Справа № 520/19928/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 р. Справа № 520/19928/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, по справі № 520/19928/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.02.2024 про відмову в призначенні пенсії у звязку із втратою годувальника ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Песнійного фонду України в Харківській області від 29.02.2024 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що відповідно до ст. 30 Закону №2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону №2262-ХІІ пасинок і падчерка, якщо вони не одержували аліментів від батьків, мають право на пенсію нарівні з рідними дітьми. У звязку з тим, що ОСОБА_2 отримувала аліменти від рідного батька ОСОБА_3 , призначити пенсію в разі втрати годувальника немає законних підстав.

Позивач не скористалася правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 304 КАС України.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 21 липня 2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Від даного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , мають спільну доньку - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 15 січня 2019 року, яке набрало законної сили, позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Артемівською сільською радою Печенізького району Харківської області, 18 лютого 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, відповідний актовий запис № 0 Після ресстрації шлюбу ОСОБА_6 змінено прізвище на « ОСОБА_7 ».

Від зареєстрованого шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , мають двох спільних дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , виданими Артемівською сільською радою Печенізького району Харківської області, відповідні актові записи № 07, 11.

Згідно із сповіщенням Міністерства оборони України № 46 від 13 травня 2023 року рядовий ОСОБА_8 загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 близько 19 год. 10 хв. при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії РФ, в районі населеного пункту Бахмут Донецької області.

Факт смерті ОСОБА_8 підтверджується виданим 17 травня 2023 року Печенізькою селищною радою Чугуївського району Харківської області свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , відповідно до якого ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Бахмут Донецької області, відповідний актовий запис № 58.

Вказані вище обставини встановлені судом при розгляді цивільної справи № 638/5408/23 в рішенні від 12.10.2023, яке набрало законної сили 14.11.2023 року, та в силу приписів статті 78 КАС України не потребують доказування.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.10.2023 р. по справі №638/5408/23 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_2 , проживала однією сім`єю та перебувала на утриманні ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Бахмут Донецької області.

Листом №ФХ-129277/838 від 12.12.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_7 було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подання про призначення пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 №6838 від 13.12.2023 року. Рішенням від 29.02.2024 р. ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області про розгляд подання було відмовлено в призначенні пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 (позивачу) на утримання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставою для відмови у вказаному рішенні вказано, що ОСОБА_2 отримувала аліменти від рідного батька ОСОБА_3 , а тому підстави для призначення пенсії в разі втрати годувальника відсутні.

Вважаючи таку відмову протиправною та необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивачка звернулася з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 проживала та перебувала на утриманні ОСОБА_8 , який ІНФОРМАЦІЯ_6 помер в м. Бахмут Донецької області, внаслідок чого має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах Державної прикордонної служби України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ст. 29 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.

Згідно статті 30 Закону № 2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.

Непрацездатними членами сім`ї відповідно до Закону вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або є особами з інвалідністю;

в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію.)

г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;

д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону № 2262-ХІІ незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Згідно статті 34 Закону право на пенсію в разі втрати годувальника нарівні з рідними дітьми мають, зокрема, пасинок і падчерка, якщо вони не одержували аліментів від батьків.

Як встановлено судом першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області розглянуло подання ІНФОРМАЦІЯ_8 від 12.12.2024 ФХ-38 про призначення пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 та винесло рішення від 29.02.2024, яким відмовило в призначенні пенсії у разі втрати годувальника передбаченої Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ ОСОБА_1 , посилаючись на те, що ОСОБА_2 отримувала аліменти від батька ОСОБА_3 .

Колегія суддів зазначає, що спірним питанням в межах даної справи є відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у призначенні падчерці ОСОБА_2 пенсії у разі втрати годувальника виключно із за отримання аліментів від батька - ОСОБА_3 .

Приписи ст. 34 Закону № 2262-ХІІ чітко закріплюють неможливість призначення падчерці пенсії у разі втрати годувальника, якщо вона вже одержувала аліменти від батьків.

Водночас, позивачем на підтвердження факту неотримання ОСОБА_2 аліментів від батька ОСОБА_3 долучено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, де боржником є ОСОБА_3 .

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини

За ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 4 ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що положення ст. 34 Закону № 2262-ХІІ та положення Сімейного кодексу України, містять відмінні поняття, а саме "отримання аліментів" та "стягнення аліментів за рішенням суду", оскільки сам факт наявності судового наказу (рішення суду) про стягнення з батька дитини аліментів на користь дитини не виключає можливість ухилення батька дитини від виконання рішення суду та, відповідно, виплати аліментів.

Вищевказані відомості, що підтверджують факт неотримання позивачем аліментів від ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_2 , представниками відповідача спростовані не були.

Крім того, відповідачем не було надано доказів здійснення ними запитів (при розгляді подання від 29.02.2024 року про призначення пенсії) для отримання необхідних відомостей з державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних для встановлення факту отримання або неотримання позивачем аліментів від ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.02.2024 року є необґрунтованим, та підлягає скасуванню.

Так, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, з метою належного та ефективного способу захисту порушеного права позивача, колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способу захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 по справі № 520/19928/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов