Справа № 500/2578/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/2578/24 пров. № А/857/20358/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року (головуючий суддя: Баб`юк П.М., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , 24.04.2024, звернувся до суду з позовом в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 028377 від 02.04.2024.

Обґрунтовує позов тим, що 16 лютого 2024 року о 10 год 30 хв інспекторами Укртрансбезпеки на ділянці автодороги М-19 Тернопільська область 310+300 здійснено контроль транспортного засобу марки КАМАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 . За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів вантажів автомобільним транспортом № 024742 від 16.02.2024, у якому зазначено, що під час перевірки виявлено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», Наказ МТЗУ № 340 від 07.06.20210, а саме при перевезені вантажу на момент перевірки відсутні товарно-транспортна накладна та індивідуальна контрольна книжка водія, що тягне за собою відповідальність згідно з абз. 3 ч. 1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за відсутність під час вантажних перевезень документів, передбачених ст. 48 цього Закону.

Однак, вказує, що автомобілем керував водій ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , транспортний засіб КАМАЗ з державним номерним знаком НОМЕР_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , цей транспортний засіб не перебуває в оренді та/або в користуванні позивача, водій ОСОБА_2 не перебуває в трудових відносинах з позивачем, а також згідно товарного чеку від 16.02.2024 ОСОБА_1 взагалі не вказаний як перевізник, вантажовідправник або вантажоотримувач.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Відповідач, 19.09.2024 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області, на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок від 12.02.2024 та направлення на рейдову перевірку № 000872 від 12.02.2024, проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі) на а.д. М.19 311 км Тернопільська область .

При проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі) 16.02.2024, перевірено транспортний засіб марки КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . Водій надав для перевірки: посвідчення водія, свідоцтво реєстрації транспортного засобу та товарний чек від 16.02.2024.

За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів вантажів автомобільним транспортом № 024742 від 16.02.2024, у якому зазначено, що під час перевірки виявлено порушення ст. 48 вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», Наказ МТЗУ № 340 від 07.06.2010, а саме при перевезенні вантажу на момент перевірки відсутні товарно-транспортна накладна та індивідуальна контрольна книжка водія, що тягне за собою відповідальність згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за відсутність на момент проведення перевірки документів визначених ст. 48 цього Закону.

У цьому Акті у графі «Пояснення водія про причини порушень» зазначено «водій відмовився від пояснень».

Про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту № 024742 від 16.02.2024 було призначено на 02.04.2024 позивача було інформовано рекомендованим листом № 968.

Під час розгляду акта № 024742 від 16.02.2024 та матеріалів справи встановлено, що позивачем допущено порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт" (відсутність документів), відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

За результатами розгляду акта № 024742 від 16.02.2024, начальник Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області було винесено постанову № 028377 від 02.04.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ФОП ОСОБА_1 у сумі 17000,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що саме позивач несе відповідальність за відсутність на момент проведення перевірки документів визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки ФОП ОСОБА_1 є страхувальником транспортного засобу, тобто є особою відповідальною за експлуатацію транспортного засобу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Відповідно до положень статті 48 Закон № 2344-ІІІ, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень цієї статті Закону № 2344-ІІІ надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно з положеннями пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Пунктом 3.6 Інструкції № 385 передбачено, що перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку, зокрема наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції № 385 повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які уповноважені на проведення повірки тахографів відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Пунктом 2.6 Інструкції № 385 визначено, що ПСТ виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі:

- установлення або заміни тахографа;

- ремонту тахографа;

- зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу;

- якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.

Відповідно до положень пункту 1.4 Інструкції № 385 ПСТ - пункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо установлення та технічного обслуговування тахографів суб`єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР функції «майстерні або механіка» та внесені Мінінфраструктури як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб`єктів господарювання.

Пунктом 2.7 Інструкції № 385 передбачено, що за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.

Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210х297 мм) щільністю 100 г/кв.м або більше. Не допускається робити закреслення чи виправлення відомостей, які заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано та поставлено печатку відповідальної особи ПСТ. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляються прочерки.

ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.

Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340.

Пункт 6.1. Положення передбачено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Пунктом 6.3 Положення визначено, що водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Системний аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що положеннями Закону № 2344-ІІІ передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а такий документ, як картка водія є іншим документом, в розумінні ст. 48 Закону № 2344-ІІІ, що повинен бути пред`явленим особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.

Крім цього, наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010, та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених вище правих норм викладено у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року справа № 820/4624/17.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, за відсутності документів, зокрема, товарно-транспортної накладної особистої картки водія, протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, без оформлення індивідуальної контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 024742 від 16 лютого 2024 року (а. с. 11), відповідач покликався на те, що позивачем порушено статтю 48 Закону № 2344-ІІІ, зокрема, на момент проведення перевірки водій, який здійснював перевезення вантажу, не мав при собі, товаро-транспортної накладної та індивідуальної контрольної книжки водія.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач по суті не заперечує зазначених обставини, однак зазначає, що він не є суб`єктом відповідальності за статтею 60 Закону № 2344-ІІІ, оскільки не є автомобільним перевізником, однак суд апеляційної інстанції не бере такі покликання до уваги, з огляду на таке.

Аналізуючи наведені положення Закону № 2344-III, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників.

Автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами (ст. 1 Закону № 2344-III);

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач покликається на те, що він не є перевізником, оскільки згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля є ОСОБА_3 .

Однак, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до наданих усних пояснень водієм ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , (зафіксовано на відео, яке міститься в матеріалах справи, а. с. 57), перевізником є ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вказані поясненні жодними доказами не спростовані позивачем.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно полісу обов`язкового страхування № ЕР-217317523 строк дії з 15.10.2023 по 14.10.2024 включно (а. с. 36 зворот), ОСОБА_1 є страхувальником транспортного засобу КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно цього полісу, «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ»: транспортний засіб використовується протягом повного строку страхування.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що ч. 1 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі Закон № 3353-XII) передбачено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.

Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників та належних користувачів ведеться Єдиний державний реєстр транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України (ч. 6 ст. 34 Закону № 3353-XII).

Згідно ч. 1 ст. 34-1 Закону № 3353-XII, інформація про зареєстрований транспортний засіб чи його власника, належного користувача, отримана в електронній чи паперовій формі відповідно до законодавства за допомогою програмних засобів ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів, є офіційною та використовується відповідно до законодавства.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2020 року № 779.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ цього Порядку, ведення ЄДРТЗ здійснюється уповноваженими посадовими особами Головного сервісного центру МВС.

Аналіз наведених вище норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що для накопичення, використання, узагальнення інформації про зареєстровані транспортні засоби, їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на транспортні засоби, уповноваженими посадовими особами Головного сервісного центру МВС ведеться Єдиний державний реєстр транспортних засобів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на підтвердження своїх аргументів щодо того, що ФОП ОСОБА_1 не є перевізником у спірних правовідносинах, оскільки, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля є ОСОБА_3 , позивачем не подано інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, що він не є належним користувачем транспортного засобу КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1 .

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ФОП ОСОБА_1 є перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» та до нього мають застосовуватися адміністративно-господарські санкції у розглядуваних спірних правовідносинах.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки оскаржувана про застосування адміністративно-господарського штрафу № 028377 від 02.04.2024 є правомірною, а тому підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні.

Таким чином, апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року у справі № 500/2578/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін