Справа № 420/34130/24
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог Міністерство оборони України, про скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:

- скасувати наказ № 53-РС від 06.09.2024 року про переведення ОСОБА_1 на службу до військової частини НОМЕР_1 як такий, що суперечить вимогам законодавства;

- визнати ОСОБА_1 такою, що була відрахована з навчального закладу за власним бажанням 01 липня 2024 року та надати відповідний документ про відрахування;

- заборонити примусове направлення позивачки до військових частин без належної медичної перевірки та добровільної згоди на проходження подальшої військової служби;

- надати позивачці компенсацію за моральну шкоду, спричинену неправомірними діями командування навчального закладу, зважаючи на її стан здоров`я та стрес, викликаний порушенням її прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона навчалася у 431 навчальній групі першого курсу на факультеті підготовки спеціалістів забезпечення та експлуатації військової техніки Військової академії (м. Одеса) за спеціальністю "Автомобільний транспорт" зі спеціалізацією "Автомобілі та автомобільне господарство."

01 липня 2024 року позивачем було подано рапорт про відрахування з навчального закладу за власним бажанням, з першого курсу, ґрунтуючись на статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", яка гарантує можливість розірвання контракту на підставі добровільного рішення курсанта. Однак командування навчального закладу знехтувало цим правом, не задовольнило її рапорт. А 26 серпня 2024 року представники командування, спричиняючи тиск на позивача з вимогою переписати рапорт із зазначенням дати 28 серпня 2024 року, погрожуючи направленням у бойову частину в разі відмови, прийняло 06.09.2024р. накази про відрахування та переведення до військової частини НОМЕР_1 . Ультимативний характер такої вимоги позивачка розцінила як серйозне порушення її прав, психологічний тиск та використання командуванням свого службового становища з метою примусового нав`язування їй неприйнятних рішень.

Відповідач - Військова академія (м. Одеса) вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (від 05.12.2024 р. за вхід. № ЕС/71196/24), зазначаючи, зокрема, що відповідно до наказу № 270 від 06.09.2024р. позивач була відрахована «через небажання продовжувати навчання» (за власним бажанням). Наказ про направлення позивача до військової частини для подальшого проходження військової служби за призовом під час мобілізації був складений відповідно до ч. 13 ст. 25 Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу». При цьому зазначено, що позивачем порушено місячний строк на звернення до суду, оскільки позивач звернувся до суду із цим позовом 03.11.2024 року, а у відповідності до копії Довідки - розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у Військовій академії (м. Одеса), позивачем вказано, що вона не згодна з причиною звільнення через систематичне невиконання умов контракту та власноруч поставила дату 06.09.2024 року, що свідчить про її обізнаність з причинами звільнення та наказом № 53-РС від 06.09.2024 року. При цьому, клопотання про поновлення строків для звернення до суду позивачем не подавалося. Також зазначив, що станом на сьогодні позивач знаходиться у розпорядженні начальника Військової академії (м. Одеси), з огляду на що, ознайомившись з наказом начальника військової академії № 53-РС від 06.09.2024 року, позовні вимоги про визнання відрахування позивача за власним бажанням не віднайшли свого підтвердження. При цьому, ознайомившись з наказом начальника Військової академії (м. Одеси) № 60-РС від 04.10.2024 року позовні вимоги про заборону примусового направлення позивачки до військових частин без належної медичної перевірки та добровільної згоди на проходження подальшої військової служби також не віднайшли свого підтвердження оскільки позивачка знаходиться у розпорядженні начальника Військової академії (м. Одеса).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/34130/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог Міністерство оборони України про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Відповідно Наказу № 558 від 29.07.2023р. «Про зарахування курсантів на навчання до Військової академії (м. Одеси) у 2023році», що підтверджується відповідним Витягом з Наказу, з 29.07.2023р. позивач, ОСОБА_1 , зарахована курсантом першого навчального курсу на факультет Військової академії (м. Одеса) денної форми навчання в галузі знань: 27 Транспорт, Спеціальність: 274 Автомобільний транспорт, Спеціалізація: Автомобілі та автомобільне господарство для Міністерства оборони України.

29 липня 2023 року відповідно до Наказу начальника військової академії (по особовому складу) № 34-РС ОСОБА_1 , 2005 р.н., що підтверджується відповідним Витягом з Наказу, з 29.07.2023р. прийнята на військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, уклала контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, призначено на посаду «курсант» та присвоєно первинне військове звання рядового складу «рекрут».

Згідно Наказу начальника Військової академії (по стройовій частині) № 251 від 29.07.2023р. позивачу встановлено посадовий оклад у розмірі 620,00 грн.

14.02.2024р. була складена Службова характеристика для проведення медичного огляду військово лікарською комісією щодо позивача, відповідно до якої наведено висновок про доцільність направлення позивача на медичний огляд ВЛК, з метою визначення придатності для подальшого проходження навчання у ВВНЗ на факультеті Підготовки спеціалістів забезпечення та експлуатації військової техніки.

В період з 22.02.2024р. по 26.02.2024р. позивач проходила патопсихологічне дослідження в ТОВ «КЛІНІКА «ПЕТРА І ПАВЛА», після проходження якого був наданий висновок, що розладів та порушення мислення, а саме порушення операційної сторони мислення, динаміки мислення, особистого компонента мислення, не виявлено.

01 липня 2024 року позивачем подано рапорт про відрахування з навчального закладу за власним бажанням, з першого курсу, ґрунтуючись на ч. 13 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу».

04 липня 2024 р. Військовою академією (м. Одеса) на ім`я позивача був оформлений лист № 192/4/8/616, в якому було зазначено про прийняття до уваги рапорту про звільнення та з інших питань Військовою академією (м. Одеса) (вх. С-137 від 01.07.2024). Також повідомлено, що питання про звільнення позивача буде вирішено відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, «Інструкції про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 24.12.1997 № 490. Одночасно з цим, повідомлено, що питання в частині неправомірних дій до позивача, при направленні на консультацію та лікування, при проходженні Військово-лікарської комісії під час проходження лікування у ВМКЦ ПР, застосування психологічного та емоційного насилля з боку лікарів, перевірялося під час звернення матері позивача ( ОСОБА_2 ), яке подавалося на «Гарячу лінію Міністерства оборони України» (вх. СІ-16912359 від 25.02.2024) через ІНФОРМАЦІЯ_1 (вих. С-15961/Л від 04.03.2024) надійшло до Військової академії м. Одеса (вх. С-60 від 04.03.2024), та не знайшло свого об`єктивного підтвердження.

25 липня 2024р. адвокатом позивача на ім`я Військової академії (м. Одеса) був направлений адвокатський запит № 28/7/24/О, з проханням надати інформації щодо надання відомостей про стан розгляду та прийняті рішення за рапортом ОСОБА_1 про відрахування її - курсанта першого курсу, факультету забезпечення та експлуатації військової техніки, АТ з числа курсантів Військової академії (м. Одеса), у зв`язку з небажанням продовжувати навчання та звільнити з військової служби (вх. С-60 від 04.03.2024); надати відомості по те чи була призначена на 26.07.2024р. та проведена вчена рада у навчальному закладі, та чи ставилося до порядку денного на розгляд рапорт ОСОБА_3

09.08.2024р. адвокатом позивача отримано відповідь Військової академії (м. Одеса), відповідно до якої вказано, що розгляду рапорту ОСОБА_1 ще не було, а відбудеться на Вченій нараді Військової академії (м. Одеси) найближчим часом.

В свою чергу, адвокатом позивача 19.08.2024р. була направлена заява до Військової академії (м. Одеси) за № 298 щодо надання інформації про позицію відповідача щодо відрахування позивача за власним бажанням та не переведення до військової частини, оскільки такі дії є грубим порушенням прав позивача, так як вона не є такою особою, що завершить навчання,

Також, 19.08.2024р. адвокатом позивача були направлені скарги до Генерального штабу Збройних сил за № 458, до Міністерства оборони України за № 459, до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за № 460, щодо незаконності дій відповідача з приводу переведення позивача до військової частини та забезпечення дотримання законних прав ОСОБА_1 на відрахування за власним бажанням з навчального закладу.

27.08.2024р. на Вченій раді Військової академії (м. Одеси) було розглянуто питання про відрахування солдата ОСОБА_3 .

Так, 06.09.2024р., згідно Наказу начальника Військової академії (по стройовій частині) № 270, що підтверджується відповідним Витягом з Наказу, курсанта 431 навчальної групі першого курсу факультету підготовки спеціалістів забезпечення та експлуатації військової техніки Військової академії (м. Одеса) за спеціальністю "Автомобільний транспорт" зі спеціалізацією "Автомобілі та автомобільне господарство." ОСОБА_1 відраховано з навчання з Військової академії (м. Одеса) «через небажання продовжувати навчання» та відповідно до частини 13 ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ переведено на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та направлену для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 06 вересня 2024 року № 53 РС з 06 вересня 2024 року зняти зі всіх видів забезпечення за курсантськими нормами, виключити зі списків особового складу Військової академії (м. Одеса) та вважати таким, що вибув для подальшого проходження військової служби тощо. Крім іншого, прийнято відшкодувати позивачу витрати пов`язані з її утриманням у Військовій академії (м. Одеса) за період з 29 липня 2023 року по 06 вересня 2024 року в сумі 34 990,80 грн.

06.09.2024р. на ім`я позивача направлений припис з пропонуванням 06.09.2024р. прибути в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , для подальшого проходження військової служби у строк до 07.09.2024р.

06.09.2024р. позивачеві під розпис була надана Довідка розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у Військовій академії (м. Одеса), від 06.09.2024р., з яким позивач погодилася, але зазначила, що не згодна з вказаною причиною розірвання контракту, а саме «у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту».

Обхідний лист позивачем оформлений та підписаний не був.

Згідно Довідки - доповіді від 09.09.2024 року №192/4/8/798 07.09.2024 було зазначено, « ОСОБА_1 вчинила самовільне залишення військової частини, станом на сьогодні до Військової академії м. Одеса так і не повернулась».

20 вересня 2024р. відповідно до Наказу (по особовому складу) (згідно Витягу з Наказу) № 56-РС пункт 15 параграфу 11 наказу № 53-РС (по особовому складу) стосовно призначення солдата ОСОБА_1 , колишнього курсанта факультету підготовки спеціалістів забезпечення та експлуатації військової техніки Військової академії (м. Одеса), стрільцем відділення охорони взводу охорони центру забезпечення навчального процесу Військової академії (м. Одеса), скасований як нереалізований.

29.09.2024р. від Військової академії (м. Одеса) МОУ була надана відповідь № 5/31/3845 на скаргу № 459, яка була направлена адвокатом позивача 19.08.2024р., відповідно до якої зазначено, що відрахування позивача здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, в рамках ч. 13 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якою передбачено, що контракт про проходження військової служби (навчання) розривається достроково, а курсанти жіночої статі, відраховані із закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням) або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі їх відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського, сержантського або старшинського складу після закінчення відповідного закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану вважаються такими, що проходять військову службу за призовом, та направляються до військових частин для подальшого проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

У відповідності до наказу начальника Військової академії (м. Одеса) від 04.10.2024 року №60-РС 1. відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, солдата ОСОБА_1 , колишнього курсанта навчального курсу факультету підготовки спеціалістів забезпечення та експлуатації військової техніки Військової академії (м. Одеса) звільнено із займаної посади і зараховано у розпорядження начальника Військової академії (м. Одеса).

Не погоджуючись із вказаними діями, ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, № 734/2023 від 06.11.2023, затвердженими відповідними законами України, продовжувався строк дії воєнного стану в Україні.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII.

Відповідно до статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-третя статті 1 Закону).

Згідно з частинами першою-третьою, шостою статті 2 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Видом військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст.2 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами ч.6 ст. 2 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» визначено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст.25 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського та офіцерського складу проводиться у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів. Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проведення підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу встановлюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, спільно з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Зарахування громадян України до закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань.

Громадяни України, які в установленому порядку зараховані до закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти для здобуття певних освітніх рівнів і не мають звань офіцерського складу, вважаються курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами.

До слухачів також належать військовослужбовці, які отримують додаткові чи окремі освітні послуги, у тому числі за програмами післядипломної освіти.

З громадянами України - курсантами закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами п`ятим, восьмим і дев`ятим частини другої статті 23 цього Закону.

Статтею 24 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як встановлено судом, та зазначено вище, 06.09.2024р. згідно Наказу начальника Військової академії (по стройовій частині) № 270, курсанта 431 навчальної групі першого курсу факультету підготовки спеціалістів забезпечення та експлуатації військової техніки Військової академії (м. Одеса) за спеціальністю "Автомобільний транспорт" зі спеціалізацією "Автомобілі та автомобільне господарство." ОСОБА_1 відраховано з навчання з Військової академії (м. Одеса) «через небажання продовжувати навчання».

06.09.2024р. відповідно до оскаржуваного Наказу № 53 -РС ОСОБА_1 було переведено на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) наказом начальника Військової академії (м. Одеса). Також згідно Наказу № 53 -РС від 6 вересня 2024 року причина розірвання контракту була зазначена - «у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту».

Згодом, 20.09.2024 року відповідно до Наказу (по особовому складу) № 56-РС пункт 15 параграфу 11 наказу № 53-РС (по особовому складу) стосовно призначення солдата ОСОБА_1 , колишнього курсанта факультету підготовки спеціалістів забезпечення та експлуатації військової техніки Військової академії (м. Одеса), стрільцем відділення охорони взводу охорони центру забезпечення навчального процесу Військової академії (м. Одеса), скасований як нереалізований.

04.10.2024р. наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 04.10.2024 року №60-РС, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, солдата ОСОБА_1 , колишнього курсанта навчального курсу факультету підготовки спеціалістів забезпечення та експлуатації військової техніки Військової академії (м. Одеса), звільнено із займаної посади і зараховано у розпорядження начальника Військової академії (м. Одеса).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що на момент звернення позивача до суду, ОСОБА_1 зараховано в розпорядженні Військової академії (м. Одеса), та, відповідно, позивач, проходить військову службу у Військовій академії (м. Одеса), а не у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).

Таким чином, оскільки відповідачем самостійно скасовано прийнятий Наказ № 53-РС від 06.09.2024р. відносно ОСОБА_1 , суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо скасування наказу № 53-РС від 06.09.2024 року про переведення ОСОБА_1 на службу до військової частини НОМЕР_1 , як такого, що суперечить вимогам законодавства, не є ґрунтовними, та відповідно задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання ОСОБА_1 такою, що була відрахована з навчального закладу за власним бажанням 01 липня 2024 року та надання відповідного документу про відрахування, суд зазначає наступне.

Процедура та питання відрахування курсантів вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України, регулюються положеннями Інструкції про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 490 від 24.12.1997р. (що діяла на момент спірних правовідносин) (далі Інструкція № 490).

Пунктом 3.2. передбачено, що курсант (слухач) може бути відрахований з вищого військового навчального закладу: за академічну неуспішність;

за недисциплінованість;

за станом здоров`я, на основі висновку військово-лікарської комісії;

через сімейні обставини та інші важливі причини, перелік яких визначений Кабінетом Міністрів України;

у зв`язку зі скороченням штатів або організаційними заходами, в разі неможливості використання на військовій службі;

через небажання продовжувати навчання (для курсантів перших курсів);

у зв`язку з розірванням контракту;

у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Пунктом 1.2 Інструкції про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 24.12.1997 року №490 (далі - Інструкція 490), визначено, що ця Інструкція регулює питання переведення курсантів слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ) з однієї спеціальності на іншу, із одного ВВНЗ до іншого, а також питання з врахування та поновлення їх у ВВНЗ.

Відповідно до п. 3.8 Інструкції 490 підставою для відрахування курсанта (слухача) через небажання продовжувати навчання є його рапорт, поданий у встановленому порядку.

Згідно з п. 1.4 Інструкції 490 розгляд рапортів курсантів (слухачів) про переведення, відрахування та поновлення на навчанні повинен проводитися у терміни і в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», та вимогами розділу 5 «Про заяви, пропозиції і скарги» Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Положеннями п. 111 Розділу 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що заява, скарга пропозиція подається військовослужбовцями, зокрема, і в порядку підпорядкованості.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Рапорт від 01.07.2024р. про відрахування з навчального закладу подано позивачем з підстави «за власним бажанням», а саме відрахування з першого курсу, ґрунтуючись на ч. 13 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", яка гарантує можливість розірвання контракту на підставі добровільного рішення курсанта.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Наказу від 06.09.2024р., що підтверджується витягом з Наказу начальника Військової академії (по стройовій частині) № 270, курсанта 431 навчальної групі першого курсу факультету підготовки спеціалістів забезпечення та експлуатації військової техніки Військової академії (м. Одеса) за спеціальністю "Автомобільний транспорт" зі спеціалізацією "Автомобілі та автомобільне господарство" ОСОБА_1 відраховано з навчання з Військової академії (м. Одеса) «через небажання продовжувати навчання», тобто за власним бажанням.

Зокрема, відповідачем розглянутий рапорт позивача та прийнято Наказ № 270 від 06.09.2024р. з формулюванням «відраховано з навчання з Військової академії (м. Одеса) «через небажання продовжувати навчання» в рамках формулювань, що передбачені положеннями Інструкції 490, та за наслідками розгляду рапорту на вченій раді Військової академії (м. Одеса).

Окрім того, суд зауважує, що у контексті положень чинного процесуального законодавства, суд, за наслідками розгляду публічно правового спору, не може визнавати ту чи іншу особу такою, що була відрахована з навчального закладу за власним бажанням з певної дати, натомість вимоги про визнання незаконним дій відповідача щодо недотримання процедури відрахування та/чи про визнання незаконним наказу про відрахування тощо, позивачем не заявлено.

Згідно статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналіз наведених норм свідчить, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. При зверненні до суду позивачеві необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у свої рішеннях від 01.02.2018 у адміністративній справі № 800/502/17 та від 08.02.2018 адміністративній справі № 800/191/17.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушення прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненні дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, у розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди має похідний характер від встановлення судом самого факту їх порушення, адже відсутність порушеного права, свободи чи інтересу виключає необхідність їх захисту або відновлення.

Саме по собі порушення вимог закону діями (бездіяльністю) або рішеннями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх незаконними є доведеність позивачем порушення цими діями або рішенням безпосередньо його прав та охоронюваних законом інтересів.

З огляду на зазначене, під час вирішення спору суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення) а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи викладене, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача внаслідок прийняття рішення.

Окрім того, суд звертає увагу на рішення Верховного Суду від 28.02.2019 у адміністративній справі № 522/3665/17, в якому зазначено, що в контексті завдань адміністративного судочинства (ст. 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Щодо вимог позивача про заборону примусового направлення позивача до військової частини без проходження медичного огляду та вимог про надання позивачу компенсації за моральну шкоду, спричинену неправомірними діями командування навчального закладу слід зазначити, що вказані вимоги є похідними, та, як наслідок, задоволенню також не підлягають.

З приводу посилання позивача на те, що при відрахуванні та переведені позивача не було враховано її психо-емоційний стан, суд акцентує, що вказане не заслуговує на увагу, позаяк жодних належних доказів, які б підтверджували не здоровий стан позивача в психо-емоційному стані, матеріали справи не містять. До того ж, підстави, що зазначені позивачем в рапорті від 01.07.2024р., є «за власним бажанням», а не «за станом здоров`я».

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог Міністерство оборони України, про визнання протиправним та скасування наказу військової частини, зобов`язання вчинити певні дії, є такими, що не підлягають задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог Міністерство оборони України, про визнання протиправним та скасування наказу військової частини, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення складено 21.04.2024 року, з урахуванням знаходження судді Харченко Ю.В. у відпустці, у період: з 09.12.2024 року по 13.12.2024 року, з 08.01.2025 р. по 24.01.2025 р., з 14.04.2025 по 18.04.2025 р., а також на лікарняному з 03.02.2025 р. по 21.02.2025 р., та з 26.02.2025 р. по 07.03.2025р., включно.

Суддя Ю.В. Харченко

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог Міністерство оборони України, про визнання протиправним та скасування наказу військової частини, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити

21.04.25..