Справа № 620/15564/23
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Черпака Ю.К.,

при секретарі Литвин С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року про відмову у встановленні судового контролю у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року відмовлено у встановленні судового контролю за виконанням рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 у даній справі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про встановлення судового контролю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі, зокрема, неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії з 01.02.2023 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.08.2023 № ФЧ52548 про розмір грошового забезпечення, станом на 01.01.2023. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, починаючи з 01.02.2023, здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.08.2023 № ФЧ52548 про розмір грошового забезпечення, станом на 01.01.2023, з урахуванням виплачених сум.

Також, на виконання рішення суду у даній справі, за заявою позивача заявнику видано виконавчі листи.

08.01.2025 від ОСОБА_1 надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 (далі по тексту - заява).

Підставою подачі зазначеної заяви стало обмеження відповідачем виплати пенсії максимальним розміром на виконання зазначеного рішення суду.

Позивач вважає дії відповідача протиправними щодо ухилення від виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року відмовлено у встановленні судового контролю за виконанням рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 у даній справі.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.12.2023, відповідно статті 382 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до наданого перерахунку пенсії ОСОБА_1 , станом на 01.02.2023, пенсійним органом проведено перерахунок пенсії на підставі оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.08.2023 № ФЧ52548 (а.с.74-76), проте, розмір виплати обмежено максимальним розміром.

Також, судом першої інстанції зазначено, що питання про виплату пенсії позивача без обмеження максимальним розміром не було предметом розгляду по даній справі.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічний висновок викладено у ч. 2-3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Статтею 382 КАС України передбачено можливість встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Так, частиною першою вказаної статті установлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 2 статті 382 КАС України).

Так, з набранням чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт також є формою забезпечення виконання судових рішень, однак може застосовуватись судом коли на час розгляду заяви про встановлення судового контролю, заявником надано докази, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06.05.2019 у справі №826/9960/15.

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Після закінчення наданого строку, державний виконавець перевіряє виконання рішення суду. У разі невиконання рішення суду, державним виконавцем складається акт, після чого виноситься постанова про накладання штрафу в якій зазначає розмір штрафу, вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання рішення державним виконавцем складається акт, після чого виноситься постанова про накладання штрафу в якій зазначає розмір штрафу та попередження про кримінальну відповідальність, після чого звертається до органу досудового розслідування з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення за ст. 382 Кримінального кодексу України.

Положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відтак, ураховуючи те, що заявнику видано виконавчі листи з метою звернення до органів державної виконавчої влади для примусового виконання рішення суду у даній справі, а державний виконавець, у свою чергу, вживає заходів щодо виконання рішення суду, тому саме на органи державної виконавчої служби в першу чергу покладений обов`язок здійснювати контроль за виконанням рішень судів, які видали виконавчі документи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що виконавчий лист №620/15564/23, виданий 12.03.2024 у цій справі, перебуває на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (виконавче провадження №74518664)(а.с.82).

Постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.11.20204, за результатами перевірки законності виконавчого провадження, скасовано документ «постанова про закінчення виконавчого провадження» по примусовому виконанню виконавчого листа №620/15564/23, виданому 12.03.2024 у даній справі.

Позивач в обґрунтування своєї заяви про встановлення судового контролю зазначає про те, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 , станом на 01.02.2023, пенсійним органом проведено на підставі оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.08.2023 № ФЧ52548 (а.с.74-76), проте, розмір виплати обмежено максимальним розміром.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в даній справі №620/15564/23 під час ухвалення рішення судом першої інстанції частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , які містили вимогу про здійснення перерахунку та виплату пенсії на підставі оновленої довідки без обмеження максимальним розміром.

Як вже зазначалося вище, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, починаючи з 01.02.2023, здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.08.2023 № ФЧ52548 про розмір грошового забезпечення, станом на 01.01.2023, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Отже, частина позовних вимог в якій було відмовлено, під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції, містила позовні вимоги ОСОБА_1 про здійснення перерахунку та виплату пенсії на підставі оновленої довідки без обмеження максимальним розміром, проте у задоволенні зазначених вимог судом було відмолено, у зв`язку з їх передчасністю.

У свою чергу, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 набрало законної сили, а ОСОБА_1 не скористався своїм правом оскарження зазначеного рішення суду в апеляційному порядку в частині відмови, зокрема, і в частині обмеження максимальним розміром виплати пенсії останнього.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність законних підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.12.2023, оскільки зазначене рішення виконано відповідачем в повному обсязі, а вимоги позивача, які містяться у заяві можуть бути підставами для нового позовного провадження.

Окрім того, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Отже, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначена правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові у справі №235/7638/16-а від 31.07.2018 року.

Так, колегія суддів апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду.

Таким чином, судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 382 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року про відмову у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Ю.К. Черпак

Повний текст виготовлено року 17.04.2025