Справа № 712/3179/25
Суддя: Пироженко (С.А.) С. А.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/712/122/25
Справа № 712/3179/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ГАНДЖА В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що він, ОСОБА_2 , перебував на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 (попередня назва ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Під час відвідування ІНФОРМАЦІЯ_4 07.11.2017 року його було виключено з військового обліку, також до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 поставлено запис «невійськовозобов`язаний», поставлено відмітку знято з військового обліку з вказанням п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла станом на 07.11.2017 року). Проте поставлено відмітку «знято», а не «виключено з військового обліку».

14.02.2025 року під час зупинки позивача на вулиці представниками ТЦК для перевірки військово-облікових документів, ними, на їхню думку, було встановлено, що позивач є військовозобов`язаним та доставлено його до ІНФОРМАЦІЯ_5 , де запропоновано пройти ВЛК, на що позивач відмовився, оскільки не перебуває на військовому обліку. У приміщенні ТЦК він перебував до 15.02.2025 року.

В подальшому 15.02.2025 року відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, а 21.02.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 було винесено постанову № 761/М/2025 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 20 400 грн. Вказана постанова отримана позивачем 28.02.2025 року.

Вказав, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.08.2000 року позивача було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 142 КК України, ч. 3 ст. 91 КК України та засуджено до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належало йому на праві приватної власності. Згідно довідки Черкаської виправної колонії № 62 серії 00 № 201211 від 02.07.2004 року позивача було звільнено умовно-достроково за постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.06.2004 року на підставі ст.. 52 КК України. У розумінні норм КК України (у редакції, яка діяла на момент винесення вироку), злочин, передбачений ч. 3 ст. 142 КК України, є особливо тяжким.

Вважає постанову по справі про адміністративне правопорушення не обґрунтованою та незаконною. У зв`язку з чим просить її скасувати та закрити провадження по справі відносно нього за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Поновити строк на звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою від 20 березня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та його адвокат Богданова Я.О. до судового засідання не з`явилися, адвокатом позивача подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, адміністративний позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подавав.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 21.02.2025 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 полковника ОСОБА_3 № 761/М/2025 у справі про адміністративне правопорушення позивача ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн.

Згідно вказаної постанови, 15.02.2025 року відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у зв`язку з відмовою від отримання направлення на проходження ВЛК, що є порушення вимог абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ.

За правилами ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ч.1 ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст.210-1 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 3 ст.210-1 КУпАП передбачено, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно із абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до цього часу.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України.

Відповідно до підпункту 2.4 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, затверджених Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для проходження медичного огляду та проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, призовних комісій або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

В період дії воєнного стану постанови ВЛК про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації дійсні протягом 1 року. Після закінчення даного строку військовозобов`язані підлягають повторному переогляду. Направлення на ВЛК може бути видане як з ініціативи начальника районного ТЦК та СП, так і за ініціативи самого військовозобов`язаного.

Згідно з пунктом 6 частини 6 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції станом на 04.05.2024) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

18.05.2024 набув чинності Закон України №3633-ІХ від 11.04.2024 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової мобілізації та військового обліку», яким п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виключено.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни, які були зняті, звільнені, але не виключені з військового обліку.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акту.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності.

В цій же справі позивача притягнуто до відповідальності, оскільки він відмовився від від отримання направлення на проходження ВЛК. Однак, факт вчинення вказаного правопорушення позивачем повністю спростовується зібраними у справі доказами, зокрема судом встановлено, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.08.2000 року позивача було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 142 КК України, ч. 3 ст. 91 КК України та засуджено до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належало йому на праві приватної власності. Згідно довідки Черкаської виправної колонії № 62 серії 00 № 201211 від 02.07.2004 року позивача було звільнено умовно-достроково за постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.06.2004 року на підставі ст.. 52 КК України. У розумінні норм КК України (у редакції, яка діяла на момент винесення вироку), злочин, передбачений ч. 3 ст. 142 КК України, є особливо тяжким, а ч. 3 ст. 81 КК України тяжким.

ОСОБА_2 , перебував на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 (попередня назва ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Під час відвідування ІНФОРМАЦІЯ_4 07.11.2017 року його було виключено з військового обліку, також до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 поставлено запис «невійськовозобов`язаний», поставлено відмітку знято з військового обліку з вказанням п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла станом на 07.11.2017 року). Проте поставлено відмітку «знято», а не «виключено з військового обліку».

Отже, попри вірне зазначення п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як підставу для виключення з військового обліку, у тимчасове посвідчення позивача внесено некоректну відмітку про «зняття». Уповноваженими особами відповідача під час мобілізації мали бути приведені у відповідність військово-облікові документи згідно наявних відомостей та проставлення актуальних даних щодо придатності чи непридатності до військової служби. Таким чином, непроставлення відмітки про виключення позивача з військового обліку через неналежне виконання посадовими особами відповідача певних етапів процедури такого виключення, суперечить принципу правової визначеності. Враховуючи такі обставини, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 з заявою про внесення даних щодо його виключення з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Оскільки ОСОБА_2 був виключений з військового обліку, то повторному взяттю на такий облік він не підлягає. При цьому, суд звертає увагу, що позивач був виключений з військового обліку до внесення змін та втрати чинності п.6 ч. 6 ст. 37 вказаного закону.

Таким чином, позивач не мав обов`язку проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби для поновлення на військовому обліку, оскільки повторне взяття на військовий облік на підставі нових законів, який вже був виключений з обліку є дією, яка погіршує його існуюче становище, та буде обмеженням його конституційних прав і свобод.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач діяв не на підставі закону, оскаржувана постанова незаконна і має бути скасована, а провадження закрите.

Відповідно до ч.1ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволені, відповідно до ст.139 КАС України судовий збір слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-74, 122, 241-246, 250-251, 262, 286 КАС України, ст.ст. 210-1, 245, 251, 268, 283 КпАП України, суд

В И Р І Ш И В:

Постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 761/М/2025 від 21 лютого 2025 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 2101 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_4 у вигляді штрафу 20 400 грн. скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку визначеному ч. 4 ст. 286 та ст. 297 КАС України.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: