, яку може використовувати тільки резидент України, а тому підстави для визнання його резидентом іншої країни у 2023 році відсутні.

На переконання апелянта, у разі, якщо фізична особа ОСОБА_1 вважав себе нерезидентом, то він не мав права бути платником єдиного податку, а отримані доходи (в залежності від виду та характеру отриманих доходів) повинні були оподатковуватися з урахуванням норм статті 141, пункту 170.10 статті 170 та 177 ПК України із застосування ставки податку на доходи фізичних осіб, встановленої статтею 167 ПК України (18 відсотків) та військового збору у розмірі, визначеного підпунктом 1.3 пункту 161 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» ПК України за ставкою - 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування (підпункт 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України).

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, який з 30.04.2023 винаймає за договором оренди від 01.03.2023 житлове приміщення за місцезнаходженням: Марса Дубай (ДБР), Назва будівлі: ДБР - РІМАЛ 4 -1109, Площа майна (м2 ): 1929.2 м2 Тип майна: Апартаменти 3BR Майно № 1109, Номер приміщення в Управлінні енерго-водо постачання (DEWA): 392-14718-1, Ділянка №: 173.

Відповідно до п. 1.1. доповнення до Договору оренди, передбачається, що Орендар використовуватиме приміщення для житлових цілей лише для використання однією сім`єю. Орендар не повинен використовувати приміщення для здійснення будь-якої професійної, торгівельної або іншої діяльності.

Також, відповідно до Договору оренди від 08.09.2023, позивач з 01.10.2023 по 30.09.2024 винаймає житлове приміщення за адресою: Марса Дубай, Блювотерс Резиденсіз 3 TН8, Тин майна: 4 BR - ТАУНХАУС Номер приміщення в Управлінні енерго-водопостачання (DEWA): 392926504. Вказане підтверджується також свідоцтвом про реєстрацію Договору оренди за законодавством ОАЕ.

Позивач має Ідентифікаційний номер ОАЄ 784-1987-3276000-8 «Золота картка», Дата видачі: 15.11.2023 р; Дата закінчення терміну дії: 14.11.2033 р., Рід занять: Інвестор.

Відповідно до Довідки підтвердження статусу податкового резидента: фізичної особи, Федеральна податкова служба ОАЕ цим підтверджує, що ОСОБА_2 є резидентом Об`єднаних Арабських Еміратів відповідно до Угоди про уникнення подвійного оподаткування між Урядом Об`єднаних Арабських Еміратів та Урядом України, підписаної 22 січня 2003 року. Довідка включає період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року.

Згідно з свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 від 02.09.2016 позивач одружений на ОСОБА_3 .

Відповідно до Ідентифікаційної картки резидента ідентифікаційний номер НОМЕР_3 дружина позивача ОСОБА_4 має ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ОАЕ, Дата видачі: 14.12.2022 р., Дата закінчення терміну дії: 13.12.2024 р., Рід занять: Домогосподарка, Спонсор сім`ї: ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки підтвердження статусу податкового резидента: фізичної особи, Федеральна податкова служба ОАЕ цим підтверджує, що ОСОБА_4 є резидентом Об`єднаних Арабських Еміратів відповідно до Угоди про уникнення подвійного оподаткування між Урядом Об`єднаних Арабських Еміратів та Урядом України, підписаної 22 січня 2003 року. Довідка включає період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року.

Згідно з свідоцтвом про народження дитини серія НОМЕР_4 від 26.10.2016, від шлюбу позивач має дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Відповідно до Ідентифікаційної картки резидента ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , донька позивача ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 має ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , Дата видачі: 14.12.2022 р., Дата закінчення терміну дії: 13.12.2024 р., Спонсор сім`ї: ОСОБА_2 .

Згідно з Договором про навчання дитини між батьками та школою від 20.12.2022, ОСОБА_6 зарахована до навчання у школи GEMS World Academy (ОАЕ) на навчання в 1-му класі 2022-2023 навчального року.

Відповідно до Договору про навчання дитини між батьками та школою від 07.09.2023, ОСОБА_6 зарахована до навчання у школи GEMS World Academy (ОАЕ) на навчання в 2-му класі 2023-2024 навчального року.

Згідно з свідоцтвом про народження дитини серія НОМЕР_6 від 20.10.2021, від шлюбу позивач має дитину ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Ідентифікаційної картки резидента ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , син позивача ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 має ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , Дата видачі: 14.12.2022 р., Дата закінчення терміну дії: 13.12.2024 р., Спонсор сім`ї: ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 26.05.2023 зареєстровано припинення позивача у якості фізичної особи-підприємця.

04 квітня 2024 року ОСОБА_9 , яка діяла за дорученням позивача, звернулася до Відповідача із зверненням про надання індивідуальної податкової консультації щодо практичного застосування норм чинного законодавства.

Позивач повідомив, що 13 липня 2023 року виїхав до сім`ї (дружина, донька, син) до Об`єднаних Арабських Еміратів. Члени сім`ї у березні 2022 року виїхали за межі України. З 30 квітня 2023 року в ОАЕ орендовано житло для постійного проживання, донька з грудня 2022 року очно отримує освіту в навчальному закладі ОАЕ. У період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року перебував у статусі податкового резидента ОАЕ, що підтверджується сертифікатом податкового резиденства фізичної особи від 08 січня 2024 року. На території України платник не має у власності та/або оренді, об`єктів житлової нерухомості. У грудні 2021 року були відчужені усі наявні корпоративні права в юридичних особах - резидентах України. До 26 травня 2023 року звільнився із усіх займаних посад в юридичних особах резидентах України. Як фізична особа - підприємець останній дохід отримав 15 травня 2023 року, 26 травня 2023 року була проведена державна реєстрація припинення фізичної особи - підприємця.

Позивачем поставлено наступне питання: з урахуванням викладених фактичних обставин, податковим резидентом якої держави, у період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року (включно), вважатиметься фізична особа ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 )?

У травні 2024 року позивач отримав від Головного управління ДПС у Харківській області індивідуальну податкову консультацію № 2771/ІПК/20-40-24-07-06 від 17.05.2024.

Позивач вважаючи, що індивідуальна податкова консультація № 2771/ІПК/20-40-24-07-06 від 17.05.2024 не відповідає вимогам чинного законодавства України, звернувся до суду з позовом про визнання її протиправною, скасування та зобов`язання надати у новій індивідуальній податковій консультації відповідь на поставлені у зверненні позивача про надання ІПК від 04.04.2024 питання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки відповідачем при наданні оскаржуваної індивідуальної податкової консультації не дотримані вимоги Податкового кодексу України, зокрема, не наведений опис питання, яке заявлене позивачем у зверненні № 239/ІПК від 08.04.2024, не враховані фактичні обставини, вказані платником, відсутнє обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання норм податкового законодавства, що позбавляє платника податку застосувати її на практиці для вирішення конкретного питання.

Також, за висновком суду, відповідачем не спростовано тверджень позивача щодо застосування у спірних правовідносинах положень Конвенції між Урядом України і Урядом Об`єднаних Арабських Еміратів про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і капітал від 22.01.2003, а відтак, і не доведено правомірність оскаржуваної податкової консультації.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами внаслідок надання позивачу індивідуальної податкової консультації, яку він вважає неправомірною та такою, що не містить відповіді на поставлене у зверненні про надання ІПК від 04.04.2024 питання : «Податковим резидентом якої держави у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 року (включно), з урахуванням викладених фактичних обставин та норм Угоди про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і капітал, яку було ратифіковано Законом України від 19.06.2003 № 1013-IV «Про ратифікацію Угоди між Урядом України і Урядом Об`єднаних Арабських Еміратів про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і капітал», є фізична особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )?»

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За приписами підпункту 14.1.172-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Згідно з пунктом 52.1 статті 52 ПК України за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (пункт 52.2 статті 52 ПК України).

Пунктом 52.3 статті 52 ПК України передбачено, що за вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній, у паперовій або електронній формі. Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, обов`язково повинна містити назву - індивідуальна податкова консультація, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Індивідуальні податкові консультації надаються: в усній формі - контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, а також державними податковими інспекціями; у паперовій та електронній формах - контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, крім державних податкових інспекцій (пункт 52.4 статті 52 ПК України).

Відповідно до пункту 53.1 статті 53 ПК України у разі коли положення індивідуальної податкової консультації суперечать положенням узагальнюючої податкової консультації, застосовуються положення узагальнюючої податкової консультації.

Платник податків та/або податковий агент, які діяли відповідно до податкової консультації, не звільняються від обов`язку сплати податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

За приписами пункту 53.2 статті 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку про те, що податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання й повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.

Отже, індивідуальна податкова консультація, як методична й практична допомога платнику при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо): 1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності; 2) має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана; 3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування; 4) має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

При цьому, платнику надано право оскаржити до суду, як правовий акт індивідуальної дії, податкову консультацію контролюючого органу у випадку, якщо вона, на його думку, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, й скасування судом такої податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Обов`язковими ж складовими письмової податкової консультації є опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03 грудня 2020 року у справі № 805/112/16-а, від 13 серпня 2021 року у справі № 816/1510/16, від 12.06.2024 у справі № 200/3060/22.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 04 квітня 2024 року звернувся до податкового органу зі зверненням про надання індивідуальної податкової консультації щодо практичного застосування норм чинного законодавства, поставивши питання: з урахуванням викладених фактичних обставин, податковим резидентом якої держави, у період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року (включно), вважатиметься фізична особа ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 )?.

У відповідь на вказане звернення відповідачем було надано індивідуальну податкову консультацію № 2771/ІПК/20-40-24-07-06 від 17.05.2024, в якій, серед іншого, було сформовано відповідь на поставлене питання наступного змісту:

«оскільки фізична особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України та у 2023 році перебував на території України понад 183 дні, при цьому місце проживання платника зареєстровано в Україні, був фізичною особою-підприємцем, і станом на 31 грудня 2023 року не знятий з обліку, надав податкову звітність за 2023 рік, має у власності об`єкт рухомого та нерухомого майна в Україні, є засновником юридичних осіб-резидентів України, то у розумінні положень п.п. 14.1.213 п. 14.1 ст. 14 ПК України, це є достатньою підставою для визнання такої особи, в період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року (включно) резидентом України».

Щодо суті порушеного позивачем питання колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до підпунктів 162.1.1-162.1.2 пункту 162.1 статті 162 ПК України, платниками податку є:

162.1.1. фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи;

162.1.1-1. фізична особа - резидент, яка володіє та/або користується (орендує (суборендує), на умовах емфітевзису, постійно користується) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, у частині мінімального податкового зобов`язання;

162.1.2. фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

У розумінні підпункту «в» підпункту 14.1.213 пункту 14.1 статті 14 ПК України, фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні.

У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім`ї або її реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності.

Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.

Якщо всупереч закону фізична особа - громадянин України має також громадянство іншої країни, то з метою оподаткування цим податком така особа вважається громадянином України, який не має права на залік податків, сплачених за кордоном, передбаченого цим Кодексом або нормами міжнародних угод України.

Якщо фізична особа є особою без громадянства і на неї не поширюються положення абзаців першого - четвертого цього підпункту, то її статус визначається згідно з нормами міжнародного права.

Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому цим Кодексом, або її реєстрація як самозайнятої особи.

У разі якщо у розділі IV цього Кодексу використовується термін "резидент" у відповідних відмінках, під цим терміном розуміється "фізична особа - резидент".

Для цілей цього підпункту не вважається достатньою умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи набуття особою статусу електронного резидента (е-резидента).

В силу підпункту 14.1.122 пункту 14.1 статті 14 ПК України, нерезиденти це фізичні особи, які не є резидентами України.

Якщо відповідно до вимог укладеного Україною міжнародного договору, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або укладеного на його підставі міжвідомчого договору та цього Кодексу фінансовий агент зобов`язаний перевіряти та встановлювати, резидентом якої держави є власник або контролююча особа власника рахунку, положення цього підпункту застосовуються в частині, що не суперечить правилам міжнародного договору.

Колегія суддів звертає увагу, що з метою визначення статусу резидента слід враховувати комплекс обставин, зокрема вирішення колізій при тлумаченні понять «резидент» та «нерезидент» врегульовується двосторонніми угодами (конвенціями) про уникнення подвійного оподаткування, в яких уточнюється, яким чином країни, що домовляються, будуть визначати, резидентом якої із них є та чи інша фізична або юридична особа.

Так, Урядом України і Урядом Об`єднаних Арабських Еміратів, бажаючи розвити та поглибити економічні відносини, укладено Угоду про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і капітал, яку було ратифіковано Законом України від 19.06.2003 № 1013-IV «Про ратифікацію Угоди між Урядом України і Урядом Об`єднаних Арабських Еміратів про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і капітал».

Відповідно до статті 1 вказаної Угоди, ця Угода застосовується до осіб, які є резидентами однієї або обох Договірних Держав.

Згідно з частиною 1 статті 2 вказаної Угоди, ця Угода застосовується до податків на доходи і на капітал, що стягуються від імені Договірної Держави або її політико-адміністративних підрозділів, або місцевих органів влади, або місцевих урядів, незалежно від способу їх стягнення.

У розумінні статті 4 вказаної Угоди, Для цілей цієї Угоди термін "резидент Договірної Держави" означає:

a) в Україні:

(i) саму Державу, Уряд України, її політико-адміністративні підрозділи або місцеві органи влади;

(ii) будь-яку фізичну особу, яка за законодавством України є її резидентом;

(iii) будь-яку юридичну особу, яка створена та діє відповідно до законодавства України;

b) в Об`єднаних Арабських Еміратах:

(i) національну особу ОАЕ, будь-яку фізичну особу, яка за законодавством ОАЕ є її резидентом, та будь-яку компанію і будь-яку іншу юридичну особу, яка створена або зареєстрована в ОАЕ; (ii) Уряд Об`єднаних Арабських Еміратів або будь-який його політико-адміністративний підрозділ або місцевий орган влади;

(iii) будь-які урядові установи, створені за державними законами, такі як Центральний банк, фонди, корпорації, управління, організації, агентства або будь-які інші подібні об`єднання, засновані в Об`єднаних Арабських Еміратах;

iv) будь-яке міжурядове об`єднання, засноване в Об`єднаних Арабських Еміратах, у капіталі якого беруть участь Об`єднані Арабські Емірати разом з іншими державами.

У випадку, коли відповідно до положень пункту 1 цієї статті фізична особа є резидентом обох Договірних Держав, її статус визначається відповідно до таких правил:

a) вона вважається резидентом тієї Договірної Держави, де вона має постійне житло. Якщо вона має постійне житло в обох Договірних Державах, вона вважається резидентом тієї Договірної Держави, де вона має більш тісні особисті й економічні зв`язки (центр життєвих інтересів);

b) якщо Договірна Держава, в якій вона має центр життєвих інтересів, не може бути визначена, або коли вона не має постійного житла в жодній з Договірних Держав, вона вважається резидентом тієї Договірної Держави, де вона звичайно проживає;

c) якщо вона звичайно проживає в обох Договірних Державах, або коли вона звичайно не проживає в жодній з них, вона вважається резидентом тієї Договірної Держави, національною особою якої вона є;

d) якщо вона є національною особою обох Договірних Держав або коли вона не є національною особою жодної з них, компетентні органи Договірних Держав вирішують це питання за взаємною згодою.

З аналізу вищевказаних положень Конвенції та ПК України вбачається чіткий перелік критеріїв з метою визначення належності податкового резидентства, кожен із яких потрібно застосовувати в низхідному порядку із застосуванням правила «якщо ні, то наступний».

При цьому, за правилами пункту 3.2 статті 3 ПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 13.07.2023 виїхав на постійне місце проживання до Об`єднаних Арабських Еміратів.

01.03.2023 між ОСОБА_10 (власник, орендодавець) та ОСОБА_11 (орендар) укладено договір оренди (набрав чинності 30.04.2023) відповідно до пункту 1 якого, орендар оглянув приміщення та погодився орендувати приміщення з врахуванням його поточного стану.

Відповідно до пункту 1.1 доповнень до Договору оренди, орендар використовуватиме приміщення для житлових цілей лише для використання однією сім`єю. Орендар не повинен використовувати приміщення для здійснення будь-якої професійної, торгівельної та іншої діяльності.

Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 колегія суддів зауважує, що поняття «постійне місце проживання» та «місце реєстрація» не є тотожними.

Враховуючи положення статті 33 Конституції України (кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом) колегія суддів вважає, що факт реєстрації позивача за певною адресою, беззаперечно не підтверджує фактичне проживання.

За змістом частин першої, другої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Фізична особа може мати кілька місць проживання (частина шоста статті 29 Цивільного кодексу України).

З урахуванням викладеного, під місцем проживання розуміється конкретний об`єкт житлової нерухомості, в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово.

Суд вказує, що такі саме висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 380/7750/20, від 03 жовтня 2023 року у справі № 420/2121/22; від 19 березня 2024 уроку у справі № 160/23621/21.

Відповідно до правового висновку, який постановив ЄСПЛ у справі "Прокопович проти Російської Федерації" від 18 листопада 2004 р (§§ 35-39), концепція "житла", в якому постійно проживає особа, за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке особа займає на законних підставах або встановленому в законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, яка не залежить від класифікації в національному праві. Те, чи є місце конкретного проживання "житлом", яке б тягло захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання. Аналогічні висновки містяться у рішенні у справі "Баклі проти Сполученого Королівства" (Buckley v. United Kingdom) від 25 вересня 1996 р., Reports 1996 IV, §§ 52-54; Доповіді Європейської Комісії у справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995р., §63; Рішенні у справі "Джіллоу проти Сполученого Королівства" (Gillow v. United Kingdom) від 24 листопада 1986 р., Series А, N109, §46; Рішенні Європейської Комісії у справі "Віггінс проти Сполученого Королівства" (Wiggins v. United Kingdom) від 8 лютого 1978р., DR 13, р.40.

Аналогічні висновки викладені також у Правовій позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 30 січня 2013 року в справі №6-125цс12, відповідно до якої згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК України, статті 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені статтею 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.

Враховуючи, відсутність заперечень з боку відповідача щодо виїзду 13.07.2023 ОСОБА_1 на постійне місце проживання до Об`єднаних Арабських Еміратів та укладений 01.03.2023 Договір оренди житлового приміщення місцезнаходження: Об`єднані Арабські Емірати, ОСОБА_12 (ДБР), назва будівлі: ДБР - РІМАЛ 4 -1109, площа майна (м2 ): 1929.2 м2 тип майна: Апартаменти 3BR майно № 1109, номер приміщення в Управлінні енерго -водо постачання (DEWA): 392-14718-1, ділянка №: 173, слід дійти висновку про підтвердження матеріалами справи факту наявності у позивача в Об`єднаних Арабських Еміратах постійного житла з метою проживання там із сім`єю.

Водночас, відомостей про наявність у позивача житла для постійного проживання в Україні, матеріали справи не містять, а сторони на такі обставини не покликаються.

Щодо визначення центру життєвих інтересів (тісні особисті й економічні зв`язки) колегія суддів виходить з такого.

За своїм значенням, особисті та економічні зв`язки є рівнозначними критеріями для цілей визначення резидентського статусу фізичної особи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що після початку повномасштабного вторгнення на території України, всі члени сім`ї позивача (дружина, син та донька) виїхали за межі України в Об`єднані Арабські Емірати і після цього не повертались.

З долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що дружина позивача ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала від ОАЕ м. Шарджа ідентифікаційну картку резидента.

Відповідно до довідки-підтвердження статусу податкового резидента, Федеральна податкова служба ОАЕ підтверджує, що ОСОБА_4 є резидентом ОАЕ відповідно до Угоди про уникнення подвійного оподаткування між Урядом ОАЕ та Урядом України, підписаної 22 січня 2003 року. Довідка включає період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року.

Дочка позивача ОСОБА_5 , а також син ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримали від ОАЕ м. Шарджа ідентифікаційні картки резидентів.

Згідно з Договорами про навчання дитини між батьками та школою від 20.12.2022, від 07.09.2023, ОСОБА_6 зарахована до навчання у школи GEMS World Academy (ОАЕ).

Таким чином, колегія суддів вважає підтвердженим факт того, що центр життєвих інтересів позивача (сім`я) знаходиться у Об`єднаних Арабських Еміратах, що вказує на те, що у ОСОБА_1 існує більш тісний особистий зв`язок із ОАЕ, аніж з Україною.

Посилання контролюючого органу на наявність у позивача станом на 31 грудня 2023 року статусу зареєстрованої фізичної особи-підприємця та перебування на обліку з огляду на відомості витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до яких з 26.05.2023 зареєстровано припинення ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця, є такими, що не відповідають дійсності.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про те, що перебування позивача протягом січня-травня 2023 року на спрощеній системі оподаткування є достатньою підставою для визнання такої особи протягом 2023 року резидентом України, колегія суддів враховує, що по-перше, термін його перебування платником єдиного податку у 2023 році становив менше 5 місяців, а по-друге, правомірність перебування ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування не є предметом розгляду даної справи, що у сукупності із встановленими вище обставинами не може свідчити про наявність центру життєвих інтересів у 2023 році саме в Україні.

Так само, на переконання колегії суддів, наявність автомобіля з українською реєстрацією, гаражу та відкритих рахунків в банківських установах України, у розумінні підпункту «в» підпункту 14.1.213 пункту 14.1 статті 14 ПК України та статті 4 Угоди, з огляду на місце постійного проживання позивача та його сім`ї в ОАЕ не є достатніми обставинами для того, щоб пов`язувати податкове резидентство ОСОБА_1 саме із Україною.

Колегія суддів враховує, що критерій визначення факту перебування в Україні не менше 183 днів (у контексті прив`язки фізичної особи до резидентства України) підлягає застосуванню лише у випадку неможливості визначення держави, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав.

Беручи до уваги, що у даній справі, як центр життєвих інтересів ОСОБА_1 , так і його постійне місце проживання знаходиться в ОАЕ, факт перебування позивача в 2023 році на території України не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року не є умовою для віднесення позивача до резидента України.

Крім того, сторонами не спростовується, що у грудні 2021 року ОСОБА_1 відчужив всі наявні у нього корпоративні права в юридичних особах-резидентах України.

Останній дохід, як фізична особа-підприємець, позивач отримав у травні 2023 року, що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні.

Колегією суддів з долучених відповідачем до апеляційної скарги доказів встановлено, що ОСОБА_1 лише у період з січня 2023 року по травень 2023 року подавались до контролюючого органу податкові декларації платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні.

Водночас, індивідуальна податкова консультація містить відомості про надання ОСОБА_1 податкової звітності за весь 2023 рік, що не знайшло свого підтвердження в ході апеляційного перегляду.

15.11.2023 ОСОБА_1 отримав від ОАЕ м. Дубай «Золоту картку», терміном дії до 14.11.2033, рід занять «Інвестор».

Відповідно до довідки-підтвердження статусу податкового резидента, Федеральна служба ОАЕ підтверджує, що ОСОБА_2 є резидентом Об`єднаних Арабських Еміратів відповідно до Угоди про уникнення подвійного оподаткування між Урядом Об`єднаних Арабських Еміратів та Урядом України, підписаної 22 січня 2003 року.

Однак, у наданій відповідачем ІПК взагалі не міститься будь-якого обґрунтування причин не взяття до уваги того факту, що у період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року позивач перебував у статусі податкового резидента ОАЕ, у контексті недопущення подвійного оподаткування платника податку.

За встановлених у справі обставин, починаючи із травня 2023 року у ОСОБА_1 відсутні будь-які економічні зв`язки із Україною, що залишилося поза увагою контролюючого органу, який не надав будь-якої оцінки знаходження центру особистих зв`язків ОСОБА_1 (сім`ї) у 2023 році на території ОАЕ.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у 2023 році позивач мав місце постійного проживання та тісні особисті зв`язки (центр життєвих інтересів) у м. Дубай, Об`єднані Арабські Емірати, а тому ОСОБА_1 у вказаний період не підпадав під визначення резидента України у розумінні ПК України.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що функція податкової консультації полягає у допомозі платнику податку стосовно практичного використання конкретної норми закону або іншого нормативно-правового акту, який стосується оподаткування.

Разом з цим, спірна індивідуальна податкова консультація № 2771/ІПК/20-40-24-07-06 від 17.05.2024 не відповідає вимогам, встановленим у пункті 52.4 статті 52 ПК України, оскільки при її складанні не дотримано обов`язкових вимог, зокрема, ІПК не містить висновку з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства та роз`яснення з поставленого позивачем питання. Вказане відповідачем не спростовано.

Надавши неякісну та/або незаконну консультацію податковий орган порушив право платника податку на отримання інформації про практичне застосування норм законодавства та відповідного блага, передбаченого пунктом 53.1 статті 53 ПК України, у вигляді отримання консультації, яка могла б дозволити платнику податків застосувати норму податкового законодавства певним чином без ризику притягнення до відповідальності.

Схожі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17.04.2018 у справі № 826/2032/16, від 22.10.2019 у справі № 520/10111/18, від 28.01.2020 у справі № 804/8131/16, від 24.04.2020 у справі № 805/1461/17-а, від 18.05.2020 у справі № 810/2842/16.

Доповнюючи відповідну правову позицію, Верховний Суд у постанові від 31.01.2023 у справі № 160/4350/22 відзначив, що метою податкової консультації є викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння податковим органом змісту правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

Колегія суддів враховує, що положеннями пункту 52.1 статті 52 ПК України встановлено 25-денний строк надання відповіді на отримане звернення про надання індивідуальної податкової консультації, що настає за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Всупереч наведеній нормі права спірну податкову консультацію сформовано лише через 39 днів.

Будь-яких відомостей про неможливість своєчасного розгляду отриманого звернення ОСОБА_1 та продовження строку його розгляду у передбачений ПК України спосіб, матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Разом з цим, контролюючий орган, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не довів належними та допустимими доказами відповідність наданої податкової консультації вимогам, встановленим у пункті 52.4 статті 52 ПК України.

Враховуючи, що відповідач надав необґрунтовану та неякісну відповідь на поставлене позивачем питання, оскаржувана індивідуальна податкова консультація Головного управління ДПС у Харківській області № 2771/ІПК/20- 40 -24 -07- 06 від 17.05.2024 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Щодо правомірності обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права ОСОБА_1 колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до пункту 53.2 статті 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

З наведеного слідує, що а силу приписів абзацу 2 пункту 53.2 статті 53 ПК України, після скасування спірної податкової консультації та набрання рішенням законної сили у цій справі, у податкового органу виникає безальтернативний обов`язок щодо надання нової податкової консультації, з урахуванням висновків суду.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності,- за її межами.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Оскільки обов`язок скласти нову індивідуальну податкову консультацію виникає у податкового органу в силу приписів податкового законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи, що надана на звернення позивача контролюючим органом індивідуальна податкова консультація № 2771/ІПК/20- 40 -24 -07- 06 від 17.05.2024 не відповідає обов`язковим ознакам, встановленим пунктом 52.4 статті 52 ПК України, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту ОСОБА_1 буде зобов`язання Головного управління ДПС у Харківській області надати ОСОБА_1 нову індивідуальну податкову консультацію на поставлене у його зверненні від 04.04.2024 питання, з урахуванням висновків апеляційного суду, викладених у цій постанові.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 по справі № 520/23643/24 слід змінити в частині обраного судом способу захисту порушеного права, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення суду в наступній редакції: «зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області (Україна, 61057, Харківська область, місто Харків, вулиця Пушкінська, будинок 46, ) надати ОСОБА_1 нову індивідуальну податкову консультацію на поставлене у його зверненні від 04.04.2024 питання, з урахуванням висновків апеляційного суду, викладених у цій постанові».

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 по справі № 520/23643/24 є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 по справі № 520/23643/24 - змінити в частині обраного судом способу захисту порушеного права, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення суду в наступній редакції: «зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області (Україна, 61057, Харківська область, місто Харків, вулиця Пушкінська, будинок 46, ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) нову індивідуальну податкову консультацію на поставлене у його зверненні від 04.04.2024 питання, з урахуванням висновків апеляційного суду, викладених у цій постанові».

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 по справі № 520/23643/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко С.П. Жигилій