Справа № 640/10347/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року Справа № 640/10347/21 Провадження №ЗП/280/174/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Громадянина Алжирської народної демократичної республіки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Котович Юлії Володимирівни (вул. Головна, 75/1, м. Чернівці, 58002), до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (вул. Березняківська, 4-А, м. Київ, 03187) про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

13.04.2021 до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшла позовна заява Громадянина Алжирської народної демократичної республіки ОСОБА_1 (далі позивач), в особі представника адвоката Котович Юлії Володимирівни, до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 15.12.2020 про заборону в`їзду в Україну позивачу терміном на три роки.

Крім того, просить витребувати від відповідача копії всіх первинних документів, що зберігаються в особовій справі позивача, в тому числі копії всіх первинних документів, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з грудня 2018 року на законних підставах перебував в Україні, мав посвідку на тимчасове проживання терміном дії до 31.08.2023 року. Наприкінці січня 2021 року позивач дізнався про прийняття відповідачем рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 28.12.2020 №800094356, яке було оскаржене позивачем до суду. підставою для прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання стало рішення відповідача від 15.12.2020 №1363 про заборону позивачу в`їзду в Україну терміном на 3 роки. Позивач вважає, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення діяв всупереч вимогам нормативних актів України, а тому оскаржуване рішення є безпідставним, необґрунтованим, прийнятим в порушення прав позивача й підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.04.2021 позов було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

07.05.2021 від представника позивача до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшла заява на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 19.05.2021 було відкрите спрощене позовне провадження у справі №640/10347/21, розгляд справи призначено без виклику (повідомлення) сторін, запропоновано відповідачу надати відзив на позов та витребувано від відповідача належним чином засвідчені копії: рішення відповідача від 15.12.2020 про заборону в`їзду в Україну позивачу терміном на три роки; докази надіслання (вручення) позивачу спірного рішення; всіх документів, на підставі яких прийняте оскаржуване рішення, у тому числі постанову про накладення адміністративного стягнення від 28.08.2020 №004286 у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн; матеріали особової справи позивача.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі було доставлено відповідачу 18.06.2021, представнику позивача 25.06.2021.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX) ліквідовано вказаний адміністративний суд. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2825-ІХ Окружним адміністративним судом міста Києва справу надіслано до Київського окружного адміністративного суду.

На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, Київським окружним адміністративним судом передано справу до Запорізькому окружному адміністративному суду.

Справа надійшла до Запорізького окружного адміністративного суду та 19.02.2025, відповідно до вимог статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, адміністративну справу передано на розгляд судді Запорізького окружного адміністративного суду Киселю Р.В.

Ухвалою від 21.02.2025 справа була прийнята до провадження суддею Киселем Р.В., розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, запропоновано учасникам справи подати до суду заяви по суті справи, витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії: рішення відповідача від 15.12.2020 про заборону в`їзду в Україну позивачу терміном на три роки; докази надіслання (вручення) позивачу спірного рішення; всіх документів, на підставі яких прийняте оскаржуване рішення, у тому числі постанову про накладення адміністративного стягнення від 28.08.2020 №004286 у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн; матеріали особової справи позивача.

Копію ухвали судді від 21.02.2025 було доставлено до електронного кабінету представника позивача та відповідача 21.02.2025 о 13:52.

Станом на 02.04.2025 до суду не надійшли витребувані від відповідача докази по справі, тому ухвалою від 03.04.2025 у відповідача були витребувані належним чином засвідчені копії: рішення відповідача від 15.12.2020 про заборону в`їзду в Україну позивачу терміном на три роки; докази надіслання (вручення) позивачу спірного рішення; всіх документів, на підставі яких прийняте оскаржуване рішення, у тому числі постанову про накладення адміністративного стягнення від 28.08.2020 №004286 у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн; матеріали особової справи позивача.

09.04.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшли витребувані документи.

Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників справи до суду не надійшло.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач є громадянином Алжирської Народної Демократичної Республіки та з грудня 2018 року перебував в Україні, навчаючись в Академії праці, соціальних відносин та туризму, проживав у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

09.10.2019 позивачу було видано посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , терміном дії до 31.08.2023.

20.08.2020 о 14:30 біля метро «Васильківська» у м. Київ було виявлено позивача, який порушив порядок перебування іноземців в Україні, а саме працював без дозволу на застосування праці іноземців.

20.08.2020 співробітником відповідача у позивача були відібрані письмові пояснення, відповідно до яких позивач пояснив, що в Україну прибув з метою навчання. Навчається в Академії праці, соціальних відносин та туризму на факультеті туризму. Під час літніх канікул влаштувався в службу доставки «Глово», дозволу на застосування праці не має.

Постановою уповноваженої посадової особи Державної міграційної служби України від 20.08.2020 №004286 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП накладено штраф у сумі 5100 грн. Копію постанови від 20.08.2020 №004286 було вручено позивачу під особистий підпис.

Постанова від 20.08.2020 №004286 набрала законної сили 30.08.2020 та у зв`язку з несплатою позивачем протягом 15 днів суми штрафу була передана на примусове виконання до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Рішенням відповідача від 15.12.2020 №1363 позивачу було заборонено в`їзд в Україну терміном на три роки.

Рішенням відповідача від 28.12.2020 було скасовано посвідку на тимчасове проживання позивача в Україні № НОМЕР_2 .

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2022 у справі №640/3036/21 було відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 28.12.2020 щодо скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 терміном дії до 31.08.2023.

Не погоджуючись з правомірністю рішення відповідача від 15.12.2020 №1363 позивач звернувся до суду з цим позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Статтею 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон №3773) (надалі в редакції, яка була чинною станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) встановлено, що іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з частиною 13 статті 4 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

За приписами ст. 13 №3773 в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду;

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваного рішення відповідач послався на приписи ч. 1 ст. 13 Закону №3773, за якими в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Зазначена норма є абзацом 7 в частині першій статті 13 Закону №3773, а не абзацом 6 цієї частини, як зазначено в оскаржуваному рішенні. Проте, зміст оскаржуваного рішення дозволяє чітко встановити застосовану відповідачем норму Закону №3773, якою обґрунтоване оскаржуване рішення, оскільки в цьому рішенні дослівно процитовано таку норму.

Відповідно, невірне відображення в оскаржуваному рішенні номера абзацу застосованої норми законодавства, за умови повного відтворення тексту такої норми, не має наслідком протиправність відповідного рішення суб`єкта владних повноважень.

Стосовно фактичних обставин справи, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів сплати позивачем штрафу за постановою відповідача від 20.08.2020 №004286. Разом з тим, з наданих відповідачем доказів: письмових пояснень позивача від 20.08.2020 та постанови відповідача від 20.08.2020 №004286 вбачається обізнаність позивача зі змістом вчиненого ним правопорушення та отримання ним постанови відповідача від 20.08.2020 №004286.

Позивачем не спростовується факт вчинення адміністративного проступку - працевлаштування за відсутності відповідного дозволу. Також позивачем не спростовується факт несплати, станом на 15.12.2020 (дату прийняття оскаржуваного рішення), штрафу за постановою відповідача від 20.08.2020 №004286.

З урахуванням викладеного, твердження представника позивача про невідповідність оскаржуваного рішення вимогам Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом МВС України від 17.12.2013 №1235, є необґрунтованим.

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, суд відхиляє доводи позивача про те, що оскаржуване рішення не має належного обґрунтування, оскільки в ньому вказано законодавчо визначені підстави для його прийняття та надано достатні, достовірні та допустимі докази, з урахуванням яких суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Котович Юлії Володимирівни (вул. Головна, 75/1, м. Чернівці, 58002), до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (вул. Березняківська, 4-А, м. Київ, 03187) про визнання протиправним та скасування рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.04.2025.

Суддя Р.В. Кисіль