Справа № 120/16689/24
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 квітня 2025 р. Справа № 120/16689/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в м. Ялта Автономної Республіки Крим про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України (далі - відповідач 1), Управління Пенсійного фонду України в м. Ялта Автономної Республіки Крим (далі - відповідач 2) з вимогами:

- визнати протиправними дії Пенсійного фонду України та управління Пенсійного фонду України в м. Ялта Автономної Республіки Крим щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії з квітня 2014 року;

- зобов`язати Пенсійний фонд України та управління Пенсійного фонду України в м. Ялта Автономної Республіки Крим поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з квітня 2014 року та сплатити виниклу з квітня 2014 року заборгованість за пенсією;

- зобов`язати Пенсійний фонд України та управління Пенсійного фонду України в м. Ялта Автономної Республіки Крим нарахувати та сплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії починаючи з квітня 2014 року по весь час фактичної виплати на користь позивача заборгованості за пенсією.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідачів щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії з квітня 2014 року та не виплати виниклої з квітня 2014 року заборгованість за пенсією.

Ухвалою від 20.12.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема відповідач звернув увагу суду на те, що Пенсійним фондом України не приймалося рішення ані про призначення (перерахунок) пенсійних виплат, ані про припинення виплати пенсії позивачу, прав позивача Пенсійним фондом України не порушено.

Також повідомлено, що на адресу Пенсійного фонду України від представника позивача надійшов адвокатський запит від 29.08.2024 № 24/251 (вх. № 6026/8 від 29.08.2024), в якому запитувалось про припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком та про виплату пенсії з 2014 року.

Адвокатський запит розглянуто та листом Пенсійного фонду України від 04.09.2024 № 2800-030202-8/53353 роз`яснено порядок та підстави поновлення виплати пенсії.

Представник відповідача 1 звернув увагу на те, що Пенсійним фондом України адвокатський запит розглянутий в межах компетенції, в порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", виходячи із власного розуміння правового регулювання окремих питань, заявлених в них та надана відповідь. Лист Пенсійного фонду України є відповіддю на адвокатський запит та не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні приписів ст. 4 КАС України. Відповідь на звернення не породжує прав та обов`язків для позивача, не є управлінським рішенням, а є фізичним носієм інформації, що містить відповіді на поставлені питання Позивачем.

При цьому, стороною відповідача 1 наголошено на тому, що згідно положень чинного законодавства, питання поновлення виплати пенсії вирішується територіальним органом Пенсійного фонду України у разі звернення пенсіонера із відповідною заявою.

Однак, відповідно до наданих стороною позивача суду документів вона з моменту припинення виплати пенсії у квітні 2014 року не зверталась до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду із заявою про поновлення виплати пенсії.

16.01.2025 позивачем подано до суду відповідь на відзив, однак суд не приймає її до уваги, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 263 КАС України, заявами по суті справи, у даній категорії справ, є позов та відзив.

Відповідач 2 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до положень частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для вирішення даної справи за наявними у ній матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що позивач є пенсіонером, якій призначена пенсія за віком, що підтверджено посвідченням № НОМЕР_1 від 25.01.2011. Згідно даних вказаного посвідчення пенсію ОСОБА_1 призначено довічно.

Відповідно довідки від 31.10.2022 за № 508- позивач взята на облік, як внутрішньо переміщена особа з окупованої. Зокрема, за даними довідки слідує, що зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 , а фактичним місцем проживання є: АДРЕСА_2 .

Як зазначено в позові, пенсійні виплати ОСОБА_1 не отримує з квітня 2014 року.

29.08.2024, представника позивача адвокат Самохвалов С.В., звернувся до Пенсійного фонду України з адвокатським запитом № 24/251 (вх. № 6026/8 від 29.08.2024), в якому просив повідомити про обставини припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком та про розмір недоотриманих позивачем сум пенсії з 2014 року.

За результатами розгляду адвокатського запиту Пенсійний фонд України листом від 04.09.2024 № 2800-030202-8/53353 повідомив, що Пенсійний фонд України не здійснює безпосередньо призначення, перерахунок і виплату пенсій, та не є належним розпорядником інформації щодо пенсійного забезпечення пенсіонерів. Роз`ясненив, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території, здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (пункт 2 статті 7 Закону № 1207).

Також представника позивача повідомлено, що органи Пенсійного фонду України не здійснюють свою діяльність на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя. Фінансування пенсійних виплат на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя територіальними органами Пенсійного фонду України востаннє здійснювалось в березні 2014 року. За наявними даними, станом на 2014 рік ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Ялта Автономної Республіки Крим.

Щодо виплати пенсії у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 234 "Про затвердження Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя", або щодо переведення виплати пенсії за новим місцем проживання ОСОБА_1 до введення в дію правового режиму воєнного стану не зверталась.

В листі, відповідач 1 також повідомив, що 23.06.2024 набрав чинності Закон України від 25.04.2024 № 3674-IX Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення (далі Закон № 3674), яким внесено зміни, зокрема до Закону України від 09.07.2003 № 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058).

Згідно з пунктом 144 розділу XV Закону № 1058, в редакції Закону № 3674, громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з Законом № 1058 провадиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації.

У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Питання поновлення виплати пенсії вирішується територіальним органом Пенсійного фонду України у разі звернення пенсіонера із відповідною заявою.

Вважаючи дії відповідачів щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії з квітня 2014 року та не виплати належних їй до виплати сум недоотриманої пенсії, позивач звернулась до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Згідно пункту першого частини першої статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Позивач є громадянинкою України і відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має право на отримання пенсії за віком, що підтверджується наявним в матеріалах справи пенсійним посвідченням.

Також, позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується відповідною довідкою.

Згідно статті 14 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 05 червня 2014 року) у районі проведення АТО можуть вводитися тимчасові обмеження прав і свобод громадян.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення АТО на території Донецької та Луганської областей.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Відповідно до пункту 9 Заяви Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод" (схвалена Постановою Верховної Ради України від 21 травня 2015 року № 462-VIII) Україна користується своїм правом на відступ від зобов`язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в окремих районах Донецької та Луганської областей України, визначених Антитерористичним центром при Службі безпеки України у зв`язку з проведенням антитерористичної операції, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України та повідомлення Генеральному секретарю Організації Об`єднаних Націй та Генеральному секретарю Ради Європи про продовження застосування у повному обсязі Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У вказаній заяві відсутнє посилання на те, що Україна відступає від зобов`язань, визначених статтями 1, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак, у вказаній Заяві зазначено про те, що в Україні склалася надзвичайна ситуація, яка становить суспільну небезпеку та загрожує життю нації в розумінні пункту 1 статті 4 Міжнародного пакту, пункту 1 статті 15 Конвенції.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу.

Статтею 15 Конвенції передбачено, що під час війни або іншої суспільної небезпеки, яка загрожує життю нації, будь-яка Висока Договірна Сторона може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом.

Тобто, на окремих територіях України держава не має можливості здійснювати соціальні виплати та вживає інші заходи щодо забезпечення їх виплат.

Відповідно до абзацу першого пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1) (далі - Порядок №22-1) заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації) (абз. 4 п.1.5 Порядку №22-1).

Пунктом першим постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 (Офіційний вісник України, 2014 рік, № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312) (далі Порядок № 509).

Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. Соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та особам, які за висновком лікарсько-консультативної комісії не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовими заявами можуть проводитись публічним акціонерним товариством «Укрпошта» з доставкою додому за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб.

Таким чином, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується відповідною довідкою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок) та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування (далі - Порядок № 365).

Відповідно до частини першої Порядку № 365, він визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною 5 Порядку № 365 для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред`являється оригінал такої довідки.

З аналізу вищенаведених норм можна зробити висновок, що іншого механізму поновлення пенсійних прав осіб, які проживають на території, непідконтрольній українській владі, не встановлено.

Відтак, позивача для поновлення виплати пенсії необхідно звернутись до відповідного управління Пенсійного фонду України, де вона перебуває на обліку, із заявою про взяття її на облік, як внутрішньо-переміщеної особи та поновлення виплати її пенсії з серпня 2014 року.

Суд акцентує увагу, що за поясненням відповідача 1, викладеним у відзиві на позовну заяву, які не були спростовані стороною позивача, в відповідача відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 зверталась до органів Пенсійного фонду України щодо переведення виплати її пенсії за новим місцем проживання. Представником позивача до матеріалів справи не додано доказів перебування позивачки на обліку в територіальному органі ПФУ за місцем її фактичного проживання.

Також, суд зазначає, що наявність довідки внутрішньо переміщеної особи не породжує для Пенсійного фонду обов`язку поновлення виплати пенсії особі без її волевиявлення, тобто без її особистого звернення до цього органу.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту, а звернення до суду відбулось передчасно, оскільки доказів її звернення до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України (за місцем її фактичного проживання) із заявою про взяття її на облік та поновлення виплати пенсії в матеріалах справи відсутні.

Відновлення виплати пенсії позивача повинно відбуватися відповідно до нормативно-правових актів, зокрема, Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та прийнятих на його виконання підзаконних нормативно-правових актів.

При цьому суд звертає увагу, що позивач не позбавлена права на отримання пенсії на підконтрольній органам державної влади України території в разі її звернення до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про взяття її на облік та поновлення виплати пенсії.

Згідно частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Пенсійний фонд України (вул. Бастіонна, 9, м. Київ, 01601, )

Управління Пенсійного фонду України в м. Ялта Автономної Республіки Крим (вул. Садова, 4, м. Ялта, Автономна Республіка Крим, )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна