Справа № 200/8500/24
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2025-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2025 року Справа№200/8500/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії (а.с. 1-4 т. 1).

Ухвалою суду від 11 грудня 2024 року позовна заява залишена без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 33-34 т. 1).

Ухвалою суду від 19 грудня 2024 року продовжено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви (а.с. 40 т. 1).

24 грудня 2024 року від позивача на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач відповідачами визначив Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, а також виклав позовні вимоги в наступній редакції:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неправильного розрахунку пенсії по інвалідності за заявою позивача від 21 лютого 2024 року;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо неправильного розрахунку пенсії за віком за заявою позивача від 16 липня 2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити позивачу розрахунок пенсії по інвалідності за його заявою від 21 лютого 2024 року із зарахуванням до страхового стажу періоду з 1 жовтня 2022 року по 21 лютого 2024 року та із врахуванням заробітної плати за періоди з грудня 1994 року по червень 2000 року та з 1 жовтня 2022 року по 21 лютого 2024 року, а також розрахунок пенсії за віком за заявою від 16 липня 2024 року із зарахуванням до страхового стажу періоду з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року та врахуванням заробітної плати за періоди з грудня 1994 року по червень 2000 року та з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити позивачу розрахунок пенсії за віком за заявою від 16 липня 2024 року із зарахуванням до страхового стажу періоду з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року та врахуванням заробітної плати за періоди з грудня 1994 року по червень 2000 року та з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року.

Також у зазначеній заяві позивач просив суд поновити строк звернення до суду із даним позовом (а.с. 44-48 т. 1).

Ухвалою суду від 27 грудня 2024 року встановлено, що відповідно до наявних матеріалів позивач звернувся до суду із даним позовом без порушення строку для такого звернення; відкрито провадження у даній справі за уточненим позовом позивача; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні); запропоновано відповідачам, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головному управлінню Пенсійного фонду України у Волинській області, надати суду відзив на позов ОСОБА_1 ; зобов`язано відповідачів та Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надати до суду додаткові докази по справі (а.с. 87-89 т. 1).

7 січня 2025 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшли додаткові докази по справі (а.с. 97-159 т. 1).

13 січня 2025 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області надійшов відзив на позов та додаткові докази по справі (а.с. 160-206 т. 1).

16 січня 2025 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшли додаткові докази по справі (а.с. 210-250 т. 1, а.с. 1-8 т. 2).

17 січня 2025 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позов (а.с. 14-16 т. 2).

Суд вважає за необхідне зазначити, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими відповідними законами, дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та станом на час розгляду справи в Україні продовжує діяти воєнний стан.

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено наступне.

Позивач є особою з інвалідністю з 15 лютого 2024 року, що підтверджується довідкою МСЕК.

21 лютого 2024 року позивач звернувся до сервісного центру Пенсійного фонду України у м. Покровськ Донецької області із заявою про призначення пенсії по інвалідності, до якої додав необхідні документи, зокрема трудову книжку та довідку № 1-438 від 24 червня 2020 року про заробітну плату за період з 1994 року по 2000 рік, видану ДП «Мирноградвугілля».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29 лютого 2024 року, прийнятим за наслідком розгляду вказаної заяви, позивачу було призначено пенсію по інвалідності.

16 липня 2024 року позивач звернувся до підрозділу Пенсійного фонду України із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, до якої долучив необхідні документи, в тому числі трудову книжку.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 26 липня 2024 року, прийнятим за наслідком розгляду заяви позивача від 16 липня 2024 року, ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком.

Як з`ясувалось позивачем у жовтні 2024 року (при зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про припинення трудової діяльності), під час розрахунку розміру призначеної йому пенсії відповідачами не було враховано його заробітну плату за 1994 - 2000 роки та після 1 жовтня 2022 року, а також не було зараховано до його страхового стажу період роботи з 1 жовтня 2022 року по 30 липня 2024 року.

Позивач вважає, що зазначене порушує його право на отримання пенсії у розмірі, на якій він має право за законом.

Наголошує, що з метою врахування пенсійним органом заробітної плати позивача за 60 місяців до 30 червня 2000 року ним надавалась ще під час першого звернення через сервісний центр в м. Покровськ довідка про заробітну плату для обчислення пенсії № 1- 438 від 24 липня 2020 року за період з грудня 1994 року по червень 2000 року, яка не була врахована відповідачами при розрахунку розміру його пенсії.

Також зазначає, що згідно з трудовою книжкою у період з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року, який не був врахований відповідачами до страхового стажу ОСОБА_1 , він працював на Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська» електрослюсарем підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем і йому нараховувалась та сплачувалась заробітна плата за вказаний період, що підтверджується довідкою за формою ОК-5, а також звітами підприємства про пільговий характер роботи позивача у цей період.

Стосовно не сплати ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» страхових внесків за період з 1 жовтня 2022 року по 30 липня 2024 року, позивач зазначив, що дана обставина не може слугувати підставою для того, щоб позбавляти його належного розрахунку пенсії із врахуванням вказаного періоду до страхового стажу та із врахуванням заробітної плати за цей період (а.с. 1-4, 44-48 т. 1).

У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, обґрунтовуючи заперечення наступним.

Позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Щодо зарахування заробітної плати за періоди з грудня 1994 року по червень 2000 року та здійснення перерахунку пенсії за списком № 1 та по інвалідності, відповідач зазначив, що відповідно до ст. 40 Закону № 1058 обов`язковими умовами для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди до 1 липня 2000 року є не лише наявність відповідної довідки про заробітну плату (дохід), але й бажання пенсіонера та підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, а також якщо страховий стаж з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців.

За даними Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування позивачу з 1 січня 2000 року по 9 серпня 2000 року заробітна плата не нараховувалась та страхові внески не сплачувались.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 1 жовтня 2022 року по 21 лютого 2024 року та здійснення перерахунку пенсії за списком № 1 та по інвалідності, відповідач вказав, що після 1 січня 2004 року стаж обчислюється залежно від сплати страхових внесків до Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

За даними Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування позивачу з 1 січня 2023 року по 30 червня 2024 року заробітна плата нараховувалась, але страхові внески не сплачувались.

Відповідач наполягає, що діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також у відзиві зазначено, що оскільки позивач територіально відноситься до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, позовні вимоги в частині зобов`язання вчинити певні дії мають бути скеровані саме до зазначеного Головного управління.

Крім цього відповідач вказав, що прийняття пенсійним органом рішення за наслідком розгляду заяв громадян та доданих до заяв документів є дискреційними повноваженнями, втручання в які з боку суду є неприпустимим і що відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд має зобов`язати суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с. 14-16 т. 2).

У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області також заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, зазначаючи наступне.

16 липня 2024 року позивач звернувся із заявою для переведення пенсії «з виду на вид», а саме - з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

За результатами розгляду зазначеної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області було прийнято рішення про переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком з 16 липня 2024 року.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року відповідач зазначив, що у зв`язку із відсутністю підтвердження у вигляді наявної інформації в Реєстрі застрахованих осіб про сплату страхових внесків відповідним страхувальником щодо позивача, зазначений період не може бути зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 .

Щодо не врахування заробітної плати за періоди з грудня 1994 року по червень 2000 року відповідач вказав, що за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

До заяви про призначення пенсії позивачем додано довідку № 1-438 від 24 червня 2020 року про заробітну плату за період з грудня 1994 року по червень 2000 року, яка була перевірена на відповідність вказаних у ній сум заробітної плати первинним документам та не була врахована Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області при перерахунку пенсії, так як обрахунок розміру пенсійної виплати проведено позивачу за найвигіднішим варіантом.

Щодо не врахування заробітної плати з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року у відзиві зазначено, що заробітна плати за період з 1 липня 2000 року враховується лише за даними, що містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, і у випадку не сплати страхових внесків та не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року заробітна плата за цей період не може бути врахована при розрахунку призначеної пенсії (а.с. 160-162 т. 1).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, паспорт НОМЕР_1 від 15 червня 2002 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 5-9, 86 т. 1).

Перший відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, , зареєстроване місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, є органом державної влади та належним відповідачем у справі (а.с. 211-213 т. 1).

Другий відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, , зареєстроване місцезнаходження: 43027, м. Луцьк, Київський Майдан, буд. 6, є органом державної влади та належним відповідачем у справі (а.с. 163 т. 1).

Відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 10 лютого 2024 року № 786100 ОСОБА_1 призначена третя група інвалідності у зв`язку із професійним захворюванням; інвалідність встановлена безстроково (а.с. 10 т. 1).

21 лютого 2024 року позивач звернувся до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) (далі ВОГ (СЦ)) № 6 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Покровськ) із заявою про призначення пенсії по інвалідності № 1370 (а.с. 11 т. 1).

Відповідно до розписки-повідомлення, ОСОБА_1 до заяви від 21 лютого 2024 року додав наступні документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру № 516-11-08065; заяву від 21 лютого 2024 року; заяву про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк) від 19 лютого 2024 року; паспорт серії НОМЕР_1 ; довідки про пільговий стаж: 374арх, 01/11-260/2, 01/11-260/3, 1-437, 323арх, 321арх, 230арх, 1-436; довідку про заробітну плату № 1-438; трудову книжку НОМЕР_3 ; акт розслідування б/н; довідка про перенайменування № 30-АР; довідку МСЕК 12 ААВ № 786100; накази: 677-к, 695-к, 520, 1690, 1099, 1513 (зв.бік а.с. 11, а.с. 228-247 т. 1).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивачу пропонувалось надати додаткові документи окрім наданих разом із заявою про призначення пенсії.

Згідно з записами у трудовій книжці серія НОМЕР_3 позивач у період з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року (період, не врахований відповідачами до його страхового та пільгового стажу) працював на Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська» електрослюсарем підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті (а.с. 14-20 т. 1).

У довідці № 1-438 від 24 червня 2020 року "про заробітну плату для обчислення пенсії" (за формою, передбаченою п. 2.1 Порядку № 22-1), виданої Державним підприємством «Мирноградвугілля» (відомості у якій не враховані відповідачами при визначенні розміру призначеної позивачу пенсії по інвалідності та пенсії за віком), міститься інформація про заробітну плату ОСОБА_1 за період: грудень 1994 року червень 2000 року. У довідці зазначено, що на всі виплати нараховано страхові внески (єдиний внесок); що вона видана на підставі особового рахунку № 3528 за 1994-2000 роки, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Мирноград, вул. Шосейна, 3; що керівник ДП «Мирноградвугілля» не заперечує проти проведення перевірки первинних документів за період, зазначений у довідці (а.с. 21 т.).

Відповідно до викладеного у листі Головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18 грудня 2024 року (вих. № 34118-32406/Д-02/8-0500/24) та пояснень першого відповідача, заява позивача за принципом екстериторіальності розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (а.с. 49, 14-16 т. 1).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29 лютого 2024 року № 66 (суду замість копії вказаного рішення відповідачами надано витяг з електронної пенсійної справи позивача, якій не містить назви пенсійного органу, що його прийняв замість цього на витягу вказано назву пенсійного органу, на обліку в якому перебуває позивач "Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області") ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності, третя група, трудове каліцтво/профзахворювання (а.с. 50 т. 1).

Крім іншого у рішенні зазначено наступне:

шифр та вид пенсії - 333 пенсія по інвалідності;

умови призначення - ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

середньомісячний заробіток 26086,95000;

дата звернення, вік, ознака роботи 21 лютого 2024 року, 49 р 7 м 9 д, працює;

група інвалідності, причина 3 група, трудкаліцтво/профзахворювання;

період встановлення інвалідності 15 лютого 2024 року довічно;

страховий стаж (повний) - 45 років 3 місяці 25 днів,

в тому числі робота за Списком № 1 - 16 років 8 місяців 0 днів;

% для обчислення пенси по інвалідності 50;

розмір пенсії за віком (ст. 27) (26086.95 * 0.45250) - 11 804,34 грн;

доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1, абз. 1, абз. 2) (за 10 років) 236,10 грн;

загальний розмір пенсії 12040,44 грн;

розмір пенсії по інвалідності 6020,22 грн;

доплата до пенси по ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» - 4414,56 грн;

сума пенсії по ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» (50% від 80% від 26 086,95 грн) 10434,78 грн;

розмір пенсії з надбавками 10434,78 грн;

пенсія призначена з 21 лютого 2024 року довічно (а.с. 50 т. 1).

Відповідно до довідки РС-право станом на 21 лютого 2024 року, періоди роботи позивача з червня 1992 року по 30 вересня 2022 року враховані до страхового та пільгового стажу позивача; період роботи з 1 жовтня 2022 року по 31 січня 2024 року не зараховано ані до страхового, ані до пільгового стажу позивача (а.с. 144-146 т. 1).

За поясненнями першого відповідача, не врахування періоду з 1 жовтня 2022 року по 31 січня 2024 року до страхового стажу позивача мало місце у зв`язку із тим, що в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків (а.с. 14-16 т. 2).

Як вбачається з довідки за формою ОК-5 станом на 21 лютого 2024 року, в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявні відомості про те, що у період з 1 жовтня 2022 року по 31 грудня 2023 року позивачу нараховувалась заробітна плата, але страхові внески не сплачені; відомості щодо 2024 року у довідці відсутні (а.с. 141-143 т. 1).

Пояснень не врахування довідки № 1-438 від 24 червня 2020 року про заробітну плату для обчислення пенсії по інвалідності матеріали справи не містять; у відзиві на позов у розділі «Щодо зарахування заробітної плати за періоди з грудня 1994 року по червень 2000 року до страхового стажу позивача …» перший відповідач лише процитував приписи ст. 40 Закону № 1058 та п. 3 ч. 2.1 р. ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1.

Також у відзиві вказано, що за даними Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування позивачу з 1 січня 2000 року по 9 серпня 2000 року заробітна плата не нараховувалась та страхові внески не сплачувались (а.с. 14-16 т. 2).

Матеріали справи не містять доказів направлення позивачу повідомлення про призначення пенсії по інвалідності.

16 липня 2024 року позивач звернувся до ВОГ (СЦ) № 6 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Покровськ) із заявою № 10427, в якій просив перевести його з пенсії по інвалідності на інший вид пенсії на пенсію за віком (а.с. 12 т. 1).

Відповідно до розписки-повідомлення до заяви від 16 липня 2024 року позивач додав наступні документи: паспорт серії НОМЕР_1 ; довідку про присвоєння коду від 6 грудня 2011 року; трудову книжку № НОМЕР_4 (зв.бік а.с. 12 т. 1).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивачу пропонувалось надати додаткові документи окрім документів, зазначених у розписці-повідомленні.

Відповідно до викладеного у листі Головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18 грудня 2024 року (вих. № 34118-32406/Д-02/8-0500/24) та пояснень другого відповідача, заява позивача за принципом екстериторіальності розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області (а.с. 49, 14-16 т. 1).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області «про перерахунок пенсії» від 26 липня 2024 року № 66 ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії у зв`язку із «переходом з виду на вид» та встановлена пенсія за віком на пільгових умовах (робота за списком № 1) (а.с. 51 т. 1).

Крім іншого у рішенні зазначено наступне:

шифр та вид пенсії - 103 пенсія за віком;

умови призначення - ЗУ № 1058-IV, Прик.полож., п. 2, ч. 1; ЗУ № 1788, ст. 13, а) (Робота за писком № 1);

середньомісячний заробіток 25882,61000;

дата перерахунку, вік, ознака роботи 16 липня 2024 року, 50 р 0 м 4 д, працює;

вид перерахунку - перехід з виду на вид;

інвалідність; група інвалідності, причина 3 група, трудкаліцтво/профзахворювання (з актом Н1/П4);

дата встановлення інвалідності 15 лютого 2024 року;

період встановлення інвалідності з 15 лютого 2024 року по 31 грудня 2054 року;

страховий стаж (неповний) 34 років 10 місяці 27 днів,

в тому числі робота за Списком № 1 - 16 років 8 місяців 0 днів;

розмір пенсії за віком (ст. 27) (25882.61 * 0.35250) 9123,62 грн;

загальний розмір пенсії 9123,62 грн;

доплата до пенси по ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» - 11582,47 грн;

сума пенсії по ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» (80% від 25882,61 грн) 20706,09 грн;

розмір пенсії з надбавками 20706,09 грн;

пенсія призначена з 16 липня 2024 року довічно (а.с. 51 т. 1).

Ухвалою суду від 27 грудня 2024 року, крім іншого, було зобов`язано другого відповідача та Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надати суду виписку із розрахунком загального страхового стажу та пільгового стажу позивача (форма РС-право) станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії (1) т а станом на час звернення із заявою про перехід на інший вид пенсії (2).

Станом на час розгляду справи відповідачами суду не надано довідки РС-право станом на час звернення із заявою про перехід на інший вид пенсії (станом на липень 2024 року).

За поясненням другого відповідача період роботи позивача з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року не зараховано до страхового стажу позивача у зв`язку із тим, що в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків (а.с. 160-162 т. 1).

Як вбачається з довідки за формою ОК-5 від 16 липня 2024 року, в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявні відомості про те, що у період з 1 жовтня 2022 року по 31 березня 2024 року позивачу нараховувалась заробітна плата, але страхові внески не сплачені (відомості про нараховану заробітну плату та сплачені страхові внески за періоди після березня 2024 року довідка не містить) (а.с. 151-154 т. 1).

У довідці за формою ОК-5 від 14 жовтня 2024 року та від 6 січня 2025 року наявні відомості про те, що у період з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року позивачу нараховувалась заробітна плата, але страхові внески не сплачені (а.с. 25-28, 156-159 т. 1).

У відзиві на позов другий відповідач зазначив, що до заяви про призначення пенсії позивачем було додано довідку про заробітну плату № 1-438 від 24 червня 2020 року за період з грудня 1994 року по червень 2000 року, яка була перевірена на відповідність вказаним сумам заробітної плати первинним документам, однак не була врахована Головним управлінням при перерахунку пенсії, так як обрахунок розміру пенсійної виплати проведено позивачу за найвигіднішим варіантом.

Щодо не врахування заробітної плати за період з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року відповідно до даних персоніфікації, відповідач зазначив, що у зв`язку із не сплатою за вказаний період страхових внесків цей період не був зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 , і тому зарплата, вказана у індивідуальних відомостях, також не підлягає врахуванню при розрахунку пенсії (а.с. 160-162 т. 1).

Матеріали справи не містять доказів направлення позивачу повідомлення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

14 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ВОГ (СЦ) № 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про звільнення (припинення діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, трудового договору, цивільно-правового договору, припинення реєстрації фізичної особи-підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) з 13 вересня 2024 року (а.с. 13 т. 1).

За поясненням позивача, саме внаслідок звернення до СЦ у м. Дніпрі він дізнався про те, що до його страхового стажу не враховано періоди його роботи після 1 жовтня 2022 року та не врахована заробітна плата за періоди з грудня 1994 року по червень 2000 року та з 1 жовтня 2022 року.

Будучи не згодним із не зарахуванням відповідачами до його страхового стажу періоду роботи після 1 жовтня 2022 року та не врахуванням заробітної плати за періоди з грудня 1994 року по 30 червня 2000 року та з 1 жовтня 2022 року, позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (тут і надалі в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1058-IV) принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються цим законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, […].

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого ст. 32 цього Закону […].

Визначаючись щодо правомірності не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 1 жовтня 2022 року по 31 січня 2024 року (першим відповідачем) та з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року (другим відповідачем), суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1) (тут і надалі в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 22-1), страховий стаж обчислюється по місяць, що передує місяцю подання особою відповідної заяви (досягнення особою пенсійного віку, передбаченого ч. 1 ст. 26 Закону, - у разі автоматичного призначення пенсії за віком (без звернення особи)).

Як встановлено судом на підставі Індивідуальних відомостей про застраховану особу (позивача), що містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у період з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року позивач працював та отримував заробітну плату; працедавець (страхувальник) Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», ; страхові внески за вказаний період не сплачені (а.с. 141-143, 151-154 т. 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону № 1058-ІV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пп. 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 ст. 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону № 1058-IV страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

При цьому згідно з ч. 12 ст. 20 Закону № 1058-ІV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг) (ч. 6 ст. 20 Закону № 1058-ІV).

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч. 10 ст. 20 Закону № 1058-ІV).

Відповідно до ст. 106 Закону № 1058-ІV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, яке здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених нормативно-правових приписів свідчить про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну сплату або сплату не в повному обсязі страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Отже, не виконання ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська»» обов`язку зі своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України фактично позбавило позивача належної соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Верховним Судом неодноразово наголошувалось, що особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків (постанови від 17 липня 2019 року у справі № 144/669/17, від 30 липня 2019 року у справі № 373/2265/16-а, від 30 грудня 2021 року у справі № 348/1249/17, від 11 жовтня 2023 року у справі № 340/1454/21).

Таким чином, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків за періоди з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року не може бути підставою для не врахування до страхового позивача вказаного періоду його роботи.

Інших підстав не врахування зазначеного періоду до страхового стажу позивача відповідачами не наводилось.

Таким чином, при призначенні позивачу першим відповідачем пенсії по інвалідності та вирішенні другим відповідачем питання про перерахунок пенсії з пенсії по інвалідності на пенсії за віком на пільгових умовах обома відповідачами протиправно не було зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи: першим відповідачем - з 1 жовтня 2022 року по 31 січня 2024 року, другим відповідачем - з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року.

Суд вважає за необхідне зауважити, що питання не зарахування відповідачами до пільгового стажу позивача за Списком № 1 зазначеного періоду не є спірним в межах даної справи (крім цього, питання щодо такого врахування має вирішуватись пенсійним органом лише після врахування визначеного періоду до загального страхового стажу).

З цих же підстав суд вважає неправомірним не врахування відповідачами при розрахунку заробітної плати (доходу) позивача для обчислення пенсії заробітної плати ОСОБА_1 за вказаний період: першим відповідачем заробітної плати за період з 1 жовтня 2022 року по 31 січня 2024 року, другим відповідачем заробітної плати за період з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року.

Вирішуючи питання щодо правомірності/неправомірності не врахування першим відповідачем при розрахунку заробітної плати позивача для обчислення пенсії довідки № 1-438 від 24 червня 2020 року «про заробітну плату для обчислення пенсії», виданої Державним підприємством «Мирноградвугілля», суд виходить з наступного.

Як вбачається з вказаної довідки, вона складена за формою, передбаченою п. 2.1 Порядку № 22-1, у ній наведені відомості про заробітну плату ОСОБА_1 за період грудень 1994 року червень 2000 року. Також у довідці зазначено, що на всі виплати нараховано страхові внески (єдиний внесок); що вона видана на підставі особового рахунку № 3528 за 1994-2000 роки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; що керівник ДП «Мирноградвугілля» не заперечує проти проведення перевірки первинних документів за період, зазначений у довідці (а.с. 21 т.).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. З а б а ж а н н я м пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами а б о в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії т а к о ж враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Отже, пенсійний орган при розрахунку заробітної плати особи для обчислення пенсії має врахувати заробітну плату цієї особи, за періоди до 1 липня 2000 року:

1) в разі, якщо страховий стаж особи, починаючи з 1 липня 2000 року, становить менше 60 місяців; а б о

2) якщо стаж особи, починаючи з 1 липня 2000 року, становить більше 60 місяців, але зазначена особа виявить бажання врахувати заробітну плату за періоди до 1 липня 2000 року (перша умова) та повідомить про те, за які саме 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року має бути врахована заробітна плата при здійсненні розрахунку пенсії (друга умова).

Як встановлено судом позивачем надавалась разом із заявою про призначення пенсії по інвалідності довідка належної форми № 1-438 від 24 червня 2020 року «про заробітну плату для обчислення пенсії», видана ДП «Мирноградвугілля», яка містить заробітну плату ОСОБА_1 за період з грудня 1994 року по червень 2000 року (підряд).

На переконання суду, зазначене свідчить про те, що позивач, маючи більше 60 місяців страхового стажу після 1 липня 2000 року, виявив бажання при розрахунку розміру пенсії врахувати його заробітну плату за періоди до 1 липня 2000 року.

У позовній заяві позивач підтвердив таке бажання.

Разом із цим суд зазначає, що довідка № 1-438 містить відомості про заробітну плату позивача за 67 календарних місяців підряд і доказів на підтвердження того, що позивач повідомив тим чи іншим чином при поданні заяви про призначення пенсії по інвалідності про те заробітна плата за які саме 60 місяців із вказаних у довідці 67 місяців має бути врахована при розрахунку розміру його пенсії.

Отже, наявність лише довідки про заробітну плату за періоди до 1 липня 2000 року не свідчить про обов`язковість врахування пенсійним органом наведених у ній відомостей про заробітну плату при визначенні розміру пенсії.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з абз. 1 п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок, […] (додаток 1) […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (орган, що призначає пенсію) […].

Відповідно до п. 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: […] 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 […].

Відповідно до п. 3.3 розділу ІІІ Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, надає […] допомогу особам щодо одержання в і д с у т н і х документів для призначення пенсії [в тому числі щодо надання заяви про уточнення 60-тимісячного періоду страхового стажу, заробітна плата за який має бути врахований пенсійним органом при вирішенні питання про розмір пенсії].

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

17 лютого 2022 року Верховною Радою України був прийнятий закон № 2073-ІХ «Про адміністративну процедуру» (набрав чинності 15 грудня 2023 року, далі - Закон № 2073-ІХ), який відповідно до ст. 1 регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2073-ІХ: адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації (п. 1); адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб) (п. 3); адміністративна процедура - визначений законом порядок розгляду та вирішення справи (п. 5); […] особа - фізична особа […], (п. 8); процедурна дія - дія адміністративного органу, що вчиняється під час розгляду справи, але якою справа не вирішується по суті (п. 9); процедурне рішення - рішення адміністративного органу, що приймається під час розгляду справи, але яким справа не вирішується по суті (п. 10); […].

Отже, дія вказаного закону розповсюджується і на процедуру розгляду органами Пенсійного фонду України заяв громадян про призначення пенсії, перерахунок пенсії, переведення з пенсії одного виду на пенсію іншого виду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2073-ІХ принципами адміністративної процедури є: 1) верховенство права; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4) безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9) ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12) гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону № 2073-IX адміністративний орган забезпечує належність та п о в н о т у з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи. Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує в с і о б с т а в и н и, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону № 2073-ІХ адміністративний орган зобов`язаний у порядку, встановленому законом, забезпечувати реалізацію права особи на доступ до інформації, що пов`язана з прийняттям та виконанням адміністративного акта стосовно неї. Учасник адміністративного провадження має право знати про початок адміністративного провадження та про своє право на участь у такому провадженні, а також право на ознайомлення з матеріалами відповідної справи.

Згідно зі ст. 17 Закону № 2073-IX особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення або заперечення у визначеній законом формі д о прийняття адміністративного акта, який може н е г а т и в н о вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи (ч. 1). Адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків (ч. 2). Особа має право у передбаченому законом порядку […] надавати документи, а також інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи (ч. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 2073-IX учасники адміністративного провадження [в тому числі особа, питання про право, свободу чи законний інтерес або обов`язок якої вирішується в адміністративному акті (адресат), п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону № 2073-IX] мають право: 1) отримувати від адміністративного органу роз`яснення щодо порядку здійснення адміністративного провадження, а також щодо змісту своїх прав та обов`язків у межах адміністративного провадження, визначених законом; 2) брати участь в адміністративному провадженні особисто або через своїх представників; 3) ознайомлюватися з матеріалами справи […] отримувати інформацію про процедурні дії та процедурні рішення, вчинені (прийняті) під час здійснення адміністративного провадження; 4) бути заслуханими адміністративним органом з питань, що є предметом адміністративного провадження, д о прийняття адміністративного акта, який може н е г а т и в н о вплинути на право, свободу чи законний інтерес такого учасника; 5) отримувати та надавати документи, інші докази, що стосуються обставин справи; […].

Частиною 1 ст. 47 Закону № 2073-IX встановлено, що під час підготовки справи до розгляду та вирішення, […] адміністративний орган встановлює наявність та достатність матеріалів у справі, а також за необхідності: […] 2) залучає до участі в адміністративному провадженні адресата, повідомляє йому правові підстави початку адміністративного провадження та можливі наслідки прийняття адміністративного акта; […] 5) надає учасникам адміністративного провадження можливість подати документи, клопотання, пояснення, зауваження, довести обставини, що мають значення для вирішення справи; […].

Відповідно до ст. 52 Закону № 2073-IX адміністративний орган […] повинен неупереджено дослідити в с і обставини справи, у тому числі ті, що є сприятливими, а також ті, що є несприятливими для учасників адміністративного провадження […].

Проаналізувавши наведені норми Закону № 2073-IX, а також Закону № 1058-IV та приписи Порядку № 22-1, суд висновує, що перший відповідач при розгляді заяви позивача про призначення пенсії по інвалідності та доданих до неї документів мав, по-перше, роз`яснити останньому про недостатність наданих ним документів для врахування довідки № 1-438 та запропонувати надати заяву/пояснення/клопотання із визначенням 60-місячного періоду страхового стажу, за який має бути враховано заробітна плата позивача при визначенні розміру пенсії.

На підставі викладеного вище, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що рішення першого відповідача від 29 лютого 2024 року в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 1 жовтня 2022 року по 31 січня 2024 року, а також в частині визначення розміру призначеної позивачу пенсії по інвалідності без врахування заробітної плати ОСОБА_1 за періоди з 1 жовтня 2022 року по 31 січня 2024 року та за 60 місяців підряд впродовж періоду страхового стажу з грудня 1994 року по червень 2000 року - не відповідає принципам адміністративної процедури, а також прийнято із порушенням ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV, п.п. 1.8, 3.3, 4.7 Порядку № 22-1.

Також з наведених підстав не відповідає принципам адміністративної процедури, а також прийнято із порушенням ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV, п.п. 1.8, 3.3, 4.7 Порядку № 22-1, отже є протиправним, рішення другого відповідача від 23 липня 2024 року в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року, а також в частині визначення розміру пенсії позивача (за віком) без врахування заробітної плати останнього за періоди з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року та за 60 місяців підряд впродовж періоду страхового стажу з грудня 1994 року по червень 2000 року.

З приводу рішення першого відповідача від 29 лютого 2024 року суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом під час розгляду справи при призначенні позивачу першим відповідачем пенсії по інвалідності розмір цієї пенсії був встановлений (як вбачається зі змісту рішення - із врахуванням ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці») в розмірі 10434,78 грн, виходячи з 50% від 80% від 26 086,95 грн (при цьому у рішення зазначено: середньомісячний заробіток 26086,95000; розмір пенсії за віком (ст. 27) (26086.95 * 0.45250) - 11 804,34 грн; доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1, абз. 1, абз. 2) (за 10 років) 236,10 грн; загальний розмір пенсії 12040,44 грн; розмір пенсії по інвалідності 6020,22 грн; доплата до пенси по ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» - 4414,56 грн) (а.с. 50 т. 1).

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого ст. 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Частиною 1 ст. 32 Закону № 1058-IV визначено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: […] для осіб з інвалідністю II та III груп: […] від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років […].

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: […] особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до ст. ст. 27 і 28 цього Закону.

Разом із цим абзацом 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV передбачено, що мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до ст. 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з преамбулою Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 2 вересня 2008 року № 345-VI, який набрав чинності 16 вересня 2008 року (далі - Закон № 345-VI), цей Закон спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів.

Відповідно до ст. 1 цього Закону його дія поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Згідно зі ст. 8 Закону № 345-VI мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків […] за списком виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст. 40 Закону № 1058-IV, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

За приписами ч. 3 ст. 10 Закону № 345-VI закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною 4 ст. 10 Закону № 345-VI внесені зміни до низки законів, в тому числі частину 1 ст. 28 Закону № 1058-IV доповнено абз. 3 такого змісту:

«Мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність».

Як вбачається з Пояснювальної записки до проекту Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», необхідність прийняття цього Закону була обумовлена тим, що у зв`язку з умовами, що склались в Україні, пов`язаними з падінням престижності шахтарської професії як в плані умов праці, так і в плані соціально-економічних стимулів виникла необхідність на законодавчому рівні закріпити соціальні гарантії, що стосуються забезпечення життєвого рівня шахтарських родин, гідної оплати праці та пенсійного забезпечення шахтарів, створенні мотивації у молодого покоління до одержання шахтарських професій.

Отже, метою прийняття запропонованого Закону було закріплення основних соціальних гарантій, що стосуються забезпечення життєвого рівня шахтарських родин та підвищення престижності шахтарської праці, що дасть змогу залучати до роботи у вугільній галузі необхідні кадри у працездатному віці. За для виконання цієї мети Законом передбачений ряд шляхів підвищення престижності шахтарської праці, відповідно до стажу роботи та роду занять шахтарів, серед яких встановлення мінімального розміру пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років за списком № 1, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати.

Суд зауважує, що норма, закріплена в першому реченні ст. 8 Закону № 345-VI, а також у абз. 3 ст. 28 Закону № 1058-IV, яка стосується визначення мінімального розміру пенсії шахтарів, не прив`язана до конкретного виду пенсії - на відміну від норми, закріпленої в другому реченні ст. 8 Закону № 345-VI, що стосується обчислення розміру такого виду пенсії, як пенсія за віком.

Суд наголошує, що ст. 8 Закону № 345 не встановлює окремий вид пенсії - нормами цієї статті держава встановила додаткову соціальну гарантію отримання пенсійної виплати особам, на яких поширюється дія Закону № 345-VI.

Зазначений висновок наведений Верховним Судом в постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 200/591/19-а.

В постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 345/4616/16, від 6 лютого 2019 року у справі № 345/4570/16-а, від 5 грудня 2019 року у справі № 345/4462/16-а, від 11 липня 2019 року у справі № 345/3954/16-а від 29 грудня 2021 року у справі № 345/2562/17 та інших Верховний Суд дійшов висновку про те, що ст. 1 Закону № 345-VI слід розглядати у нерозривному зв`язку зі Списком № 1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.

Як встановлено судом, на день набуття права на пенсію по інвалідності, тобто станом на 15 лютого 2024 року, позивач набув спеціальний (пільговий) стаж за Списком № 1 з повним робочим днем на підземних роботах більше 15 років.

Відтак, з дати виникнення права на призначення пенсії по інвалідності, тобто з 15 лютого 2024 року, позивач, як особа, на яку поширюється дія Закону № 345-VI і яка відпрацювала повний робочий день на підземних роботах не меш як 15 років, мав право на додаткову соціальну гарантію у вигляді визначення мінімального розміру пенсії із застосуванням ст. 8 Закону № 345-VI та абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV.

За цих обставин мінімальний розмір призначеної позивачу пенсії по інвалідності з 15 лютого 2024 року мав становити 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Як наслідок, рішення першого відповідача від 29 лютого 2024 року є протиправним також і в частині визначення розміру пенсії позивача по інвалідності в розмірі 50% пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Беручи до уваги встановлені судом обставини та висновки, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача та визнати рішення першого відповідача від 29 лютого 2024 року протиправним також і в цій частині.

В іншій частині рішення першого відповідача від 29 лютого 2024 року є обґрунтованим та правомірним.

З приводу рішення другого відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV п е р е в е д е н н я з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно із ч. 4 цієї ж статті п е р е р а х у н о к призначеної пенсії, крім випадків, передбачених ч. 1 ст. 35, ч. 2 ст. 38, ч. 3 ст. 42 і ч. 5 ст. 48 цього Закону, провадиться […] у разі виникнення права на підвищення пенсії […], у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, […]

Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 встановлено, що після призначення, п е р е р а х у н к у пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, п е р е в е д е н н я з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії. […]

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття органом, що призначає пенсію, р і ш е н н я п р о призначення, п е р е р а х у н о к, п е р е в е д е н н я з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії, […].

З аналізу наведених нормативно-правових приписів слідує, що за наявності визначених законодавством підстав пенсійним органом приймаються рішення як про перерахунок пенсії, так і про переведення з одного виду пенсії на інший, і ці рішення приймаються за різних обставин. При цьому формулювання заяви (призначення, переведення, перерахунок) не може слугувати підставою для прийняття пенсійним органом іншого рішення, ніж передбачено Законом № 1058 та Порядком № 22-1.

Як зазначалось судом вище, частиною 1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено три види пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

З заяви позивача від 16 липня 2024 року слідує, що останній звертався до пенсійного органу із заявою про п е р е в е д е н н я його на інший вид пенсії.

Разом із цим другим відповідачем за наслідком розгляду зазначеної заяви було прийнято рішення про перерахунок пенсії, а не про переведення позивача з одного виду пенсії (по інвалідності) на інший вид (за віком), що не відповідає приписам Закону № 1058-IV та Порядку № 22-1.

Враховуючи встановлені судом обставини та наведені у рішенні нормативно-правові приписи, суд вважає за необхідне визнати рішення другого відповідача протиправним та скасувати.

Визначаючись щодо належного способу захисту порушеного права позивача, суд виходить з наступного.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […] 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, […] від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 дійшов висновку, згідно якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

В постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21 Верховний Суд сформулював визначення «ефективного правосуддя» та зазначив, що комплексний аналіз приписів КАС України дає суду підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Враховуючи наведене вище, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що належним, ефективним та достатнім способом захисту порушеного права позивача буде:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути питання про розрахунок страхового та пільгового стажу позивача та питання про розрахунок розміру призначеної позивачу з 15 лютого 2024 року пенсії по інвалідності, при цьому: 1) із зарахуванням до його страхового стажу періоду з 1 жовтня 2022 року по 31 січня 2024 року; 2) із вирішенням питання про зарахування періоду з 1 жовтня 2022 року по 31 січня 2024 року до пільгового стажу позивача; 3) із врахуванням при розрахунку розміру призначеної позивачу пенсії по інвалідності заробітної плати позивача за період з 1 жовтня 2022 року по 31 січня 2024 року; 4) із роз`ясненням позивачу його права визначити (конкретизувати) 60 місяців підряд впродовж періоду страхового стажу з грудня 1994 року по червень 2000 року, наведені у довідці № 1-438 від 24 червня 2020 року (для врахування при розрахунку розміру пенсії), і у випадку визначення ОСОБА_1 таких місяців врахувати заробітну платі за визначені місяці; 5) із н а л е ж н и м врахуванням при розрахунку розміру призначеної позивачу пенсії по інвалідності приписів ст. 8 Закону № 345-VI та абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV та визначення розміру призначеної позивачу пенсії по інвалідності у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу позивача), розрахованої відповідно до ст. 40 Закону № 1058-IV, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву позивача від 16 липня 2024 року та прийняти за наслідком її розгляду рішення про переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, при цьому: 1) із зарахуванням до його страхового стажу періоду з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року; 2) із вирішенням питання про зарахування періоду з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року до пільгового стажу позивача, 3) із врахуванням при розрахунку розміру призначеної позивачу пенсії за віком заробітної плати позивача за період з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року, 4) із врахуванням при розрахунку розміру пенсії за віком 60 місяців підряд впродовж періоду страхового стажу з грудня 1994 року по червень 2000 року, наведених у довідці № 1-438 від 24 червня 2020 року (у випадку визначення ОСОБА_1 таких місяців).

Решта доводів та заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог та обраного судом способу захисту порушеного права позивача.

Таким чином, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 8 цієї ж статті якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно з квитанцією про сплату № 4365-7755-0279-5464 від 5 грудня 2024 року та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн (а.с. 29, 32 т. 1).

Згідно з квитанцією про сплату ID: 2192-8077-3231-1779 від 23 грудня 2024 року та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн (а.с. 84, 85 т. 1).

Враховуючи висновок суду про необхідність задоволення основних позовних вимог ОСОБА_1 , за заявлення яких позивачем сплачений судовий збір, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати останнього зі сплати судового збору в повному обсязі - в розмірі 968,96 грн з кожного відповідача.

Керуючись ст.ст. 2-4, 6, 9, 12, 72-78, 90, 94, 139, 242, 245, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, зареєстроване місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (, зареєстроване місцезнаходження: 43027, м. Луцьк, Київський Майдан, буд. 6) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 58 «про призначення пенсії» від 29 лютого 2024 року в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 1 жовтня 2022 року по 31 січня 2024 року та в частині визначення розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності без врахування заробітної плати за період з 1 жовтня 2022 року по 31 січня 2024 року та за 60 місяців підряд впродовж періоду страхового стажу з грудня 1994 року по червень 2000 року, а також встановлення розміру призначеної пенсії без належного врахування приписів статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці від 2 вересня 2008 року № 345-VI та абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 58 «про перерахунок пенсії» від 23 липня 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути питання про розрахунок страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 та питання про розрахунок розміру призначеної ОСОБА_1 з 15 лютого 2024 року пенсії по інвалідності, при цьому: 1) із зарахуванням до його страхового стажу періоду з 1 жовтня 2022 року по 31 січня 2024 року; 2) із вирішенням питання про зарахування періоду з 1 жовтня 2022 року по 31 січня 2024 року до пільгового стажу позивача; 3) із врахуванням при розрахунку розміру призначеної позивачу пенсії по інвалідності заробітної плати позивача за період з 1 жовтня 2022 року по 31 січня 2024 року; 4) із роз`ясненням позивачу його права визначити (конкретизувати) 60 місяців підряд впродовж періоду страхового стажу з грудня 1994 року по червень 2000 року, із наведених у довідці № 1-438 від 24 червня 2020 року, і у випадку визначення останнім таких місяців врахувати заробітну плату за визначені місяці; 5) із належним врахуванням при розрахунку розміру призначеної позивачу пенсії по інвалідності приписів статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці від 2 вересня 2008 року № 345-VI та абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV та визначення розміру пенсії по інвалідності у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу позивача), розрахованої відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 липня 2024 року про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком та прийняти за наслідком її розгляду рішення про переведення заявника з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, при цьому: 1) із зарахуванням до його страхового стажу періоду з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року; 2) із вирішенням питання про зарахування періоду з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року до пільгового стажу позивача, 3) із врахуванням при розрахунку розміру призначеної позивачу пенсії за віком заробітної плати позивача за період з 1 жовтня 2022 року по 30 червня 2024 року, 4) із врахуванням при розрахунку розміру пенсії за віком 60 місяців підряд впродовж періоду страхового стажу з грудня 1994 року по червень 2000 року, наведених у довідці № 1-438 від 24 червня 2020 року - у випадку визначення останнім таких місяців).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, зареєстроване місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26) витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (, зареєстроване місцезнаходження: 43027, м. Луцьк, Київський Майдан, буд. 6) витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна