Справа № 380/6780/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/6780/24 пров. № А/857/20017/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року (суддя Чаплик І.Д., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного рішення не зазначено),

в адміністративній справі №380/6780/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області,

про визнання протиправною та скасування вимоги,

встановив:

У березні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3239-1301 від 12 лютого 2024 року.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх безпідставністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Львівській області № Ф-3239-1301 від 12 лютого 2024 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в сумі 15950,00 грн. Стягнуто з Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. судових витрат у вигляді судового збору.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт оскаржене рішення суду незаконним і необґрунтованим, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи, що є підставою для його скасування.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що за даними інтегрованої картки платника для фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність (далі ІКП), заборгованість ОСОБА_1 , станом на 31.01.2024, становила 15950,00 грн., яка виникла внаслідок несплати самостійно визначеного зобов`язання з єдиного внеску згідно додатку ЄСВ 1 до Податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік (№ від 27.12.2023). На підставі цих даних ГУ ДПС у Львівській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2024 №Ф-3239-1301, відповідно до вимог чинного законодавства. 27.12.2023 року ОСОБА_1 подає податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2021 рік де відображає суму нарахованого єдиного внеску в розмір 15950,00 грн. Станом на 31.12.2023 року в ІКП відображається сума недоїмки 15950,00 грн..

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачем подано відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд встановив такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебуває на податковому обліку як фізична особа - підприємець на спрощеній системі оподаткування та відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є платником єдиного внеску.

Позивач самостійно визначав базу нарахування єдиного внеску за звітний рік, про що свідчить дані поданих платником податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи підприємця, зокрема, у Додатку 1 до декларації «Розрахунок сум нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску»: нараховано єдиного внеску за 2021 рік у сумі 15950,00 грн.; нараховано єдиного внеску за січень - березень 2022 року у сумі 4290,00 грн..

Позивачем сплачено ЄСВ з фізичних осіб за 2021 рік у сумі 15950,00 грн. та за січень - березень 2022 року у сумі 4290,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та даними інтегрованої картки платника податку.

12.02.2024 року відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3239-1301, в якій позивачу викладено вимогу сплатити заборгованість (недоїмку) зі сплати єдиного внеску в сумі 15950,00 грн. (а.с. 13).

01.03.2024 позивач оскаржив вимогу про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному порядку до Державної податкової служби України (а.с. 8).

Рішенням Державної податкової служби України від 22.03.2024 №8146/6/99-00-06-02-03-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3239-1301 від 12.02.2024 без змін (а.с. 6).

Не погодившись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3239-1301 від 12 лютого 2024 року позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є платником єдиного податку, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, він має право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе з 01.03.2022. Проте, даних обставин податковий орган не врахував, а тому суд дійшов висновку про безпідставне та неправомірне нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 15950,00 грн. згідно оскаржуваної вимоги.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Ст.14 ПК України містить визначення, зокрема: працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону (підпункті 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України), самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності; незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб (підпункті 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ від 08 липня 2010 року (далі - Закон №2464-VІ, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, ч.1 ст.1 Закону №2464-VІ передбачає, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2); недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6); застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (пункт 3); страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок (пункт 10).

Згідно з п.1, п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464-VІ, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Крім того, відповідно до приписів ст.9 Закону №2464-VI, єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі (частина перша); обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина друга); платники єдиного внеску, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року (частина восьма статті 9 Закону №2464-VI).

Згідно з абз.1 п.1 та абз.1 п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

З 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, відповідно до якого внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зокрема, у частину першу статті 7, а саме: - у пункті 2 перше речення абзацу другого пункту слова «має право самостійно» замінено словом зобов`язаний.

За приписами п.3 ч.1 ст.14 Закону №2464-VI, на податкові органи покладено обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Абзацом першим частини четвертої цієї статті визначено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Порядок стягнення заборгованості з платників єдиного внеску, формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску передбачений розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (далі- Інструкція №449).

Згідно з пп.6,8 п.3 розділу VI Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Судом встановлено, що позивач самостійно визначав базу нарахування єдиного внеску за 2021 звітний рік та за період січень-березень 2022 року, про що свідчать дані поданих платником податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи підприємця, зокрема у Додатку 1 до Декларації «Розрахунок сум нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» нараховано єдиного внеску за 2021 рік у сумі 15 950,00 грн та за січень -березень 2022 року у сумі 4290,00 грн. і такі суми єдиного внеску позивачем сплачено.

Згідно рішення Державної податкової служби України від 22.03.2024 №8146/6/99-00-06-02-03-06, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3239-1301 від 12.02.2024 без змін, спірна сума боргу по ЄСВ виникла згідно Додатку ЄСВ 1 до податкової декларації про майновий стан і доходи фізичної особи підприємця за 2021 рік (№ від 27.12.2023), однак, така сума ЄСВ позивачем сплачена. Вказане підтверджується і даними інтегрованої картки платника податку ОСОБА_1 ..

Підставою визначення позивачу суми боргу згідно зі спірною податковою вимогою вказано нарах (у пот.р) плат.самост.о.п. за рiк (декл.терм.спл.мин.рiк) Додаток ЄСВ 1 Розрахунок сум нарахованого доходу застрахованих осiб та суми нарахованого єдиного збору N вiд 27.12.2023 терм.спл. 27.12.2023.

Відповідачем, як суду першої, так і апеляційної інстанції не надано Додаток 1 до декларації «Розрахунок сум нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за 2023 рік. Тобто доказів самостійного декларування позивачем належної до сплати суми нарахованого єдиного внеску за 2023 рік, що стало підставою нарахування згідно спірної вимоги.

Суд першої інстанції вірно вказав, що п. 9-19 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає, що тимчасово, з 1 березня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні та протягом дванадцяти місяців після припинення або скасування воєнного стану, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, мають право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе. При цьому, положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовується.

При цьому такими особами розрахунок єдиного внеску у складі податкової декларації не заповнюється за період, в якому відповідно до абзацу першого цього пункту єдиний внесок не нараховувався, не обчислювався та не сплачувався.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога ГУ ДПС у Львівській області № Ф-3239-1301 від 12 лютого 2024 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в сумі 15950,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року в адміністративній справі №380/6780/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль