Справа № 640/16588/21
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2025 року м. Рівне №640/16588/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕГАС-СК» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕГАС-СК» 14.06.2021 подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Київської митниці Держмитслужби (надалі - відповідач), у якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 23.03.2021 №UA100300/2021/000280/2 та від 29.04.2021 № UA100300/2021/000310/2. Згідно з позовною заявою, вимоги товариства ґрунтуються на тому, що за наявності усіх необхідних документів, декларант позивача звернувся до митного органу для здійснення митного оформлення товарів. При визначенні митної вартості товарів декларантом було обрано перший метод - за ціною договору. Сторона позивача стверджує, що відповідачем протиправно, в порушення норм статті 57 Митного кодексу України та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару, здійснено визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом - резервним. Внаслідок цього було прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів. Сторона позивача вважає, що відповідач безпідставно поставив під сумнів весь поданий йому пакет документів і необґрунтовано витребував додаткові документи, оскільки митним органом не доведено обставин, які б свідчили про існування у нього достатніх підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення позивачем числового значення митної вартості імпортованих товарів. За сукупністю наведених обставин, позивач просить позов задовольнити повністю.

Згідно з відзивом на позовну заяву митниця позов не визнає. В обґрунтування заперечень покликається на те, що при проведенні у відповідності до положень статті 54 Митного кодексу України контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення позивачем, митницею встановлено наявність в документах неточностей. За таких підстав та відповідно до вимог Митного кодексу України, посадовою особою відповідача було направлено позивачу електронну вимогу щодо надання додаткових документів з метою підтвердження заявлених відомостей у митній декларації. Сторона відповідача вказує, що у повній відповідності з частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України, митним органом обґрунтовано та правомірно було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. За наведеного відповідач зауважує, що рішення про коригування митної вартості товарів є такими, що прийняті в межах повноважень та на підставі чинного законодавства України. З огляду на це, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач подав відповідь на відзив в якому на спростування доводів відзиву наводить схожі за змістом позову доводи та аргументи.

Ухвалою суду від 09.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Законом України №2825-IX від 13.12.2022, що набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Згідно з розділом II Прикінцеві та перехідні положення цього Закону, адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

На виконання вказаного положення Державна судова адміністрація України наказом № 399 від 16.09.2024 затвердила Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва.

Відповідно до цього Порядку, 08.11.2024 здійснено пакетний автоматизований розподіл судових справ, за яким Рівненському окружному адміністративному суду, з урахуванням навантаження та за принципом випадковості, визначено до передачі 460 справ.

Наказом В.о. керівника апарату Київського окружного адміністративного суду № 45-0д/ка від 31.12.2024, затверджено графік передачі справ, відповідно до якого справи передані Рівненському окружному адміністративному суду 14.02.2025.

На виконання рішення зборів суддів Рівненського окружного адміністративного суду (протокол № 3 від 21.11.2024 та № 4 від 13.12.2024), комісією прийнято справи, а Відділом документального забезпечення проведено їх реєстрацію та автоматизований розподіл.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2025 для розгляду справи № 640/16588/21 визначено суддю Т.О. Комшелюк.

Ухвалою суду від 10.03.2025 прийнято до провадження судді Комшелюк Т.О. адміністративну справу № 640/16588/21. Вирішено розгляд справи здійснювати спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 11.03.2025 здійснено заміну відповідача Київську митницю Держмитслужби на правонаступника - Київську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕРЕМОГА ФУД" зареєстроване як юридична особа 08.06.2025, номер запису в ЄДРПОУ 0004451.

01.12.2020 між компанією ZHEJIANG SUNSHINE LEISURE PRODUCTS CO., LTD (CHINA) (далі - Продавець) та покупцем - Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕГАС-СК» (Україна) (далі - Позивач) було укладено зовнішньоекономічний контракт № 1-ZSLP, на підставі якого Продавець продає, а Позивач купує спортивне обладнання, фітнес-аксесуари, спортивний одяг, взуття та аксесуари та оплачує його за кількістю, асортиментом і ціною, вказаними в проформа-інвойсі(-ах).

09.02.2021 Постачальником виписано на товари рахунок-фактуру (інвойс) № LJ200389-1, а 28.02.2021 рахунок-фактуру (інвойс) № LJ200389-2.

Оплата підтверджується банківськими документами в іноземній валюті № 71591 від 18.03.2021 на суму 6985,44 доларів США та № 7957767 від 19.03.2021 на суму 22460,04 доларів США.

22.03.2021 та 29.04.2021 з метою митного оформлення ввезеного на територію України товарів, декларантом було подано електронні митні декларації № UA100300/2021/006775 на товар № 1, № 2, із заявленою митною вартістю товару в сумі 849555,33грн та № UA100300/2021/010685 на товар № 1, із заявленою митною вартістю товару в сумі 243119,03грн, відповідно.

Декларантом обрано перший метод визначення митної вартості - за ціною договору.

До митної декларації від 22.03.2021 № UA100300/2021/006775, декларантом долучені наступні документи:

- пакувальний лист (Packing list) б.н від 09.02.2021;

- рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № LJ20038-1 від 09.02.2021;

- прайс лист виробника товару від 09.02.2021;

-коносамент (Bill of lading) № ZTJ2003905ICSCOZNB від 05.02.2021;

- міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) № 0567 від 19.03.2021;

- сертифікат про походження товару (Certificate of origin) № C60152 від 27.02.2021;

- довідка про транспортні витрати № 01-30/-19 від 19.03.2021,

- рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг № 1131 від 19.03.2021;

- акт надання транспортних послуг № 1137 від 19.03.2021;

- банківський платіжний документ № 95767 від 18.03.2021;

- митна декларація країни відправлення № 00026616 від 03.02.2021;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів, що декларуються, № 1-ZSLP від 01.12.2020,

- договір (контракт) про надання транспортно-експедиційних послуг № 4 від 05.12.2020.

До митної декларації від 29.04.2021 № UA100300/2021/010685, декларантом долучені наступні документи:

- пакувальний лист (Packing list) б.н від 28.02.2021;

- рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № LJ20038-2 від 28.02.2021;

- прайс лист виробника товару від 28.02.2021;

- коносамент (Bill of lading) від 12.03.2021 № ZEN207916335A;

- міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) № 057710 від 28.04.2021;

- сертифікат про походження товару (Certificate of origin) Nє C6015 від 10.03.2021;

- довідка про транспортні витрати № 01-04/-05 від 28.04.2021;

- рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг № 1531 від 28.04.2021;

- акт надання транспортних послуг № 1536 від 28.04.2021;

- банківський платіжний документ № 71591 від 17.03.2021;

- митна декларація країни відправлення № 19313629 від 05.03.2021;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів, що декларуються, № 1-ZSLP від 01.12.2020;

- договір (контракт) про надання транспортно-експедиційних послуг № 4 від 05.12.2020.

23.03.2021 за результатами аналізу поданої митної декларації від 22.03.2021 № UA100300/2021/006775 та доданих до неї документів, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA100300/2021/000180/2.

Спірне рішення містить опис підстав для коригування митної вартості:

«Враховуючи положення статей 8 та 9 Конституції України, статті 4 Митного кодексу України, статті 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи и торгівлю 1994 року та рекомендацій представників Європейської комісії щодо залучення Інструменту технічної допомоги та обміну інформацією (ТАІЕХ), орган доходів і зборів має право упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, подано для цілей митної оцінки під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару та зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товару шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості наявності в поданих зазначеними особами документів всіх відомостей, ще підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено, що документи надані не в повному обсязі і містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема: витрати, понесені на транспортування, а саме - у відповідності по договору про надання експедиційних послуг від 05.12.2020 № 4 пунктами 2.1.1 та 2.1.2 передбачено витрати на оплату послуг та робіт з організації перевалки, зберігання, страхування, перевезення та додаткові роботи, передбачені п 2.1.2. Декларантом не надано документи та рахунки, які підтверджують факт проплат по даним витратам та не надано числових значень даних витрат, які піддаються обчисленню та формують загальну ціну вартості перевезення, наданий акт від 19.03.2021 № 1137 та рахунок про сплату послуг транспортування не містить інформації про витрати, понесені відповідно п 2.1.1 та 2.1.2. Не підтверджено документально витрати, які передбачені пунктом 3.5 та 3.6 поговору та витрати на страхування передбачені пунктом 7 договору. Згідно умов зовнішньоекономічного поговору контракту № 1-ZSLP від 01.12.2020 пунктом 2 та 3 передбачені витрати на страхування, цими пунктами також прописано подання погодженої сторонами проформи інвойсу, який на погляд Митного органу подано не було. Відповідно до п. 4 контракту ціна товару включає в себе вартість тари упаковки, маркування та робіт по його виконанню, вартість митного оформлення в країні експорту та інших витрат.

Митному органу не надано числові значення зазначених витрат, які піддаються обчисленню та формують ціну товару. Надана на розгляд декларація країни експорту № 00026616 від 22.03.2021 містить дані про 6 товарних позицій партії товару, що йде в розбіжність з даними заявленими по поданій до митного оформлення МД від 22.03.2021 № UА100300/2021/006775 та не дає можливість ідентифікувати вказаний документ з даною партією товару за його асортиментом та артикульними позиціями. Надана довідка ТОВ «Хілдом Логістікс» про транспортні витрати від 19.03.2021 № 01-30/19 не дає можливості перевірити правильність заявлених числових значень транспортних витрат, так як перевезення товару згідно інформації наведеній в CMR № 0567 від 19.03.2021 здійснювалось ТОВ «Експрес Фаворит». Документи які підтверджують оплату винагороди за перевезення товару, а також взаємозв`язок та взаєморозрахунки між даними підприємствами також не надано. Також згідно вищевказаної довідки страхування вантажу не здійснювалось, але не зазначено вартість навантажувальних робіт, що передбачено умовами поставки «FOB NINGBO». Разом з тим, повідомляємо, при заявлені декларантом митної вартості товарів на умовах поставки згідно з Інкотермс «FOB - NINGBO», як це зазначено у ЕМД, відповідно до частини 2 статті 53 МК України, для підтвердження витрат по доставці товару до кордону України надаються перевізні (транспортні) документи, визначені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599.

Тому відповідно до ч.2 ст. 58 МК України з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.

Зазначаємо, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (ч.2 ст.58 МК України).

Тому відповідно до ч.2 ст. 58 МК України з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.

З метою підтвердження числових складових митної вартості від декларанта витребувано відповідно до вимогам ч. 3 ст.53, ст. 54, 57 МК України додаткові документи згідно з переліком, викладеним у електронному повідомленні. Однак, декларантом надано не всі документи із переліку, тобто декларантом не вжито заходів встановлених ч.2 ст. 52, ч.3 ст. 53, ст. 58 МК України для підтвердження заявленої митної вартості та методу її визначення. Декларант, листом від 23.03.2021, надісланому шляхом електронного повідомлення, попросив завершити митне оформлення у строк визначений ст.255 МКУ, тобто декларант відмовився від подання всіх необхідних додаткових документів, а отже декларантом не вжито заходів встановлених ч.2 ст. 52, ч.3 ст. 53, ст. 58 МКУ для підтвердження заявленої митної вартості та методу її визначення. У зв`язку із зазначеним, керуючись положеннями ч. 6 ст. 54 та ч. 2 ст. 58 МКУ, заявлену декларантом митну вартість за ціною договору щодо товарів які імпортуються підтвердити неможливо. Посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до ч.4 ст.57 МКУ. Жодних вимог у порядку 4.6 ст. 55 МКУ від декларанта не надходило. За результатами проведених консультацій встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б - за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до ст. 59, 60 МКУ неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за ціною договору. При цьому, декларантом під час проведення з ним консультацій, такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування вказаних методів. Методи визначення митної вартості 2в та 2г - на основі віднімання та додавання вартостей - не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю у митниці відомостей по всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. За умовами ст. 62, 63 МКУ, така інформація надається декларантом або уповноваженою ним особою. До митного оформлення такої інформації надано не було. У митниці така інформація також відсутня. Під час проведення з декларантом консультацій, такої інформації не надано, а тому методи на основі віднімання чи додавання вартостей в даному випадку не можуть бути застосовані. Натомість, у митного органу наявна інформація що відповідає ч.2 ст.64 МКУ та є підставою для застосування другорядного методу 2 ґ-резервного методу. Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано. Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару та рівень митної вартості товару згідно з джерелом інформації: товар № 1 - 4,01USD/кг (МД від 09.02.2021 № UA110130/2021/3143, МД від 09.02.2021 № UA110130/2021/3140), товар № 2 - 4,01USD/кг (МД від 09.02.2021 № UA100020/2021/573736, МД від 11.02.2021 № UA500020/2021/4520). Декларант має право на випуск товарів у вільний обіг за умови надання гарантій відповідно до розділу Х МКУ. Декларант має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості товарів у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або до суду. Перелік вимог щодо подання додаткових документів, передбачених ст. 53 МКУ, за умови надання яких митна вартість може бути визнана (за наявності): - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, вартість навантажувально-розвантажувальних робіт;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

- копію митної декларації країни відправлення;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Наголошуємо про право митного органу щодо потреби в уточненні будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митної оцінки, визначене статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року, яка є невід`ємною частиною Угоди про заснування Світової організації торгівлі.».

29.04.2021 за результатами аналізу поданої митної декларації від 29.04.2021 № UA100300/2021/010685 та доданих до неї документів, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA100300/2021/000310/2.

Спірне рішення містить опис підстав для коригування митної вартості:

«Враховуючи положення статей 8 та 9 Конституції України, статті 4 Митного кодексу України, статті 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи и торгівлю 1994 року та рекомендацій представників Європейської комісії щодо залучення Інструменту технічної допомоги та обміну інформацією (ТАІЕХ), орган доходів і зборів має право упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, подано для цілей митної оцінки під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару та зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товару шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості наявності в поданих зазначеними особами документів всіх відомостей, ще підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено, що документи надані не в повному обсязі і містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема: витрати, понесені на транспортування, а саме - у відповідності по договору про надання експедиційних послуг від 05.12.2020 № 4 пунктами 2.1.1 та 2.1.2 передбачено витрати на оплату послуг та робіт з організації перевалки, зберігання, страхування, перевезення та додаткові роботи, передбачені п 2.1.2. Декларантом не надано документи та рахунки, які підтверджують факт проплат по даним витратам та не надано числових значень даних витрат, які піддаються обчисленню та формують загальну ціну вартості перевезення, наданий акт від 28.04.2021 № 1536 та рахунок про сплату послуг транспортування не містить інформації про витрати, понесені відповідно п 2.1.1 та 2.1.2. Не підтверджено документально витрати, які передбачені пунктом 3.5 та 3.6 поговору та витрати на страхування передбачені пунктом 7 договору. Згідно умов зовнішньоекономічного поговору контракту № 1-ZSLP від 01.12.2020 пунктом 2 та 3 передбачені витрати на страхування, цими пунктами також прописано подання погодженої сторонами проформи інвойсу, який на погляд Митного органу подано не було. Відповідно до п. 4 контракту ціна товару включає в себе вартість тари упаковки, маркування та робіт по його виконанню, вартість митного оформлення в країні експорту та інших витрат.

Митному органу не надано числові значення зазначених витрат, які піддаються обчисленню та формують ціну товару. Надана на розгляд декларація країни експорту № 19313629 від 05.03.2021 містить дані про 6 товарних позицій партії товару, що йде в розбіжність з даними, заявленими по поданій до митного оформлення МД від 29.04.2021 № UА100300/2021/010685 та не дає можливість ідентифікувати вказаний документ з даною партією товару за його асортиментом та артикульними позиціями. Надана довідка ТОВ «Хілдом Логістікс» про транспортні витрати від 28.04.2021 № 01-04/05 не дає можливості перевірити правильність заявлених числових значень транспортних витрат, так як перевезення товару згідно інформації наведеній в CMR № 057710 від 28.04.2021 здійснювалось ТОВ «Forcetrans». Документи які підтверджують оплату винагороди за перевезення товару, а також взаємозв`язок та взаєморозрахунки між даними підприємствами також не надано. Також згідно вищевказаної довідки страхування вантажу не здійснювалось, але не зазначено вартість навантажувальних робіт, що передбачено умовами поставки «FOB NINGBO». Разом з тим, повідомляємо, при заявлені декларантом митної вартості товарів на умовах поставки згідно з Інкотермс «FOB - NINGBO», як це зазначено у ЕМД, відповідно до частини 2 статті 53 МК України, для підтвердження витрат по доставці товару до кордону України надаються перевізні (транспортні) документи, визначені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599.

Тому відповідно до ч.2 ст. 58 МК України з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.

Зазначаємо, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (ч.2 ст.58 МК України).

Тому відповідно до ч.2 ст. 58 МК України з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.

З метою підтвердження числових складових митної вартості від декларанта витребувано відповідно до вимогам ч. 3 ст.53, ст. 54, 57 МК України додаткові документи згідно з переліком, викладеним у електронному повідомленні. Однак, декларантом надано не всі документи із переліку, тобто декларантом не вжито заходів встановлених ч.2 ст. 52, ч.3 ст. 53, ст. 58 МК України для підтвердження заявленої митної вартості та методу її визначення. Декларант, листом від 29.04.2021, надісланому шляхом електронного повідомлення, попросив завершити митне оформлення у строк визначений ст.255 МКУ, тобто декларант відмовився від подання всіх необхідних додаткових документів, а отже декларантом не вжито заходів встановлених ч.2 ст. 52, ч.3 ст. 53, ст. 58 МКУ для підтвердження заявленої митної вартості та методу її визначення. У зв`язку із зазначеним, керуючись положеннями ч. 6 ст. 54 та ч. 2 ст. 58 МКУ, заявлену декларантом митну вартість за ціною договору щодо товарів які імпортуються підтвердити неможливо. Посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до ч.4 ст.57 МКУ. Жодних вимог у порядку 4.6 ст. 55 МКУ від декларанта не надходило. За результатами проведених консультацій встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б - за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до ст. 59, 60 МКУ неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за ціною договору. При цьому, декларантом під час проведення з ним консультацій, такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування вказаних методів. Методи визначення митної вартості 2в та 2г - на основі віднімання та додавання вартостей - не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю у митниці відомостей по всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. За умовами ст. 62, 63 МКУ, така інформація надається декларантом або уповноваженою ним особою. До митного оформлення такої інформації надано не було. У митниці така інформація також відсутня. Під час проведення з декларантом консультацій, такої інформації не надано, а тому методи на основі віднімання чи додавання вартостей в даному випадку не можуть бути застосовані. Натомість, у митного органу наявна інформація що відповідає ч.2 ст.64 МКУ та є підставою для застосування другорядного методу 2ґ-резервного методу. Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано. Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару та рівень митної вартості товару згідно з джерелом інформації: товар № 1 - 4,01USD/кг (МД від 09.02.2021 № UA110130/2021/3143 4, 01USD/кг (МД від 23.03.2021 № UA100380/2021/78724 4,01USD/кг. Декларант має право на випуск товарів у вільний обіг за умови надання гарантій відповідно до розділу Х МКУ. Декларант має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості товарів у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або до суду. Перелік вимог щодо подання додаткових документів, передбачених ст. 53 МКУ, за умови надання яких митна вартість може бути визнана (за наявності): - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, вартість навантажувально-розвантажувальних робіт;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

- копію митної декларації країни відправлення;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару;

висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Наголошуємо про право митного органу щодо потреби в уточненні будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митної оцінки, визначене статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року, яка є невід`ємною частиною Угоди про заснування Світової організації торгівлі.».

Із викладених рішень про коригування митної вартості товарів судом встановлено, що підстави для коригування за митними деклараціями від 22.03.2021 № UA100300/2021/006775 та від 29.04.2021 № UA100300/2021/010685, фактично є ідентичними і різняться лише частково в частині дати та номера поданих позивачем документів.

Не погоджуючись із такими рішеннями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 1 Митного кодексу України відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно із частинами першою-третьою статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України перебачено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

В силу вимог частини шостої цієї ж статті, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

А за правилами частини сьомої цієї статті, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, то заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

В свою чергу, відповідно до частини першої статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Стаття 57 глави 9 Митного кодексу України визначає такі методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. При цьому, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції), а кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами першою-другою статті 53 Митного кодексу України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Зокрема, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В силу вимог частини п`ятої цієї статті, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

За правилами частини першої статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

В силу вимог частини другої цієї статті метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини четвертої статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно з частиною п`ятою цієї статті, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною десятою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажом на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Частиною одинадцятою статті 58 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Частиною дев`ятою статті 58 Митного кодексу України визначено, що розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, які підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Частиною першою статті 55 Митного кодексу України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на імпортерові, але, при цьому, митний орган може витребувати додаткові документи лише у випадку наявності у нього небезпідставних підозр з приводу достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому, в розумінні вищенаведених статей, сумніви митниці є обґрунтованими тоді, коли:

- або надані декларантом документи містять розбіжності,

- або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари,

- або наявні ознаки підробки.

Відповідно, наведені норми зобов`язують митний орган зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Не наведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми, чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, випробовування додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості товарів.

Частиною четвертою статті 54 Митного кодексу України передбачено обов`язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:

- неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);

- невірно проведений розрахунок митної вартості;

- невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу;

- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зауваження відповідача про те, що пунктами 2.1.1 та договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 05.12.2020 № 0512201 передбачено витрати на оплату послуг та робіт з організації перевалки, зберігання, страхування, перевезення та додаткові роботи, передбачені п 2.1.2. Декларантом не надано документи та рахунки, які підтверджують факт проплат по даним витратам та не надано в числових значень даних витрат, які піддаються обчисленню та формують загальну вартості перевезення. Надані акти від 19.03.2021 № 1137 та від 28.04.2021 № 1536, а також рахунки на оплату транспортних послуг не містять інформації про витрати, понесені відповідно п 2.1.1 та 2.1.2 договору, є безпідставними з огляду на наступне.

Матеріалами справи стверджується, що Договір про транспортно-експедиційні послуги № 4 укладено позивачем та перевізником 05.12.2020 і відповідно до пункту 8.1 діє до 31.12.2021. Договір автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін за один місяць до закінчення дії договору не надішле письмове повідомлення другій стороні про його розірвання.

Отже договір є довготривалим і передбачає співпрацю сторін у межах поставок товарів, здійснення яких може відбуватись за різними умовами.

Умовою даних поставок згідно з правилами Інкотермс 2010 визначено FOB NINGBO», що означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна у визначеному порту відвантаження.

Тобто, усі обов`язки щодо товару приймаються перевізником з моменту, коли цей товар надійшов на борт судна в порту NINGBO.

Згідно з пунктом 4 зовнішньоекономічного контракту купівлі-продажу товарів від 01.12.2020 № 1-ZSLP ціна товару включає в себе вартість тари, упаковки, маркування та робіт по їх виконанню, митного оформлення у країні експорту та інших витрат згідно встановлених умов поставки FOB.

Водночас, відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МК України транспортні (перевізні) документи є документами, які підтверджують митну вартість товарів, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.

Таким чином, у даному випадку, до моменту отримання товару на борт судна жодних витрат перевізником не понесено.

За змістом п.6 ч.10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари додаються витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію У країни.

Отже подальші витрати перевізника, пов`язані з перевезенням товару, що прибув в порт, не стосуються процедури визначення митної вартості цього товару, тому доводи відповідача про те, що надані акти від 19.03.2021 № 1137 та від 28.04.2021 № 1536, а також рахунки на оплату транспортних послуг не містять інформації про витрати, понесені відповідно п 2.1.1 та 2.1.2 договору, є безпідставними.

Щодо витрат, передбачених п. 3.5 та 3.6, та витрати на страхування, передбачені пунктом 7 договору про надання транспортно-експедиційних послуг.

Так, п. 3.5 та 3.6 договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 05.12.2020 № 4 передбачений порядок розрахунків перевізника (виконавець) із залученими до перевезення товарів третіми особами, у тому числі морськими перевізниками.

Зокрема, передбачено, що надані послуги третіх осіб оплачуються за рахунок коштів позивача (замовник). У власності перевізника (виконавець) залишається плата за виконання експедиторських послуг, розмір якої розраховується згідно з пунктом 3.2 договору, яка підлягає оподаткуванню в порядку, визначеному законодавством.

Судом встановлено, що надані відповідачу рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг від 19.03.2021 № 1131 та акт надання транспортних послуг від 19.03.2021 № 1137 у випадку подання митної декларації від 22.03.2021 № UA100300/2021/006775 та рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг від 28.04.2021 № 1536 у випадку подання митної декларації від 29.04.2021 № UA100300/2021/010685, містять інформацію про вартість морського фрахту за межами митної території України для транспортування контейнерів з товаром з порту NINGBO (Китай) до Одеси (Україна), а також окремо інформацію про розмір експедиторської винагороди (на території У країни).

Отже зазначені документи містять інформацію про числові значення витрат, які піддаються обчисленню та формують митну вартість товару.

Відповідно до розділу 7 договору про надання транспортно-експедиційних послуг «Страхування діяльності виконавця», виконавець страхує свою діяльність, а позивач (замовник) приймає на себе зобов`язання надавати перевізнику (виконавцю) необхідні документи та усіляке сприяння у разі виникнення страхового випадку.

Зважаючи на викладене, суд уважає, що обов`язки сторін договору про надання транспортно-експедицій послуг, передбачені розділом 7, до процедури визначення митної вартості товару не мають жодного відношення.

Відповідно до пункту 2 зовнішньоекономічного контракту купівлі-продажу товарів від 28.10.2020 № 1-LJOS сторони контракту здійснюють страхування. При цьому таке страхування здійснюється відповідно до умов поставки товару.

Як зазначалося вище, умовою даної поставки згідно з правилами Інкотермс 2010 визначено «FOB NINGBO», отже всі витрати, пов`язані з поставкою товару, у тому числі витрати на страхування, якщо таке має місце, до моменту розміщення товару на борт судна приймає на себе продавець і ці витрати включаються до ціни товару.

Стосовно ненадання відповідачу погоджених сторонами контракту проформ-інвойсів, то відповідно до пункту 3 частини 2 ст. 53 МК України документом, який підтверджує митну вартість товару, є рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа.

Відповідачу надані пакети документів, які містили рахунки-фактури (інвойс) (Commercial invoice) від 09.02.2021 № LJ20038-1 та від 28.02.2021 № LJ20038-2. При чому, в зауваженнях відповідача відсутні пояснення, якої саме інформації з проформ-інвойсів, останній потребує в межах контролю правильності визначення митної вартості товарів.

Щодо ненадання відповідачу числових значень передбачених п. 4 контракту витрат на тару, упаковку, маркування та роботи по їх виконанню, вартість мит оформлення в країні експорту та інших витрат, варто зазначити наступне.

Як наведено вище по тексту, згідно п. 4 зовнішньоекономічного контракту купівлі-продажу товарів, ціна товару включає в себе вартість тари, упаковки, маркування та робіт по їх виконанню, митного оформлення у країні експорту та інших витрат згідно встановлених умов поставки FOB.

Таким чином зазначені витрати є виробничими витратами продавця товару, які, крім іншого, формують ціну товару, за якою цей товар продається.

Суд стверджує, що ні перелік документів, які підтверджують митну вартість товару, передбачений ч.2 ст. 53 МК України, ні перелік додаткових документів, що має подати декларант на вимогу митного органу, передбачений ч. 3 ст. 53 МК України, не містять посилань на документи, що стосуються розрахунку ціни товару.

Щодо розбіжності в кількостях позицій товару по наведених вище митних деклараціях.

Судом встановлено, що на підставі митної декларації від 22.03.2021 № UA100300/2021/006775 позивач задекларував 6 моделей стільців та 1 модель столів.

Як свідчить офіційний переклад митної декларації країни відправлення товару від 03.02.2021 № 00026616, декларація містить інформацію про 7, а не 6, як зазначив відповідач в оскаржуваному рішенні, товарних позицій, що відповідає даним митної декларації, поданої з метою митного оформлення товару.

Інша інформація про товар у декларації країни відправлення товару також відповідає інформації, наведеній у декларації від 22.03.2021 № UA100300/2021/006775.

Що стосується декларації країни експорту від 05.03.2021 № 19313629, наданої відповідачу в пакеті документів до митної декларації від 29.04.2021 № UA100300/2021/010685, то вона містить інформацію про 1, а не 6, як зазначив відповідач в оскаржуваному рішенні, товарну позицію.

Ця та інша інформація про товар у деклараціях співпадає.

Таким чином твердження відповідача про неможливість ідентифікації митних декларацій країни відправлення з товаром, щодо якого винесено оскаржувані рішення, не відповідає дійсності.

Щодо того, що надані довідки ТОВ «Хілдом Логістіке» про транспортні витрати від 19.03.2021 № 01-30/19 та від 28.04.2021 № 01-04/-05 не дають можливості перевірити правильність заявлених числових значень транспортних витрат, так як перевезення товару згідно з інформацією, наведеною в CMR від 19.03.2021 № 0567 здійснювалось ТОВ «Експрес Фаворит», а в CMR від 28.04.2021 № 057710 - «Forcetrans» та ненадання документів, які підтверджують оплату винагороди перевезення товару, а також взаємозв`язок та взаєморозрахунки між даними підприємствами, не зазначення вартості навантажувальних робіт, що передбачено умовами поставки «FOB NINGBO».

Згідно з пунктами 2.1.1 та 2.1.2 договору про транспортно-експедиційні послуги від 05.12.2020 № 4, виконавець (перевізник):

- організовує перевезення вантажів замовника (позивача) морським, залізничним, автомобільним, авіаційним транспортом...;

- укладає від свого імені договори з портами, перевізниками, складами, судноплавними компаніями, їх агентами, експедиторськими та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та необхідні додаткові роботи та послуги...

Наведені положення договору свідчать, що організовуючи автомобільне перевезення товару з морського порту до місця доставки шляхом залучення до виконання цього перевезення ТОВ «Експрес Фаворит» та «Forcetrans».

Перевізник діяв виключно в межах договору, укладеного з позивачем і останній не може мати документів, що стосуються договірних стосунків перевізника та ТОВ «Експрес Фаворит» та «Forcetrans».

Щодо того, що при заявлені декларант митної вартості товарів на умовах поставки згідно з Інкотермс «FOB NINGBO» відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, для підтвердження витрат по доставці товару до кордону України надаються перевізні (транспортні) документи, визначені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599.

Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

У відповідності до правил заповнення графи 20 декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296 (далі - Наказ 599), зазначених в пункті 6) частини 2 статті 53 МК України транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів можуть належати:

рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу).

Наведений у Наказі 599, перелік документів, що надаються декларантом для підтвердження витрат на транспортування, з огляду на застосовану для його конкретизації конструкцію «можуть належати», не є вичерпним.

Оскільки законодавством про державну митну справу не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, суд уважає, що надані відповідачу довідки про транспортні витрати № 01-30/-19 від 19.03.2021 та № 01-04/-05 від 28.04.2021, рахунки на оплату транспортно-експедиційних послуг № 1131 від 19.03.2021 та № 1531 від 28.04.2021, акти надання транспортних послуг № 1137 від 19.03.2021 та № 1536 від 28.04.2021, є належними та допустимими доказами розміру таких транспортних витрат.

З урахуванням викладеного суд вважає, що зазначені вище зауваження відповідача до наданих декларантом документів не можуть бути підставою для сумнівів у достовірності визначеного розміру митної вартості товару, витребування додаткових документів.

Стосовно інших запитуваних митницею додаткових документів, суд зауважує, що такі, в силу положень ч.3 ст. 53 МК України, є додатковими документами та надаються декларантом за наявності виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Водночас судом встановлено на підставі матеріалів справи, що у даних спірних правовідносинах жодної із перелічених підстав немає.

При тому, що митним органом у повідомленні про необхідність надання додаткових документів (так і в спірному Рішенні) жодним чином не обґрунтовано які саме розбіжності можуть усунути саме вказані митним органом запитувані документи.

Суд стверджує, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таку позицію викладено в постановах Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 400/3830/19, від 01.03.2023 у справі № 420/18880/21, від 15.02.2023 у справі № 815/2552/16.

З огляду на наведене, суд уважає, що контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

Тобто, декларант позивача надав відповідачу усі, передбачені частинами першою-другою статті 53 Митного кодексу України документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Такі документи не місять жодних розбіжностей ні про умови поставки, ні про номенклатуру товарів, ні про їхню ціну.

Навпаки усі документи складені належним чином, узгоджуються між собою і відображають усі необхідні показники числових значень митної вартості товарів.

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05.03.2019 у справі № 815/5791/17 основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.

Суд вважає, що дійсною причиною коригування були відомості, які містилися в інформаційних системах про раніше визнану митну вартість аналогічного товару (за маркою та календарним роком виготовлення) - за вищою вартістю, митне оформлення якого здійснено за митними деклараціями від 22.03.2021 № UA100300/2021/006775 та від 29.04.2021 № UA100300/2021/010685.

Отже, фактично в основу оскаржуваного рішення покладено лише ті обставини, що відповідач володіє ціновою інформацією щодо митної вартості товару за вказаними митними деклараціями.

Суд зазначає, що інформація щодо вартості аналогічних товарів не може бути самостійною підставою для витребування митним органом додаткових документів з метою підтвердження заявленої митної вартості, якщо при цьому подані до митного оформлення разом з митною декларацією документи не містять розбіжностей, ознак підробки та містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всі відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Крім того, митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в інформаційних системах мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.

Такі відомості з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем вартості такого товару згідно з даними інформаційної системи, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують сумнів у правильності визначення митної вартості товару та довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає право вчиняти дії, спрямовані на коригування митної вартості товару.

Разом з тим, на підтвердження правомірності коригування митної вартості імпортованого позивачем товару, відповідач у своєму рішенні не наводить порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення останнім частини другої статті 55 Митного кодексу України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Так, відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Між тим, як вбачається з оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів, у ньому зазначено лише дату та номер МД, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

За наведеного, суд дійшов висновку, що спірні рішення відповідача не відповідають ні вимогам законності, ні вимогам обґрунтованості.

Отже, вищенаведене не являється та не може являтися обґрунтованою правовою підставою для витребування у декларанта додаткових документів та коригування митної вартості товарів.

З досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позивач під час митного оформлення надав відповідачу усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів та протиправність оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

Також суд зауважує на тому, що відповідно до частини другої статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Частиною третьою статті 57 Митного кодексу України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57).

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 57 Митного кодексу України, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

З даного приводу суд зазначає, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів не містять опису неможливості застосування методів визначення митної вартості товару почергово, а лише містить загальні формулювання щодо неможливості їх почергового використання. Таким чином, стороною відповідача не надано жодного доказу на підтвердження тому, що зазначена процедура взагалі проводилась, як і тому, що ним здійснювався саме послідовний вибір методу.

За правилами частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

А в силу вимог частини другої цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено існування обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів у митних деклараціях, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товарів не встановлено.

З огляду на наведене, за результатами судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що оспорювані рішення про коригування митної вартості товарів не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушують права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом скасування відповідних рішень суб`єкта владних повноважень.

За наведеного, позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

За правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2270грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000грн, суд враховує наступне.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч. 3, 5 ст. 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

За змістом матеріалів справи, заява про стягнення судових витрат на правничу допомогу подана адвокатом до ухвалення рішення суду у цій справі, отже в межах строку встановленого ч. 7 ст. 139 КАС України.

Вирішуючи по суті питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України ці видатки належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилом ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАСУ).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАСУ для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З огляду на приписи ст. 139 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; 5) пов`язаністю витрат з розглядом справи (тобто об`єктивною і неминучою вимушеністю); 6) обґрунтованістю розміру витрат та пропорційністю розміру витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 7) поведінкою сторони під час розгляду справи; 8) причиною виникнення спору; 9) результатом вирішення справи.

Разом з тим, з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд вважає за необхідне взяти до уваги правову позицію постанови Верховного Суду від 10.06.2021 року по справі № 820/479/18, за змістом якої згідно із ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Проте, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним за параметрами, зокрема, складності справи, витраченого адвокатом часу, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказані висновки також наведені у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2019 року по справі 810/3806/18, по справі №1740/2428/18 від 24 березня 2020 року, по справі №320/3271/19 від 07 травня 2020 року.

Таким чином, в силу правового висновку постанови Верховного Суду від 10.06.2021 року по справі № 820/479/18 суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним за параметрами, зокрема, складності справи, витраченого адвокатом часу, значення спору для сторони тощо.

Аналогічний правовий висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 22.06.2022 по справі № 380/3142/20.

Звідси слідує, що в силу п. 9 ч. 3 ст. 2 та ч. 5 ст. 242 КАС України досягнення між учасниками суспільних відносин згоди з приводу фіксованого розміру гонорару адвоката за представництво інтересів у суді не призводить до безумовного правового наслідку у вигляді відшкодування повної суми цього гонорару поза межами критеріїв ч. 4 ст. 134, ч. 5 ст. 134, ч. 6 ст. 134, ч. 9 ст. 139 КАС України.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За наведеного, суд вважає за необхідне керуватись правовими висновками рішення Верховного Суду з приводу розподілу судових витрат у вигляді видатків на професійну правничу допомогу, а саме - правовими позиціями, що сформульовані у постанові Верховного Суду від 22.06.2022 по справі № 380/3142/20.

Суд також зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

На підтвердження понесених витрат позивачем, надано до суду: копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 03/21/33592087 від 10.03.2021; копію акту передачі-прийняття професійної правничої (правової) допомоги № 24-12 від 24.12.2021; копію рахунку № 14-01 від 14.01.2022; копію платіжного доручення № 1195 від 25.01.2022.

Згідно наданих документів вбачається, що 10.03.2021 між ТОВ «ПЕГАС-СК» та Адвокатським бюро "Олег Зудінов та Партнери" було укладено договір про надання правничої допомоги № 03/21/33592087, відповідно до якого Адвокатське бюро зобов`язується надати правову (правничу) допомогу у вигляді консультацій та представництва з питань, що поязані із прийняттям митними органами України рішень про коригування митної вартості товарів, імпортованих Коієнтом.

Сторонами погоджено розмір гонорару за правову допомогу (п. 4.1. Договору).

24.12.2021 сторонами підписаний акт № 24-12 передачі прийняття професійної правничої (правової) допомоги на суму 12000грн.

14.01.2022 Адвокатським бюро виставлено Клієнту рахунок № 14-01 на суму загальну суму 73500грн, яку сплачено у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією № 1195 від 25.01.2022.

Вирішуючи питання щодо співмірності заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зважає, що даний спір за жодними ознаками не може бути визнаний складним, причина виникнення спору та предмет спору об`єктивно не вимагали вжиття будь-яких додаткових зусиль для з`ясування обставин фактичної дійсності та вивчення змісту належних норм права.

Відтак, суд доходить до переконання про те, що обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт є неспівмірним з категорією складності справи.

Окрім того, дана справа ухвалою суду від 09.07.2021 була віднесена до малозначних та слухалась в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) виклику сторін.

Підсумовуючи викладені вище міркування, беручи до уваги правові висновки постанови Верховного Суду від 10.06.2021р. по справі № 820/479/18 та від 22.06.2022 по справі № 380/3142/20, враховуючи надані до матеріалів справи документи та заперечення відповідача щодо відшкодуванням витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить до переконання про те, що у даному конкретному випадку справедливим і співмірним відшкодуванням витрат заявника на професійну правничу допомогу буде сума у розмірі 5000грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів від 22.03.2021 № UA100300/2021/006775 та від 29.04.2021 № UA100300/2021/010685.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕГАС-СК» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Київської митниці судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2270грн та витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 5000грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 21 квітня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕГАС-СК" (вул. Сирецька, 9, м. Київ, 04073, ЄДРПОУ/РНОКПП 33592087)

Відповідач - Київська митниця (бульв. Гавела Вацлава, 8А, м. Київ, 03124, ЄДРПОУ/РНОКПП 43997555)

Суддя Т.О. Комшелюк