Справа № 440/11010/23
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 квітня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/11010/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Довгопол М.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду по справі №440/11010/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 по справі №440/11010/23 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 12.06.2023 щодо звільнення з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 12.06.2023 про звільнення його з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

25.03.2025 до суду надійшла заява від представника позивача, в якій заявник просить встановити Військовій частині НОМЕР_1 строк для подання звіту про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 у справі №440/11010/23.

Вказана заява обґрунтована тим, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 у справі № 440/11010/23 набрало чинності 29.12.2023, 25.01.2024 отримано виконавчий лист на виконання рішення суду і 27.03.2024 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №74565733 (ідентифікатор доступу 9Е9АГВ1АВ433). Однак, не зважаючи на зусилля відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (направлення неодноразових вимог, накладення штрафів тощо), рішення залишається не виконаним протягом майже року, жодної інформації від військової частини НОМЕР_1 з цього приводу не надходить.

У період з 25.03.2025 по 07.04.2025 суддя Довгопол М.В. перебувала у відпустці.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.04.2025 заяву передано на розгляд судді Довгопол М.В.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду по справі №440/11010/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

10.04.2025 до суду надійшла заява від Військової частини НОМЕР_1 , до якої додано лист від 10.04.2025 № 6155 за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 .

Розглянувши заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення, суд дійшов таких висновків.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У пункті 40 рішення Європейського Суду з прав людини по справі "Горнсбі проти Греції" суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності,- за її межами.

Відповідно до положень статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

За приписами абзацу 1 частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено процесуальний механізм реалізації конституційного принципу обов`язковості судового рішення у формі встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом подання відповідачем-суб`єктом владних повноважень звіту про виконання судового рішення.

Судом встановлено, що на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/11010/23 командуванням Військової частини НОМЕР_1 розглянуто рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, за наслідками якого ОСОБА_1 надіслано лист від 10.04.2025 №6155, у якому зазначено, що ОСОБА_1 у копії проекту рапорту, долученому до матеріалів справи від 12.06.2023 року, звертається безпосередньо до командира військової частини НОМЕР_1 , що є порушенням Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. З огляду на викладене, зауважено, що ОСОБА_1 потрібно повернутися до розташування військової частини, та надати постанову про закриття кримінального провадження, або рішення суду, відновитися на військовій службі та подати рапорт, у відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" з відповідними додатками.

Вирішуючи питання про те, чи свідчить лист Військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2025 №6155 про фактичне повне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від від 28.11.2023 по справі №440/11010/23, суд виходить з такого.

Суд акцентує увагу на тому, що рішенням Полтавського від 18.11.2023 по справі №440/11010/23 чітко зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 12.06.2023 про звільнення його з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У свою чергу у рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2023 по справі №440/11010/23 зазначено, що "зважаючи на те, що право видавати накази по особовому складу відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, тощо, тобто саме ці посадові особи можуть вирішити питання про звільнення з військової служби, то позивач обґрунтовано звернувся із рапортом безпосередньо до командира військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, суд звертає увагу на те, що жодним нормативно-правовим актом не затверджено форму рапорту військовослужбовця про звільнення, тому якщо із поданого рапорту можливо встановити суть порушеного питання, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на окремі недоліки його оформлення, в тому числі, щодо дотримання вимог Інструкції з діловодства у Збройних Силах України по оформленню документів.

Стосовно тверджень відповідача про те, що позивач не повернувся до місця знаходження підрозділу, тобто не перебуває в строю, тому для розгляду будь-яких документів позивач має повернутися до підрозділу та пройти процедури, передбачені у військовій частині щодо його звільнення, суд зазначає, що такі доводи є необґрунтованими.

Жодний законодавчий акт не забороняє військовослужбовцю надіслати рапорт про звільнення з військової служби засобами поштового зв`язку та не встановлює перешкод для розгляду такого рапорту військовою частиною. Пункт 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, передбачаючи необхідність подання військовослужбовцем, який бажає звільнитися з військової служби, рапорту та документів, які підтверджують підстави звільнення, не визначає спосіб такого подання, зокрема, безпосередньо у військовій частині".

Разом з тим, у листі від 10.04.2025 №6155 Військовою частиною НОМЕР_1 констатовано, що рапорт від 12.06.2023 року подано безпосередньо до командира військової частини НОМЕР_1 , що є порушенням Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та фактично не розглянуто рапорт по суті.

При цьому у рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2023 по справі №440/11010/23 зазначено, що "позивачем подано до рапорту належні документи, які підтверджують наявність підстав для звільнення позивача з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та /або одного зі своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І або ІІ групи)".

Виходячи з викладеного, суд констатує, що лист Військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2025 №6155 не свідчить про розгляд рапорту ОСОБА_1 від 12.06.2023 про звільнення його з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, а відтак не підтверджує виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду 18.11.2023 по справі №440/11010/23.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду по справі №440/11010/23.

Відповідно до положень частин 2, 3 статті 382-1 КАС України за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Таким чином суд вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 області подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2023 по справі №440/11010/23 протягом одного місяця з дати отримання відповідної ухвали.

Керуючись статтями 248, 256, 294, 382, 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду по справі №440/11010/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати протягом одного місяця з дати отримання цієї ухвали звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2023 по справі №440/11010/23.

Копію ухвали надіслати заявнику та Військовій частині НОМЕР_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає. Заперечення на таку ухвалу включаються до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 382-3 цього Кодексу.

Головуючий суддя М.В. Довгопол