Справа № 160/34844/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що при призначенні перевірки контролюючий орган у наказі від 07 серпня 2024 року №2140-п обмежився лише посиланням на підпункти 80.2.2, 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України і не конкретизував, у зв`язку з чим саме проводиться фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 .
При виданні наказу на проведення фактичної перевірки, податковий орган має в обов`язковому порядку зазначити та обґрунтувати принаймні одну або декілька підстав для проведення такої перевірки. Формальне зазначення норми пункту ПК України не допускається.
На думку позивача, неправомірність дій контролюючого органу, а саме: невиконання вимог норм ПК України щодо процедури призначення фактичної перевірки, а також відсутність фіксованих фактів порушення норм Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та ПК України, є підставою для визнання ППР контролюючого органу, такими, що суперечать чинному законодавству України.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
11.02.2025 Головним управлінням ДПС у Київській області подано письмовий відзив на позов, в якому відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. Відповідач зазначає, що наказ ГУ ДПС у Київській області №2140-П від 07.08.2024 винесений на підставі пп.80.2.2, пп. 80.2.3 п.80.2 ст.80 ПК України з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у томі числі, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Не зазначення конкретної підстави в наказі на проведення на перевірки не свідчить про незаконність наказу або перевірки, оскільки відповідно до п.п.81.1 ст. 81 ПК України, в наказі на перевірку достатньо зазначити підставу для проведення перевірки, визначену Податковим кодексом України.
Під час проведення фактичної перевірки встановлено факт неподання повідомлення за формою № 20-ОПП про зареєстровані об`єкти оподаткування, а саме: згідно із базою даних АС «Податковий блок», на момент проведення перевірки, ФОП ОСОБА_1 не надано до органу ДПС повідомлення № 20-ОПП про один об`єкт оподаткування за адресою: АДРЕСА_2 .
17.02.2025 року позивач надав відповідь на відзив, де вказав, що в акті перевірки зазначені лише припущення посадових осіб контролюючого органу про отримання позивачем готівкових коштів в рахунок оплати товару, так як, по факту, всі розрахунки здіснювалися безпосередньо від замовника до продавця безготівковим шляхом, про що свідчать відповідні квитанції та платіжні документи про підтвердження транзакції.
Вищевказані ППР було прийнято ГУ ДПС у Дніпропетровській області, разом з тим наказ про проведення фактичної перевірки, її безпосереднє здійснення, за результатами чого було складено акт, вчинялося Головним управлінням ДПС у Київській області, з чого слідує, що рішення про винесення ППР основане лише на припущеннях, зазначених в акті перевірки, без належного підтвердження описової частини фото- чи відеофіксації, зазначення, звідки контролюючий орган отримав дані, що свідчать про здійснення розрахункових операцій або отримання готівки та чим обгрунтовані вказані в акті суми. Із вищевказаного вбачається, що при проведені перевірки, перевищено ряд повноважень посадових осіб контролюючого органу та порушено порядок проведення перевірки, що визначений нормами чинного законодавства.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до наказу №2140-П від 07.08.2024 та направлень на проведення фактичної перевірки від 7626/10-36-07-08, №7627/10-36-07-08 від 07.08.2024 проведено фактичну перевірку офісу з підбору та продажу авто за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснювала діяльність ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).
Перевірка проводилася працівниками Головного управління ДПС у Київській області: головним державним інспектором відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Вершиновим Андрієм та головним державним інспектором відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Варванцем Василем на підставі п.п. 80.2.2 та 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПКУ, наказу Головного управління ДПС у Київській області «Про ФОП ОСОБА_1 ».
Перед початком перевірки перевіряючими пред`явлено службові посвідчення та направлення на перевірку ФОП ОСОБА_1 , які підписані заступником начальника контролюючого органу та скріплене печаткою контролюючого органу, де зазначено дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та адреса господарської одиниці суб`єкта - платника податку, який перевіряється, мета, вид (документальна планова/ позапланова або фактична), підстави (ст.75, пп.80.2.2, пп.80.2.3 п.80.2 ст.80, ст.81 ПКУ), дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку.
Перевірка проводилась в присутності ФОП ОСОБА_1 , яка ознайомилась з направленнями №7626/10-36-07-08, №7627/10-36-07-08 від 07.08.2024р. та отримала копію наказу №2140-П від 07.08.2024р. про проведення фактичної перевірки, про що власноручно зазначила у направленні.
Перевіркою встановлено порушення:
- п.1, 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями) проведення розрахункових операцій без використання РРО та без роздрукування відповідного розрахункового документа встановленої форми та змісту, проведення розрахункової операції на повну суму покупки через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій на суму 501056,00 грн.
Відповідальність за вищезазначене порушення передбачена абз. 1,2,3 п. 1 ст. 17 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг(із змінами та доповненнями).
- абз. 4 п. 63.3 ст. 63, с. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України неподання платником податків посадовим (службовим) особам до органів державної податкової служби повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність за формою 20-ОПП.
Відповідальність за вищезазначене порушення передбачена п. 117.1 ст. 117 Податкового кодексу України від 02.12.2010-VI (із змінами та доповненнями). Штрафна санкція складає: 340,00 гривень.
- п.85.2 ст. 85 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (із змінами та доповненнями), а саме: ненадання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
Відповідальність за вищезазначене порушення передбачена п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України від 02.12.2010-VI (із змінами та доповненнями). Штрафна санкція складає: 1 020 ,00 гривен.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин та релевантні їм джерела права.
Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За приписами п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно до п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, п.п.80.2.5 у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Позивач обґрунтовував незаконність наказу тим, що у контролюючого органу повинні бути підстави для проведення перевірки, встановлені п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, водночас в тексті оскаржуваного в даній адміністративній справі наказу лише зазначено посилання на п.п.80.2.5 п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.
Суд зазначає, що до функцій контролюючих органів, відповідно до ст. 19 Податкового кодексу України віднесено здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечення міжгалузевої координації у цій сфері (п.п.19-1.1.14.); здійснення заходів щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального (п.п.19-1.1.16.); проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального (п.п.19-1.1.17); забезпечення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої (п.п.19-1.1.20) та інше.
Враховуючи викладене, а також зміст функцій, закріплених в п.п.19 -1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17 п. 19-1 ст 19-1 Податкового кодексу України, обов`язок по виконанню яких покладено на органи державної фіскальної служби, у цих правових відносинах ГУ ДПС у Київській області мало право на призначення проведення фактичної перевірки позивача.
Зокрема в наказі про проведення перевірки наведено підставу для її призначення, яка визначена п.п. 80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України - здійснення функцій, визначених законодавством у сфері обігу пального. Зазначення в наказі будь-яких додаткових відомостей (фактичних обставин, що стали передумовою для призначення перевірки за цією підставою) законодавством не вимагається.
З матеріалів справи слідує, що однією з підстав для призначення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 стала доповідна записка від Управління податкового аудиту про проведення фактичної перевірки з метою перевірки дотримання вимог законодавства з питань регулювання обігу готівки, порідку здійснення платником податків розрахункових операцій , у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах тощо.
З урахуванням викладених обставин справи, суд робить висновок про необґрунтованість посилань представника позивача, як на підставу для скасування податкового повідомлення-рішення на те, що контролюючим органом перевірка проведена незаконно.
Суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18 та від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16.
З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу, що позивач не довів наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваних рішень, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності. Інших доказів ддо справи не долучено.
Суд не досліджує наявність/відсутність порушення як такого, оскільки підставою порушення або не порушення процедури прийняття податкового повідомлення-рішення, є самостійною підставою для його скасування.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 1, частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши оскаржене позивачем рішення відповідача, суд вважає, що таке відповідає критеріям, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності не дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку із чим, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є необґрунтованим та не підлягають задоволенню.
Враховуючи, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, то і судові витрати та витрати на правничу допомогу також не підлягають стягненню.
Керуючись ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук