Справа № 200/1862/25
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року Справа№200/1862/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, )

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.02.2025 за № 87 про відмову в переведенні з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. №3723 XII , Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. №889-VІІІ періоди роботи: з 01.02.2001 по 24.02.2022 в органах державної податкової служби;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» згідно поданої заяви від 22.02.2025 та доданих до неї довідок про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця від 23.12.2024 за №133/05-99-10-02-18 та №134/05-99-10-02-18, виданих Головним управлінням ДПС у Донецькій області.

Ухвалою суду від 19 березня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Відкрито провадження в адміністративній справі № 200/1862/25. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, зазначеною ухвалою у відповідача витребувано докази у справі.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області, як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 22.02.2025 року позивач звернулася через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою, щодо перерахунку пенсії, а саме перехід на пенсію за Законом України «Про державну службу». До вказаної заяви були додані довідки від 23.12.2024 року № 133/05-99-10-02-18 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), № 134/05-99-10-02-18 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка не має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, видані головним управлінням ДПС у Донецькій області. Проте 10.02.2024 року позивач отримала неправомірне рішення від 28.02.2025 року за № 87 про відмову в переведенні з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Рішення було обмовлено тим, що з 01.05.2016 року набув чинності Закон України від 10.12.2015 N 889-VIII «Про державну службу», яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 року. На призначення пенсії за Законом 889 можуть розраховувати дві категорії осіб: державні службовці, які на день набрання чинності Закону 889 (01.05.2016) обіймають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону 3723 (сім категорій посад державних службовців), залежно від яких встановлено ранги державних службовців саме на 01.05.2016 року; особи, які на день набрання чинності Законом 889 мають не менше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону 3723 (сім категорій посад державних службовців). Періоди роботи позивача в податкових органах на посадах на яких були присвоєні спеціальні звання не зараховані до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Позивач зазначає, що згідно записів у трудовій книжці стаж її роботи на державний службі складає 22 роки 7 місяців 6 днів. Період її безперервної роботи в податкових органах з 01.02.2001 по 24.02.2022 , складає 21 рік 0 місяців 23 дні та зараховується до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ. Таким чином, враховуючи те, що станом на 01.05.2016 вона працювала на посаді державного службовця, набула більш як 20 років стажу державної служби, та досягла пенсійного віку, доводи відповідача у рішенні про відмову про відсутність підстав переведення з пенсії призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за Законом України від 10.12.2015 року «Про державну службу» є безпідставними та не обґрунтованими.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні. В обґрунтування відзиву зазначив, що пенсії відповідно до Закону № 889 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (стаття 37 Закону № 3723) призначаються особам, які: досягли пенсійного віку; мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловіки 35 років, жінки 30 років; не отримували пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723; на день набрання чинності Законом № 889 (01.05.2016) займають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, або на день набрання чинності Законом № 889 мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01 травня 2016 року. Відповідно до змін, внесених до Порядку 622 постановою КМУ від 12.07.2024 № 823, право на призначення пенсії державного службовця згідно Порядку 622, мають особи, які: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України. Податковий кодекс України визначає правовий статус осіб контролюючих органів та не дає підстави на віднесення до категорій посад державних службовців у відповідності до статті 25 Закону, оскільки регулює умови проходження служби посадових осіб податкової служби зі спеціальними званнями. Робота на посадах в органах державної податкової служби України, зараховується до стажу державної служби особам, яким не присвоювалися спеціальні звання. Згідно пункту 17 статті 3 Закону № 899, дія цього закону не поширюється на осіб, яким присвоєно спеціальне звання. Згідно з записами у трудовій книжці позивача, стаж на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби позивача становить 01 рік 06 місяців 13 днів (період з 12.06.1996 по 24.03.1998). До стажу державної служби позивача для визначення права на пенсію згідно Закону №889 не враховано період її роботи в Державній податковій інспекції, оскільки в цей період позивачу було присвоєно спеціальні звання, що узгоджується з пунктом 17 статті 3 Закону №899. Таким чином, згідно з наданими документами, станом на 01.05.2016 стаж позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, складає лише 01 рік 06 місяців 13 днів. Зважаючи на викладене, позивач не має права на пенсію за віком відповідно до Закону №889. Щодо вимоги про здійснення перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі довідок про складові заробітної плати державного службовця відповідач зазначив, що з 15 грудня 2015 року діючим законодавством України не визначено суб`єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов`язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону №3723-XII. Оскільки позивач не є пенсіонером, який отримує пенсію відповідно до Закону №3723 та чинним законодавством України скасовано право на перерахунок призначених пенсій державних службовців з 01.01.2015 тому, жодних підстав для проведення такого перерахунку, немає. Відтак, з огляду на вище викладені норми законодавства, вимога позивача про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 3723 на підставі довідок про складові заробітної плати державного службовця є неправомірною та передчасною оскільки, позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а спір про право щодо призначення чи переведення позивача на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» ще не вирішено.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Будьонівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 06 вересня 1996 року, РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується протоколом про призначення пенсії від 02 травня 2022 року.

Згідно вказаного протоколу про призначення пенсії страховий стаж позивача (повний) складає 37 років 3 місяці 24 дні.

22 лютого 2025 року позивач через вебпортал електронних послуг звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перехід з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». До заяви були додані довідки за формою, затвердженою порядком №622, а саме: довідка про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби

(за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд) від 23.12.2024 року № 135/05-99-10-02 (додаток № 5 до порядку №622); довідка про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 23.12.2024 року № 133/05-99-10-02 (додаток № 4 до порядку №622); довідка про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби від 23.12.2024 року № 134/05-99-10-02 (додаток № 6 до порядку №622).

Вказана заява позивача за принципом екстериторіальності була опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

За наслідком розгляду вказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення від 28 лютого 2025 року № 87 про відмову у переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

У вказаному рішенні зазначено, що з 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015. Згідно з пунктом 2 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, крім статті 37 , що застосовується для осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу ХІ Прикінцевих положень цього Закону. На призначення пенсії за Законом № 889-VIII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців (стаття 37 Закону № 3723), можуть розраховувати дві категорії осіб: державні службовці, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII (1 травня 2016 року) обіймають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України; особи, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, незалежно від факту роботи на державній службі станом на 1 травня 2016 року. Основним критерієм віднесення періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Періоди роботи заявниці в податкових органах на посадах, на яких були присвоєні спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. На дату набрання чинності Законом № 889-VIII (1 травня 2016 року) стаж на посаді державної служби становить 1 рік 6 місяців 13 днів (період з 12.09.1996 по 24.03.1998). Враховуючи вище викладене, вирішено відмовити ОСОБА_1 у переході на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення державних службовців до 01.05.2016 регулювалося Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон №3723-XII).

01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Підпунктом 1 п. 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з п. 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом України займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 11 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ унормовано, що перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених вказаним Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За правилами частини 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, право на пенсію державного службовця за змістом частини 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ мали особи, які: а) досягли певного віку; б) мають передбачений законодавством страховий стаж; в) станом на 01.05.2016 мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

За наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України №3723-XII.

Водночас, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 вказаного Закону України і п. 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18 та постановах Верховного Суду від 01 грудня 2020 року у справі №466/6057/17, від 16 грудня 2021 року у справі №538/804/17, від 22 червня 2021 року у справі №308/67/17, від 29 вересня 2022 року у справі №234/6967/17 та від 29 листопада 2022 року у справі №431/991/17, від 22.05.2024 у справі №500/1404/23.

Відповідно до оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28 лютого 2025 року підставою для відмови позивачу у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» слугувала відсутність станом на дату набрання чинності Законом №889-VIII (01 травня 2016 року) необхідного стажу на посадах державної служби. При цьому, територіальним органом Пенсійного фонду України періоди роботи позивача в податкових органах на посадах, на яких були присвоєні спеціальні звання не були зараховані до стажу позивача на державній службі.

Суд звертає увагу, що спірне рішення відповідача не містить посилання на періоди роботи позивача в податкових органах на посадах, на яких були присвоєні спеціальні звання, проте конкретних періодів, які не були зараховані до стажу позивача на державній службі, не зазначено.

Згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_3 та трудовій книжці серії НОМЕР_4 позивач:

- 12.09.1996 року прийняла присягу державного службовця;

- з 01.02.2001 року по 10.01.2004 року працювала у Державній податковій інспекції у Будьонівському районі м. Донецька. 01.02.2001 року присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби ІІІ рангу»;

- з 12.01.2004 року по 21.08.2019 року працювала на різних посадах у Державній податковій адміністрації у Донецькій області, Головному управлінні Міндоходів у Донецькій області, Головному управлінні ДФС у Донецькій області. Державній податковій службі у Донецькій області. 19.05.2004 року присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби ІІ рангу». 13.06.2006 року присвоєно чергове спеціальне звання «Інспектор податкової служби І рангу». 21.07.2008 року присвоєно чергове спеціальне звання «Радник податкової служби ІІІ рангу». 22.07.2011 року присвоєно чергове спеціальне звання «Радник податкової служби ІІ рангу». 01.06.2013 року присвоєно 9 ранг державного службовця п`ятої категорії. 30.12.2013 року присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІ рангу»;

- з 22.08.2019 року по 24.02.2022 року працювала на різних посадах у Головному управлінні ДПС у Донецькій області. 22.08.2019 року присвоєно 5 ранг державного службовця. 24.02.2022 року припинено державну службу та звільнено за власним бажання у зв`язку з виходом на пенсію з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати, п. 7 ч. 1 ст. 83 «Закону України «Про державну службу».

Ці записи підтверджують трудову діяльність позивачки у період з 01.02.2001 року по 24.02.2022 року в органах державної податкової служби, присвоєння персональних та спеціальних звань, рангів державного службовця.

Стаж державної служби до 01.05.2016 обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі порядок №283).

Пунктом 1 порядку №283 регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з п. 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), серед іншого, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Пунктом 4 порядку №283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

За змістом п. 5 порядку №283 обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивачки на відповідних посадах, був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» №509-XII від 04.12.1990 (далі - Закон №509-XII), а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з приписами ст. 6 Закону №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Частиною 5 ст. 15 Закону №509-XII установлено, що правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».

Відповідно до ч. 6 ст. 15 Закону №509-XII службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності). Тобто цією нормою було встановлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Частинами 7, 8 ст. 15 Закону №509-XII передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Законом України від 05.07.2012 №5083-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні», який набрав чинності 12.08.2012, доповнено ПК України розділами XVIII-1 та XVIII-2.

Пунктом 342.4 ст. 342 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Згідно з абз. 1, 2 п. 344.1 ст. 344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Верховний Суд України сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08 жовтня 2013 року у справі № 21-275а13 зазначив, що аналіз положень статті 37 Закону № 3723-XII, Закону № 509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Аналогічний підхід застосування наведених норм права висловлений Верховним Судом, зокрема, у постанові від 03 липня 2018 року у справі №586/965/16-а та від 18.03.2021 у справі №500/5183/17

Частиною другою статті 46 Закону № 889-VIII та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 (далі Порядок № 229), які діють з 01.05.2016, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

При цьому, пунктом 5 Порядку 229 визначено, що стаж державної служби обчислюється у днях, місяцях і роках.

У зв`язку з чим висновок відповідача стосовно того, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, є невірним, оскільки суперечать нормам діючого законодавства.

Враховуючи викладене, період роботи позивача в податкових органах підлягає зарахуванню до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Разом із цим суд зауважує, до стажу державної служби підлягають зарахуванню періоди з 01.02.2001 року по 10.01.2004 року та з 12.01.2004 року по 24.02.2022 року відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 та трудовій книжці серії НОМЕР_4 . Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Таким чином, станом на 22 лютого 2025 року (час звернення позивача із заявою про перехід на пенсію державного службовця) стаж роботи позивача на вищезазначених посадах, які дають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» складав більше 20 років та виконувались інші умови щодо призначення даного виду пенсії.

З врахуванням зазначеного, суд доходить висновку про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28 лютого 2025 року № 87 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» є протиправним та таким що підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про врахування довідок про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця від 23.12.2024 за №133/05-99-10-02-18 та №134/05-99-10-02-18, виданих Головним управлінням ДПС у Донецькій області, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» визначено, що з 1 жовтня 2017 р. пенсії, призначені після набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (крім пенсій осіб з інвалідністю I і II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII «Про державну службу», у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII «Про державну службу», а також на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», виплачуються в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі Порядок № 622).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 622 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до абзаців 1-3 пункту 4 Порядку № 622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:

посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);

розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні.

Оскільки станом на час розгляду даної справи існує прогалина щодо нормативного врегулювання перерахунку пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, суд, враховуючи, що пенсійне забезпечення державних службовців, після прийняття Закону № 889-VIII, здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вважає за можливе застосувати за аналогією положення вказаного закону до спірних правовідносин.

Згідно з частиною 3, 5 статті 45 Закону України № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З наведеного слідує, що при переведенні з одного виду пенсії на інший Пенсійний фонд має враховувати не тільки документи, наявні в пенсійній справі, а й додатково подані документи.

Таким чином підлягають врахуванню при переведенні позивача на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» подані нею до пенсійного органу довідки за формою, затвердженою порядком №622, а саме: довідка про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 23.12.2024 року № 133/05-99-10-02 (додаток № 4 до порядку №622); довідка про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби від 23.12.2024 року № 134/05-99-10-02 (додаток № 6 до порядку №622).

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та задоволення позову частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини 3 статті 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Позивачем був сплачений судовий збір у сумі 968,96 грн. відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) від 28.02.2025 за № 87 про відмову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у переведенні з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) зарахувати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723 XII , Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. №889-VІІІ періоди роботи в органах державної податкової служби з 01.02.2001 року по 10.01.2004 року та з 12.01.2004 року по 24.02.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу» з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 23.12.2024 за №133/05-99-10-02-18 та №134/05-99-10-02-18, виданих Головним управлінням ДПС у Донецькій області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 900 (дев`ятсот) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовити.

Рішення ухвалене та повне судове рішення складено 21 квітня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар