Справа № 520/23805/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Супрун Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 р. Справа № 520/23805/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/23805/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 26.07.2024 та у невиправлені недостовірних відомостей в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виправити недостовірні відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо ОСОБА_1 , а саме змінити категорію «військовозобов`язаний» на «невійськовозобов`язаний» та внести відомості про виключення ОСОБА_1 з військового обліку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем протиправно, на переконання позивача, не виключено з військового обліку у зв`язку із засудженням за вчинення тяжкого злочину згідно вироку Краснокутського районного суду у справі №1-115 від 16.07.1997.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до пункту «г» ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на момент виключення - 27.12.2002), виключенню з військового обліку у військових комісаріатах підлягають громадяни які були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів. Оскільки позивач був призовником, то на підставі рішення призовної комісії його було виключено з військового обліку, про що була складена відповідна довідка. Виключаючи позивача з військового обліку, комісія керувалась абзацем 6 п. 40 Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 р. № 352 (в редакції, чинній на момент виключення 12.08.1994), відповідно до якого громадяни призовного віку, які прибули з місць позбавлення волі, на підставі копії довідки про звільнення з місць позбавлення волі, засвідченої в установленому порядку, після проходження ними медичного огляду рішенням районного військового комісара беруться на облік військовозобов`язаних. Громадяни, яких було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів, рішенням районного військового комісара виключаються з військового обліку.

Крім того, на момент виключення позивача з військового обліку було чинним Положення про військовий облік військовозобов`язаних і призовників, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 09 червня 1994 року № 377 (в редакції від 12.08.1994). Відповідно до п. 8, 9 даного Положення, бланки військових квитків, тимчасових посвідчень, що видаються замість військових квитків, посвідчення про приписку до призовних дільниць, а також бланки посвідчень і повідомлень, які засвідчують перебування на спеціальному військовому обліку військовозобов`язаних, виготовляються Держзнаком Мінфіну за замовленнями Міноборони. Військові квитки, тимчасові посвідчення і посвідчення про приписку до призовних дільниць видаються військовозобов`язаним і призовникам без стягнення плати за них. Оскільки на той момент позивач не був ні призовником, ні військовозобов`язаним, то йому посвідчення про приписку, військовий квиток або тимчасове посвідчення і не видавалось. Для засуджених за тяжкі злочини виключення з обліку не було правом громадянина, як і не було дискреції в повноваженнях ТЦК та СП з цього питання. Особи, які вчинили тяжкі злочини підлягали виключенню з військового обліку, а ТЦК були зобов`язані їх виключати, бо це прямо передбачалось пунктом «г» ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на момент виключення - 27.12.2002). Також законодавство України не передбачало після зняття чи погашення судимості ні автоматичного поновлення громадянина на військовому обліку, ні обов`язку громадянина самостійно ставати на військовий облік. Саме тому, з 16.01.2003 року позивач є виключеним з військового обліку.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Краснокутського районного суду у справі №1-115 Харківської області від 16.07.1997 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 17, ч. 3 ст. 117 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

Призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 16.01.2003 позивачу було видано довідку про те, що він виключений з військового обліку.

Позивача 30.06.2015 було взято на військовий облік, що підтверджується відомостями з облікової картки з розділу Відомості про медичний огляд, згідно якими ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатний у військовий час за гр. ІІ ст. 39 б, наказ МОУ 2008р. №402, комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 (протокол №75/6 від 30.06.2015).

Адвокатом позивача 10.07.2024 було подано до ІНФОРМАЦІЯ_5 адвокатський запит, в якому адвокат просив:

"1. Підтвердити інформацію про виключення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 з військового обліку на підставі пп. Г) ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції станом на 2003 рік).

2. Повідомити причину відсутності відомостей про виключення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 з військового обліку на підставі пп. Г) ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції станом на 2003 рік) в реєстрі «Оберіг» (копія запиту додається).".

Листом № 2431 від 22.07.2024, ІНФОРМАЦІЯ_2 відповів, що позивач стоїть на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 , є військовозобов`язаним і не скористався своїм правом на виключення з військового обліку. Станом на день складання відповіді підстав для виключення позивача з військового обліку немає. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначає, що той, хто скористався своїм правом бути виключеним з обліку, має військовий квиток з відповідною відміткою (копія листа додається).

Не погоджуючись з даним твердженням, позивач 26.07.2024 відправив заяву, якою просив виправити недостовірні відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо нього, змінити категорію «військовозобов`язаний» на «невійськовозобов`язаний» та внести відомості про виключення позивача з військового обліку.

Станом на дату подання позовної заяви відповідачем на зазначену заяву відповіді не надав.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату виникнення спірних правовідносин, а саме 26.07.2024, в Законі України "Про військовий обов`язок і військову службу" не передбачалася можливість виключення з військового обліку з підстав того, що особа повинна бути виключена, оскільки вона була раніше засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину та позивачем не оскаржується процедура взяття на облік.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За змістом частини 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини 5 статті 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Згідно частини 7 статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан, який триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-ХІІ) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частин 4, 5 статті 22 Закону №3543-XII громадяни, які перебувають у запасі, завчасно приписуються до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

За змістом пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з пунктом 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Отже, обов`язки щодо обліку військовозобов`язаних покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 37 Закону № 2232-ХІІ визначено підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.

Так, пунктом 6 частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ у редакції, чинній станом на 14.05.2024, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

У зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX, який набрав законної сили 18.05.2024 року, (далі Закон № 3633-ІХ), редакція частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ зазнала змін, внаслідок яких, пункт 6 частини 6 було виключено.

За змістом частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ у редакції, чинній станом з 18.05.2024, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

Крім того, 18.05.2024 року набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі Порядок № 560).

Згідно пункту 4 розділу «Загальні питання» Порядку № 560, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:

особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;

особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;

особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;

засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.

Отже, з 18 травня 2024 року редакція частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, більш того, з цього часу передбачена можливість особи, яку раніше було засуджено до позбавлення волі, за вчинення тяжкого злочину.

Як вбачається з матеріалів справи, що адвокатом позивача 10.07.2024 було подано до ІНФОРМАЦІЯ_5 адвокатський запит, в якому адвокат просив:

"1. Підтвердити інформацію про виключення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 з військового обліку на підставі пп. Г) ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції станом на 2003 рік).

2. Повідомити причину відсутності відомостей про виключення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 обліку на підставі пп. Г) ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції станом на 2003 рік) в реєстрі «Оберіг» (копія запиту додається).".

Листом № 2431 від 22.07.2024, ІНФОРМАЦІЯ_2 відповів, що позивач стоїть на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 , є військовозобов`язаним і не скористався своїм правом на виключення з військового обліку. Станом на день складання відповіді підстав для виключення позивача з військового обліку немає. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначає, що той, хто скористався своїм правом бути виключеним з обліку, має військовий квиток з відповідною відміткою (копія листа додається).

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, оскільки на час розгляду заяви позивача від 10.07.2024 року, у відповідача були відсутні законні підстави для виключення його з військового обліку, з огляду на відсутність законодавчо встановлених на те підстав.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо правомірності відмови позивачу у виключенні з військового обліку військовозобов`язаних, з огляду на відсутність у ст. 37 Закону №2232-ХІІ, станом на час розгляду поданих позивачем заяв, такої підстави як виключення з військового обліку осіб, які засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Отже, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються зібраними у справі доказами, та не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 по справі № 520/23805/24 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її ухваленння та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий