Справа № 520/3587/25
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 р. № 520/3587/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна Компанія "Партнер Плюс" до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "ПАРТНЕР ПЛЮС" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100577/1 від 22.11.2024;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2024/003780 від 22.11.2024.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржуване рішення Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації є протиправними та підлягають скасуванню. Вказує, що позивачем надавалися всі необхідні документи для митного оформлення до митного органу. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Також, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 11 000,00 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання копії ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що заперечує проти заявленого позову, вважає його безпідставним, необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Зазначив, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100577/1 від 22.11.2024 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/003780 від 22.11.2024 винесені на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами Митного кодексу України та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень, тому обставини для їх скасування відсутні. При цьому, відповідачем зазначено, що документи, подані для митного оформлення, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Просить відмовити в задоволенні позову. Також, відповідач просить суд, у разі задоволенні позову, зменшити заявлену до відшкодування суму витрат на правничу допомогу, в обґрунтування чого зазначив про завищення позивачем суми, що підлягає відшкодуванню.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, згідно якої підтримав свою позицію, викладену в позовній заяві, та вказав, що не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву. Просить задовольнити позов.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна Компанія "Партнер Плюс" (Покупець) та компанією «Spoldzielnia Obrotu Towarowego Przemyslu Mleczarskiego» (Продавець), який зареєстрований за адресою 15-399 Bialystok, ul. Handlowa 4, Poland, укладений Договір купівлі-продажу № UM/23/001600 від 21.12.2023. (а.с. 49-55)

За умовами Договору Продавець продає, а Покупець купує товар в асортименті, кількості і цінам згідно з Специфікаціями, які є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.1. Договору).

Асортимент і ціна товару відображені у Специфікаціях до Договору (п. 2.1. Договору).

У п. 3.1. Договору встановлено, що поставка товару здійснюється на умовах FCA Білосток, Польща або DAP Харків (Інкотермс-2010) із зазначенням місця доставки у підписаній Сторонами Специфікації на поставку кожної окремої партії Товару.

Відповідно до п. 3.5 Договору Покупець надає Продавцю заявку на поставку Товару. Заявка на поставку товару може бути передана Продавцю в усній формі або по email. На основі отриманої Продавцем заявки Покупця на поставку партії Товару Сторони узгоджують дату навантаження, асортимент, ціни та кількість кожної окремої партії Товару шляхом підписання Специфікації. На підставі заявки Покупця та укладеної Сторонами Специфікації Продавець зобов`язується виставити інвойс-проформу для здійснення попередньої оплати Покупцем за цю партію товару.

TOB «Торгівельна Компанія «Партнер Плюс» та компанія "Spoldzielnia Obrotu Towarowego Przemyslu Mleczarskiego" погодили і підписали специфікацію № UA-07/2024 від 14.11.2024 до Договору купівлі-продажу № UM/23/001600 від 21.12.2023, у якій зазначено дані про покупця та продавця, асортимент, ціну та кількість товару, його загальну вартість. Сторонами було зауважено, що асортимент та загальна вартість поставленого товару може відрізнятися від передбаченої цією специфікацією залежно від фактичної наявності товару на складі Продавця на момент відвантаження. (а.с. 60)

Продавцем було виставлено рахунок про-форму № UА-07/2024 від 14.11.2024 аналогічного змісту, що і вищенаведена специфікація. У рахунку про-формі зазначено, що датою завантаження є 19.11.2024. (а.с. 31)

Позивач 18.11.2024 здійснив повну оплату товару за проформою-інвойсом відповідно до умов п. 2.3. Договору, що підтверджується платіжною інструкцією № 90. (а.с. 46)

Після здійснення оплати сторони 19.11.2024 уклали специфікацію № UA-07/2024 до Договору. (а.с. 61)

Цього ж дня продавець виставив комерційний інвойс № PL/000437228/24/0224 (а.с. 32-33) та поставив товар покупцю, що підтверджується автотранспортною накладною № 703107 від 19.11.2024. (а.с. 34)

ТОВ «Торгівельна Компанія «Партнер Плюс» подано до митного органу митну декларацію № 24UA24U4 від 22.11.2024. (а.с. 24-28)

Відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100577/1 від 22.11.2024. (а.с. 71-72)

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100577/1 від 22.11.2024, яке було прийнято відповідачем, зазначено, що згідно з п. 1 ч. 4 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей та опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з таких причин: - подані до митного оформлення документи не містять усіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; - надані декларантом на запит митного органу документи не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

У рішенні також вказується, що за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин:

- контракт складений на російській мові, переклад відсутній;

- експортна декларація країни відправлення 24PL6PB5 - не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару;

- відповідно до вимог п. 3.1 зовнішньоекономічного контракту № UM/23/001600 від 21.12.2023 зазначено, що митне оформлення товару в країні експорту, отримання ветеринарного сертифікату здійснюється за рахунок Продавця, однак вищезазначені витрати не вказані в рахунку-фактурі;

- відповідно до вимог п. 3.5 зовнішньоекономічного контракту № UM/23/001600 від 21.12.2023 передбачено надання Заявки на поставку товару, в якій має зазначатись асортимент товару та його вартість, проте даний документ не надано до митного оформлення. Також із наданих до митного оформлення документів не вбачається, що така заявка існувала, так як відсутнє будь-яке посилання на таке;

- положенням п. 4.1. контракту передбачено, що якість товару повинно відповідати нормам, прийнятим по кожному виду товару в країні виробництва товару. Декларантом не наданий документ, що підтверджує такі норми, а також не надані документи, підтверджуючі виробника товару та ТМ. Слід зазначити, що для підтвердження виробника товарів можуть бути надані документи, в тому числі: копія ліцензії на виробництво товару; копія нормативно-технічної документації на виготовлення товару; копія сертифікату на систему якості товару; копія сертифікату продукції власного виробництва; копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN. Зазначені документи відсутні згідно графи 44 ЕМД;

- платіжна інструкція № 90 від 18.11.2024 на купівлю валюти не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою № 216, та відміток виконавця надавача платіжних послуг, які свідчать про виконання платіжних операцій за таким платіжним документом;

- у проформі № UA-07/2024 від 14.11.2024 та платіжній інструкції зазначена сума 84812,74, а сума у фактурі 86 157,07 Євро - неможливо прив`язати дані документи до поставки товару;

- під документом з кодом 3014 («прайс-лист» містить) міститься довідка на перевезення. Прайс-лист відсутній при МД;

- у рахунку на перевезення № 11 від 19.11.2024 - зазначено м/п-Краківець, а в заявці на перевезення Рава-Руська. У даному рахунку на перевезення зазначено місце розвантаження Хмельницький, а у CMR - Харків;

- заявка на перевезення № 19/11/24 від 19.11.2024 не містить підпису та інформацію щодо особи перевізника, що суперечить вимогам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999, в якому передбачається, що первинний обліковий документ повинен обов`язково містити в тому числі «особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції», що може свідчити про недостовірність заявлених документів та наявність іншого первинного облікового документа;

- у CMR № 703107 від 19.11.2024 гр. 3 «Місце розвантаження» вказано - Charkow, проте у рахунку на перевезення Хмельницький, що не дає можливості перевірити правильність нарахування транспортних витрат на перевезення, а відповідно числового значення рівня митної вартості товару.

Отже, як вказується в оскаржуваному рішенні, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують числові значення митної вартості. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Також, у рішенні вказується про ненадання позивачем до митного органу додаткових документів.

Відповідачем також прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2024/003780 від 22.11.2024. (а.с. 74-76)

Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За змістом частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною 6 статті 264 Митного кодексу України визначено, що митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частинами 1-3 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Стаття 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Отже, митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта.

Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 05.03.2019 по справі №815/143/17, від 09.04.2019 по справі №825/1575/17.

Дослідивши аргументи, вказані контролюючим органом в оскаржуваному рішенні, суд зазначає наступне.

Стосовно доводів відповідача про те, що для підтвердження митної вартості товару декларантом надана експортна декларація країни відправлення, яка не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення, то такі доводи, на думку суду, є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідачем не наведено жодних відомостей про те, яким саме чином наявність або відсутність таких відміток впливає на визначення митної вартості товару, як і необхідності та обов`язковості їх наявності у наданій копії.

Суд зазначає, що митна декларація країни відправлення № 24PL6PB5 містить у собі інформацію про відправника, товар та його вартість, а також містить штрих-код, номер та дату. (а.с. 65-67)

Більш того, до митного оформлення позивач надав міжнародну автомобільну накладну CMR № 703107, яка містить відмітки країни відправлення, а також є товарно-транспортною накладною і згідно ст. 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів вважається міжнародним перевізним документом, що відображає шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення. (а.с. 34)

Щодо доводів відповідача про те, що контракт складений на російській мові, а переклад відсутній, суд зазначає, що дійсно позивачем до митного органу та до суду не надано перекладу контракту на українській мові, однак зазначена обставина не є підставою для коригування митної вартості товару та наданий позивачем контракт дає змогу здійснити аналіз зазначеного договору купівлі-продажу товару та встановити зміст правовідносин, без наявності українського перекладу договору. Більш того, на позивача не покладено обов`язку щодо надання перекладу договору купівлі-продажу на українській мові та контролюючий орган не витребував у позивача перекладу контракту на українській мові.

Також, митний орган у спірному рішенні вказує, що "…відповідно до вимог п. 3.5 зовнішньоекономічного контракту № UM/23/001600 від 21.12.2023 передбачено надання Заявки на поставку товару, в якій має зазначатись асортимент товару та його вартість, проте даний документ не надано до митного оформлення".

З цього приводу суд зауважує, що за умовами Контракту № UM/23/001600 від 21.12.2023 Продавець продає, а Покупець придбаває товар в асортименті, кількості і цінам згідно з Специфікаціями, які є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.1. Договору).

Асортимент і ціна товару відображені у Специфікаціях до цього Договору (п. 2.1. Договору).

Згідно із п. 3.5 Контракту № UM/23/001600 Покупець надає Продавцю заявку на поставку Товару. Заявка на поставку товару може бути передана для продавця в усній формі чи по е-мейл. На основі отриманої Продавцем Заявки Покупця на поставку партії Товару Сторони узгоджують дату навантаження, асортимент, ціни та кількість кожної окремої партії Товару шляхом підписання Специфікації. На підставі заявки Покупця та укладеної Сторонами Специфікації Продавець зобов`язується виставити Інвойс-Проформу для здійснення попередньої оплати Покупцем за цю партію Товару.

Отже, з аналізу зазначеного слідує, що умовами Договору купівлі-продажу №UM/23/001600 не передбачено наявності письмової форми заявки на поставку товару, яка має містити асортимент товару та його вартість.

Крім того, серед переліку обов`язкових документів, які підтверджують митну вартість товару, визначених ст. 53 МК України, не має заявки до Контракту.

Отже, зазначені доводи відповідача суд вважає необґрунтованими.

Щодо твердження митного органу про невключення в рахунок-фактуру витрат на отримання ветеринарного сертифікату, суд враховує таке.

Як зазначено вище, поставка товару здійснюється на умовах FСА Білосток, Польща чи DАР Харків, Україна (ІНКОТЕРМС-2010) зі вказанням місця доставки у підписаній Сторонами Специфікації на поставку кожної окремої партії Товару. Митне, ветеринарне та інше оформлення Товару у країні відправлення здійснюється своїми силами та за власні кошти Продавцем. Оплату витрат на митне, ветеринарне та інше оформлення Товару у країні отримання здійснює Покупець. При поставці товару на умовах FCA, Білосток, Польща чи DAP Харків, Україна порядок несення Сторонами витрат здійснюється у відповідності із загальним порядком несення витрат при поставці на умовах FCA чи DAP (ІНКОТЕРМС-2010). Ризик за схоронність Товару переходить від Продавця до Покупця у відповідності до умов поставки.

У рахунку-фактурі (інвойсі) № PL/000437228/24/0244 від 19.11.2024 визначено, що поставка здійснюється на умовах FCA. (а.с. 32-33) Згідно з цими Правилами термін "Франко-перевізник" означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Вибір місця поставки впливає на зобов`язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару.

Згідно зі ст. А.4 "Поставка" Правил Інкотермс-2010 продавець зобов`язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем у відповідності зі статтею А.3 "а", у названому місці у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки.

Поставка вважається здійсненою: а) якщо названим місцем поставки є площі продавця: коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий перевізником, що призначений покупцем, чи іншою особою, що діє від імені останнього; б) якщо назване місце перебуває за межами площ продавця: коли товар наданий у розпорядження перевізника чи іншої особи, призначеної покупцем або обраної продавцем відповідно до статті А.3 "а", нерозвантаженим з транспортного засобу продавця. Згідно зі ст. А.6 "Розподіл витрат" Правил Інкотермс продавець зобов`язаний, з урахуванням положень статті Б.6: - нести всі витрати, пов`язані з товаром, до моменту здійснення його поставки у відповідності з статтею А.4; - сплатити, коли це належить, витрати митних процедур, а також усі мита, податки та інші збори, що підлягають сплаті при експорті товару.

Судом встановлено, що позивач уклав зовнішньоекономічний договір № UM/23/001600 від 21.12.2023 з компанією "Spуtdzielnia Obrotu Towarowego Przemyslu Mleczarskiego", яка зареєстрована за адресою 15-399 Bialystok, ul. Handlowa 4, Poland.

Згідно наявних у матеріалах справи специфікацій судом встановлено, що місцем поставки товару визначено місто Білосток, Польща (FCA). Аналогічна інформація міститься у наданих позивачем рахунку-проформі і рахунку-фактурі (інфойсі). Тобто, місцем поставки товару є територія країни відправлення, у якій перебуває Продавець, тому експортне оформлення товарів та ветеринарні витрати відповідно до умов Договору несе Продавець, що підтверджується наданими до митного оформлення документами.

У свою чергу, відповідно до п. 3.3. Договору купівлі-продажу Продавець зобов`язується поставити разом із товарами повний пакет наступної документації: Ветеринарний сертифікат для експорту; Сертифікат EUR 1; Ксерокопію експортної декларації; Пакувальний лист - 3 екз.; Специфікації; Invoice (рахунок-фактуру); Транспортні накладні CMR - 3 екз.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача, що витрати на оформлення ветеринарного сертифікату несе Продавець та вказані витрати включені у ціну Товару, що постачається, відтак не потребують окремого відображення у рахунку-фактурі.

Отже, суд не приймає зазначені доводи відповідача до уваги.

Також, у спірному рішенні відповідач вказує, що "платіжна інструкція № 90 від 18.11.2024 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою № 216, та відміток виконавця надавача платіжних послуг, які свідчать про виконання платіжних операцій за таким платіжним документом".

З цього приводу суд зазначає, що на підтвердження митної вартості товару позивачем до митного органу надана платіжна інструкція № 90 від 18.11.2024, зі змісту якої можна встановити, що вказана платіжна інструкція була отримана/прийнята АТ "Ощадбанк" до виконання 18.11.2024, дата валютування - 18.11.2024. (а.с. 46)

У графі "Призначення платежу" зазначено "PREPAYMENT FOR CHEESE ACCORD CONTRACT UM/23/001600 FROM 21.12.2023 AND INVOICE UA-07/2024 від 18.11.2024".

Суд зауважує, що в постанові від 17.04.2018 у справі № 815/329/17 Верховний Суд зазначив, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 420/18880/21.

При цьому, в постанові від 11.06.2019 у справі № 813/1755/17 Верховний Суд зазначив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Таким чином, суд не бере до уваги посилання відповідача як на підставу для коригування митної вартості товару на те, що подана декларантом позивача до митного оформлення платіжна інструкція не може слугувати доказом, який засвідчує факт оплати за товар.

Щодо помилкового зазначення позивачем у документах іншого пункту пропуску, суд зазначає наступне.

Так, для поставки товару з Польщі в Україну ТОВ «ТК «Партнер Плюс» (як замовник) уклало з ТОВ «Скалат-Транс 2» (як перевізником) договір-заяву № 19/11/2024 від 19.11.2024.

Відповідно до умов договору-заявки сторони узгодили, що перевізник здійснить митний перехід на м/п Рава-Руська. Також, за доводами позивача, сторони погодили, що у процесі доставки товару в перевізника є право на відхилення від маршруту слідування. Тому відхилення від маршруту слідування в даному випадку є допустимим.

Більш того, заявка не є єдиним документом, на підставі якого позивач має здійснити оплату послуг з перевезення. На підставі заявки здійснюється формування рахунку на оплату, на підставі якого така оплата послуг і здійснюється у день розвантаження.

Відтак, у рахунку на оплату № 11 від 19.11.2024 було прописано, що: «Транспортні послуги за маршрутом м. Білосток (Польща) м/п Краківець. Авт. ДАФ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , вартість послуг склала 70 000,00 грн.»

Суд зазначає, що розбіжності щодо місця розвантаження товару не впливають на митну вартість товару, тому що вартість послуг по території України не включаються до митної вартості товару відповідно до ч. 10 ст. 58 МК України.

Посилання Львівської митниці на ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, згідно якої відомості про визначення митної вартості, що надаються декларантом, повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості позивачем не заперечуються.

Однак, відповідачем не зазначено, яких саме об`єктивних, документально підтверджених даних було недостатньо у поданих до митного оформлення документах.

Щодо доводів відповідача, викладених у спірному в даній справі рішенні стосовно непідтвердження декларантом документально всіх складових митної вартості товарів та надання документів, які містять розбіжності, що послугувало підставою для запиту додаткових документів в порядку, передбаченому ч. 3 cт. 53 Митного кодексу України, суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи зі змісту наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що підприємством позивача було надано до митного оформлення необхідний перелік документів, передбачений ч.ч. 1-2 ст. 53 Митного кодексу України.

Однак, як встановлено судом, відповідачем під час винесення спірного в даній справі рішення, не було наведено належних обґрунтувань щодо наявності сумніву в числових значеннях або недостовірності наданих документів, що могло б бути підставою для запиту додаткових документів. При цьому, такий запит повинен містити як обґрунтування причин запиту, так і конкретизацію того, які саме складові митної вартості не підтверджені або викликали сумніви, в чому саме полягають розбіжності, чи впливають вони на митну вартість, які додаткові документи можуть спростувати ці сумніви.

Верховний Суд у постанові від 28.05.2020 у справі №300/426/19 дійшов висновків про те, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Обов`язок доведення обґрунтованості сумніву щодо митної вартості митним органом визначено в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №809/278/17.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відзиві на позов суд не встановив вищевказаних доводів та обставин.

Беручи до уваги викладене вище, суд вважає, що оскаржуване рішення митний орган прийняв за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі без обґрунтування причин того, що позивач неправильно визначив митну вартість товарів.

Суд зауважує, що позовні вимоги про скасування картки відмови є похідними від позовних вимог про скасування рішення про коригування митної вартості і є способом захисту одного і того ж порушеного права позивача на розмитнення товару з визначенням митної вартості товару за першим методом.

Картка відмови в прийнятті митних декларацій не має самостійних юридичних підстав прийняття, і прийнята виключно у зв`язку з прийняттям відповідачем рішень про коригування митної вартості.

Як наслідок, підлягає скасуванню і спірна картка відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийнята відповідачем на підставі рішення про коригування митної вартості.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, оскаржуване рішення є необґрунтованим та прийнятим без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З огляду на викладене, рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100577/1 від 22.11.2024 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/003780 від 22.11.2024, прийняті Львівською митницею Державної митної служби України, є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Торгівельна Компанія "Партнер Плюс".

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно частин 1, 2 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У відповідності до частини 3 статті 143 якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У позовній заяві позивач зазначає про те, що додатково підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи, та які позивач оцінив у розмірі 11 000,00 грн.

Разом з тим, у поданій до суду відповіді на відзив позивач просить суд надати йому строк у 5 днів з моменту прийняття рішення для подання доказів понесених судових витрат.

Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, наразі суд не вирішує питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

ТОВ "Торгівельна Компанія "Партнер Плюс" понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією.

Враховуючи задоволення позову, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову 2 422,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "ПАРТНЕР ПЛЮС" (вул. Барикадна, буд. 53, м. Харків, 61098, ) до Львівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (вул. Костюшка Т., буд. 1, м. Львів, 79000, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100577/1 від 22.11.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/003780 від 22.11.2024, прийняті Львівською митницею Державної митної служби України.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна Компанія "Партнер Плюс" за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН