Справа № 640/21288/20
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 р. Справа № 640/21288/20

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30 липня 2020 року № 112, яким відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку з настанням інвалідності II групи внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Міністерством оборони України протиправно відмовлено йому в призначенні одноразової грошової допомоги, що має виплачуватися у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. За доводами позивача, він має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, Київським окружним адміністративним судом направлено адміністративну справу №640/21288/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - до Харківського окружного адміністративного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2025 дана справа передана на розгляд судді.

Ухвалою суду від 21.02.2025 прийнято адміністративну справу до розгляду. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного провадження. Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання копії ухвали про прийняття справи до розгляду подати до суду відзив на адміністративний позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про прийняття справи до розгляду надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого виклав свої заперечення проти позову, зазначивши про відсутність підстав для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги. Відповідач зазначив, що позивач з 12.11.1974 по 01.11.1995 проходив військову службу у ЗС СРСР та ЗС Російської Федерації. Позивач на час його звільнення в запас (1995 рік) перебував на території Російської Федерації, був військовослужбовцем іншої держави - Російської федерації, та був звільнений у запас на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 у відповідності до Закону Російської Федерації, при звільненні отримував виплати, що були передбачені законодавством Російської Федерації. Отже, з наведеного вбачається, що на момент звільнення з військової служби позивач не був військовослужбовцем Збройних Сил України, а був військовослужбовцем іншої держави і до нього не можуть застосовуватися положення Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". При цьому, на території України позивач військову службу в Збройних Силах України не проходив. Просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є ветераном війни, особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 05.10.2017. (а.с. 15)

Позивач має статус учасника бойових дій, що вбачається з посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 07.08.1997. (а.с. 16)

У період з 12.11.1974 по 01.11.1995 позивач проходив військову службу в складі військ Збройних Сил колишнього СРСР та в Збройних Силах Російської Федерації.

Під час проходження військової служби в складі військ Збройних Сил колишнього СРСР позивач приймав участь у бойових діях в Афганістані з 16.10.1984 по 18.11.1986.

Зазначені обставини щодо проходження позивачем служби та участі в бойових діях вбачаються з наявної в матеріалах справи довідки від 28.03.2017 № гсз/129, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17) та не заперечуються сторонами.

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, складеного на підставі протоколу засідання ЦВЛК № 1967 від 17.07.2017, вбачається, що захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1956 року народження, а саме: «Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 2, ризик 3. ІХС; Стенокардія напруження ІІ-ІІІ ФК. Атеросклеротичний кардіосклероз зі стенозом клапанів аорти. СН II-А ст. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ (два-три) ст., прогресуючий, кризовий перебіг з вираженим церебрастенічним синдромом, двобічною пірамідною недостатністю, емоційно-вольовою нестійкістю, мнестичним зниженням, вираженою вегето-судинною дисфункцією, частими (2-3 р/тиждень) судинними кризами змішаного ґенезу (лікворо-гіпертензивні та вертебро-базилярні), сінкопальні стани (16.03.2017). Церебральний арахноїдит з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, стійко вираженими цефалгічним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією III ст., вестибуло-сеісорними і вегетативними реакціями III ст. Остеоартроз з переважним ураженням плечових, ліктьових та колінних суглобів», що підтверджується медичною документацією (виписками із медичних карт, консультаційними заключеннями, висновком спеціаліста, записами в амбулаторній медичній карті), - Захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. (а.с. 13)

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 18.07.2017 серія АВ № 1778111 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності (захворювання, так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії). Інвалідність встановлена безстроково. (а.с. 14)

Позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою, в якій просив здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Заява позивача була направлена ІНФОРМАЦІЯ_3 для розгляду до Міністерства оборони України. Міністерством оборони України листом від 17.07.2018 було повідомлено позивача про відмову у виплаті йому одноразової допомоги.

Зазначені обставини встановлені судом з рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2020 по справі №640/3035/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач, не погодившись з відмовою Міністерства оборони України, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з відповідним позовом.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 по справі №640/3035/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України задоволено частково. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути подані ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, та прийняти відповідне рішення. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2020 по справі №640/3035/19 Міністерством оборони України повторно розглянуло документи позивача про призначення йому одноразової грошової допомоги та дійшло висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги старшому прапорщику в запасі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), якого 26.10.1995 звільнено з військової служби зі Збройних Сил Російської Федерації та 18.07.2017 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія АВ № 0778111 від 18.07.2017), що вбачається з витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.07.2020 № 112. (а.с. 12)

У зазначеному витягу вказується, зокрема, що розрахунок при звільненні з військової служби ОСОБА_1 здійснювався військовою частиною НОМЕР_1 Російської Федерації ( АДРЕСА_1 ). Також, зазначено, що виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям Збройних Сил інших держав не передбачено, тому в Міністерства оборони України відсутні законодавчі підстави для виплати допомоги за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік.

Позивач не погодився з відмовою Міністерства оборони України в призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Так, змістом спірних правовідносин є питання щодо наявності чи відсутності підстав для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги як особі, інвалідність якої встановлено внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робите те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Нормою частини 2 цієї статті Закону № 2011-XIІ визначено порядок правового регулювання виплати одноразової грошової допомоги та передбачено критерії для встановлення умов її виплати, зокрема, за суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XIІ (в редакції чинній до 01.01.2017) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Водночас, 01.01.2017 набрали чинності положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі - Закон №1774-VIII), якими норми пункту 4 частини 2статті 16 Закону № 2011-XIІ викладено в новій редакції, відповідно до якої, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Також, згідно з пунктом 6 частини другої статті 16 Закону № 2011-XIІ, в редакції Закону №1774-VIII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Частиною 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, підпунктом 2 пункту 6 Порядку № 975 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 18.05.2017 №335, яка застосовується з 01.01.2017) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, суд зазначає, що з 01.01.2017, після набрання чинності Законом № 1774-VIII, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення особі інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону №2011-ХІІ, після спливу трьох місяців від дня звільнення зі строкової військової служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

При цьому пунктом 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Так, судом з матеріалів справи встановлено, що позивач у період з 12.11.1974 по 01.11.1995 проходив військову службу в складі військ Збройних сил колишнього СРСР та Збройних Силах Російської Федерації. Під час проходження військової служби в складі військ Збройних сил колишнього СРСР позивач приймав участь у бойових діях в Афганістані з 16.10.1984 по 18.11.1986. Позивач звільнений з військової служби зі Збройних Сил Російської Федерації в 1995 році.

Відомостей щодо подальшого проходження позивачем військової служби та участі в бойових діях матеріали справи не містять.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 18.07.2017 серія АВ № 1778111 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності (захворювання, так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії) з 18.07.2017. Інвалідність встановлена безстроково. (а.с. 14)

Зважаючи на ту обставину, що на дату встановлення позивачу інвалідності ІІ групи 18.07.2017, пунктом 6 частини другої статті 16 Закону №2011-XIІ не передбачалось можливості здійснення виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби, то позивач відповідного права на отримання одноразової грошової допомоги не набув.

Таким чином, оскільки позивачу вперше інвалідність встановлена більше ніж через три місяці після звільнення з військової служби в 1995 році (майже через 22 роки), право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону № 2011-ХІІ у позивача відсутнє.

Висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 21.12.2021 у справі № 808/1290/18, від 21.11.2019 у справі № 2040/5602/18, від 02.04.2020 у справі № 823/207/18, від 11.03.2021 у справі № 813/1488/18, від 20.04.2021 у справі № 1640/2919/18.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 04.05.2023 в адміністративній справі № 640/11033/19.

Більш того, суд приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності підстав для виплати Міністерством оборони України позивачу спірної одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що позивач проходив військову службу перед звільненням та був звільнений зі Збройних Сил іншої держави (Російської Федерації) в 1995 році.

Зазначених обставин позивачем не спростовано. Відомостей щодо проходження позивачем військової служби та звільнення з військової служби в Збройних Силах України матеріали справи не містять.

Також, матеріали справи не містять відомостей щодо того, що позивач раніше не отримував спірну одноразову грошову допомогу в іншій державі, зі Збройних Сил якої був звільнений.

Так, під час розгляду справи позивачем не доведено та судом не встановлено обставин, що б вказували на наявність у позивача права на отримання спірної одноразової грошової допомоги.

Так само, позивачем не доведено та судом не встановлено протиправність рішень чи дій (бездіяльності) з боку відповідача в спірних правовідносинах.

За викладених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування пункту 2 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30 липня 2020 року №112, яким відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Як наслідок, не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку з настанням інвалідності II групи внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу в судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначені висновки суду, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6, 03168, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН