Справа № 520/21135/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 р. Справа № 520/21135/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., повний текст складено 03.12.24 по справі № 520/21135/24

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Київської митниці

про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UА100000/2024/000033/2 від 06 лютого 2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА100320/2024/000129.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вважає, що всупереч закріпленим принципам рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та з`ясуванню всіх обставин у справі, судом першої інстанції не було взято до уваги, що надані документи у своїй сукупності підтверджують заявлену декларантом митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, а відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Суд прийняв позицію Відповідача та давав правову оцінку лише діям Апелянта, не досліджуючи надані ним докази окремо та у їх сукупності, які містять безсумнівну інформацію щодо заявленої складової митної вартості. Вважає, що Київською митницею під час судового розгляду справи № 520/21135/24 не доведено законність та обґрунтованість свого рішення, рішення про коригування митної вартості ґрунтується на припущеннях і сумнівах митного органу та не підтверджуються жодними доказами, у зв`язку з чим, ФОП ОСОБА_1 не погоджується із рішенням Харківського окружного адміністративного суду, яким повністю дублюються висновки митниці зроблені в рішенні про коригування митної через неповне з`ясування судом обставин та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права, а саме: ст. 19 Конституції України, ч.ч. 2, 3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 2 ст. 55, ст. 57 Митного кодексу України, пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, та прийняте без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суд, як це передбачено частиною п`ятою статті 242 КАС України, та порушення норм процесуального права, а саме, ст. 90 КАС України. Посилаючись на обставини та обґрунтування , викладенні в апеляційній скарзі, просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 р. у справі № 520/21135/24; ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; стягнути з Київської митниці на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу.

Київська митниця подала до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає вимоги, що містяться в апеляційній скарзі , необґрунтованими, а доводи і аргументи такими, що суперечать нормам чинного законодавства , повністю погоджується з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2024. Посилаючись на обставини , викладенні у відзиві , просить суд залишити апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 - без задоволення, а рішення Харківського адміністративного суду від 03.12.2024 по справі 520/21135/24 без змін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа .

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи , що Відповідно до укладеного Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) зовнішньоекономічного контракту № BRT233005-1 від 20.09.2023 р. з продавцем TIANJIN BORUITE BICYCLE CO., LTD на митну територію України надійшов, придбаний ФОП ОСОБА_1 товар - велосипеди з шарикопідшипниками:

- bicycle/велосипед BETTY-24" WITH BASKETS (в комплекті з корзиною) - 60 шт. (сет); bicycle/велосипед BETTY-26" WITH BASKETS (в комплекті з корзиною) - 76 шт. (сет); bicycle/велосипед SMILE-24" - 44 шт. (сет); bicycle/велосипед SMILE-26" - 40 шт. (сет); bicycle/велосипед FAST-24" - 44 шт. (сет); bicycle/велосипед FAST-26" - 40 шт. (сет).Торговельна марка- CROSS.

- bicycle/велосипед SPARK-24"SD - 44 шт. (сет); bicycle/велосипед SPARK-26"SD - 40 шт. (сет); bicycle/велосипед SPARK-24"AD - 42 шт. (сет); bicycle/велосипед SPARK- 26"AD - 42 шт. (сет); bicycle/велосипед EVEREST-24" - 81 шт. (сет); bicycle/ велосипед EVEREST-26" - 81 шт. (сет). Торговельна марка- CrossBike.

- bicycle/велосипед APOLLO-24" - 81 шт. (сет); bicycle/велосипед APOLLO-26" - 81 шт. (сет); bicycle/велосипед BEST MATE-24" -42 шт. (сет); bicycle/ велосипед BEST MATE-26" - 42 шт. (сет); bicycle/велосипед CALYPSO-24" - 39 шт. (сет); bicycle/велосипед CALYPSO-26" - 39 шт. (сет); bicycle/велосипед DRONE-24" - 39 шт. (сет); bicycle/велосипед DRONE-26" - 39 шт. (сет). Торговельна марка- TITAN.

З метою митного оформлення придбаних товарів та випуску їх у вільний обіг, 03.02.2024 позивачем через декларанта (відповідно до договору №МБ 019/01 від 04.12.2023) подано електрону митну декларацію № 24UA68U5 разом з документами, згідно яких митна вартість товару була визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

На підтвердження заявлених відомостей щодо митної вартості ввезеного товару, з вказаною митною декларацією ФОП ОСОБА_1 через митного брокера (ТОВ НОВАБРОК) подано наступні документи:

- пакувальний лист (Packing list) № BRT233005-1 від 23.11.2023;

- рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № BRT233005-1 від 20.11.2023;

- автотранспортна накладна (Road consignment te) (CMR) 30/01-02 від 30.01.2024;

- сертифікат про походження товару (Certificate of origin) № 23C040000732/00008 від 27.12.2023;

- довідку про транспортні витрати ТОВ Клевер Тім № 290124/01 від 29.01.2024;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) № BRT233005-1 від 20.09.2023;

- договір про надання послуг митного брокера № МБ019/01 від 04.12.2023;

- договір № 1407/23/01 від 14.06.2023 про транспортне експедування;

- заява декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари, які декларуються не належать до товарів, що підлягають державному експортному контролю б/н від 03.02.2024;

- разова перепустка № ПР-76331 від 03.02.2024.

За результатами розгляду поданих документів Київська митниця скерувала до деларанта повідомлення від 06.02.2024, в якому зазначила, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності стосовно відомостей щодо включення числових значень складових митної вартості до ціни товару, запропоновано надати додаткові документи:

1) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

2) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

4) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, загальні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення з урахуванням вимог ст. 254 МКУ;

8) рахунки та інші документи щодо організації транспортно-експедиційних послуг, транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення та обробки оцінюваних товарів;

9) будь-яку іншу інформацію щодо наявності та вартості складових митної вартості партії товару.

У відповідь на вищезазначене повідомлення, позивачем 06.02.2024 додатково надав до митниці:

- копію митної декларації країни відправлення Китай із перекладом;

- висновок експерта від 03.02.2024 № 20-04/02- 2024;

- прайс-лист.

За результатами розгляду поданих документів, 06.02.2024, митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2024/000033/2 від 06.02.2023, відповідно до якого, митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 МКУ з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, та -рішення винесено без урахуванням термінів, передбачених ст.53 МКУна письмове прохання суб`єкта ЗЕД, та та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА100320/2024/000129.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Київської митниці, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того , що підтвердити транспортні витрати позивача із наданих ним документів не видається можливим, оскільки наданими документами не підтверджено наявності відносин між безпосереднім перевізником та транспортно-експедиційною компанією, відсутні відомості щодо вартості транспортування, транспортно-експедиційних послуг. Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів оформлене з додержанням вимог ч.2 ст.55 МК України та Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, тому рішення про коригування митної вартості товарів прийнято на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами МКУ та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень, а тому обставини для його скасування відсутні. Враховуючи законність прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, суд першої інстанції дійшов висновку , що решта позовних вимог також не підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову , виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями МК України.

Статтею 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина 1 статті 248 МК України).

Згідно з частиною 8 статті 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів.

На виконання статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Положеннями частини 6 статті 54 МК України встановлено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

За правилами частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

За правилами частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 МК України випливає, що законом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16, від 21.06.2022 по справі № 820/6811/16, від 20.03.2024 по справі № 826/5959/17.

Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа № 21-498а15) та у постанові Верховного Суду від 30.04.2024 по справі № 826/15125/17.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до укладеного Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) зовнішньоекономічного контракту № BRT233005-1 від 20.09.2023 р. з продавцем TIANJIN BORUITE BICYCLE CO., LTD на митну територію України надійшов, придбаний ФОП ОСОБА_1 товар велосипеди з шарикопідшипниками: - bicycle/велосипед BETTY-24" WITH BASKETS (в комплекті з корзиною) 60 шт. (сет); bicycle/велосипед BETTY-26" WITH BASKETS (в комплекті з корзиною) 76 шт. (сет); bicycle/велосипед SMILE-24" 44 шт. (сет); bicycle/велосипед SMILE-26" 40 шт. (сет); bicycle/велосипед FAST-24" 44 шт. (сет); bicycle/велосипед FAST-26" 40 шт. (сет).Торговельна марка- CROSS. - bicycle/велосипед SPARK-24"SD 44 шт. (сет); bicycle/велосипед SPARK-26"SD 40 шт. (сет); bicycle/велосипед SPARK-24"AD 42 шт. (сет); bicycle/велосипед SPARK26"AD 42 шт. (сет); bicycle/велосипед EVEREST-24" 81 шт. (сет); bicycle/ велосипед EVEREST-26" 81 шт. (сет). Торговельна марка- CrossBike. - bicycle/велосипед APOLLO-24" 81 шт. (сет); bicycle/велосипед APOLLO-26" 81 шт. (сет); bicycle/велосипед BEST MATE-24" 42 шт. (сет); bicycle/ велосипед BEST MATE-26" 42 шт. (сет); bicycle/велосипед CALYPSO-24" 39 шт. (сет); bicycle/велосипед CALYPSO-26" 39 шт. (сет); bicycle/велосипед DRONE-24" 39 шт. (сет); bicycle/велосипед DRONE-26" 39 шт. (сет). Торговельна марка- TITAN. Для зручності транспортування поставляються у розібраному стані. Виробник- TIANJIN BORUITEBICYCLE CO.,LTD. Країна виробництва - CN, Китай.

З матеріалів справи вбачається, що до митного оформлення позивачем надавалась наступні документи:

- пакувальний лист (Packing list) № BRT233005-1 від 23.11.2023;

- рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № BRT233005-1 від 20.11.2023;

- автотранспортна накладна (Road consignment №te) (CMR) № 30/01-02 від 30.01.2024;

- сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) № 23C040000732/00008 від 27.12.2023

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару (рахунок від експедитора ТОВ «Клевер Тім» № 290124/01 від 29.01.2024;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № BRT233005-1 від 20.09.2023;

- договір про надання послуг митного брокера № МБ019/01 від 04.12.2023;

- договір (контракт) про перевезення (ТЕО з ТОВ «Клевер Тім») Договір № 1407/23/01 від 14.06.2023; - заява декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари, які декларуються не належать до товарів, що підлягають державному експортному контролю б/н від 03.02.2024;

- інші некласифіковані документи (Разова перепустка) № ПР-76331 від 03.02.2024.

За результатами розгляду поданих документів Відповідач своїм електронним повідомленням від 06.02.2024р. о 17:30:04 до документа № 24UA68U5 повідомив декларанта, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності стосовно відомостей щодо включення числових значень складових митної вартості до ціни товару, з огляду на які, Відповідачем було висунуто вимогу про надання додаткових документів.

У відповідь на вищезазначене повідомлення позивачем 06.02.2024 р. додатково до митниці на забезпечення митного оформлення надано:

- копію митної декларації країни відправлення Китай із перекладом;

- висновок експерта від 03.02.2024 № 20-04/02- 2024;

- прайс-лист.

Колегія суддів зазначає, що виникнення обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості за ціною угоди, митний орган пов`язує з наявністю цінової інформації в ЄАІС Держмитслужби України щодо подібних/аналогічних товарів митне оформлення яких вже здійснено за ціною вищою ніж рівень митної вартості задекларований позивачем, у зв`язку з чим зроблено висновок про не зазначення всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На підставі викладеного, відповідно до вимог частини 5 статті 55 МК України була проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявною у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у розпорядженні митного органу, за наслідками чого позивача було повідомлено, що він або уповноважена ним особа за власним бажанням можуть подати додаткові, наявні у них документи, для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Обґрунтовуючи причини, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог статей 54, 55, 57, 58, 59, 60-63 МК України, відповідачем зазначено про невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України, у зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені у повній мірі документально, а також у зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові : значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема:

За результатами опрацювання документів поданих разом з митною декларацією від 03.02.2024 № 24UA68U5 (даної - МД) встановлено, що надані для підтвердження митної вартості документи містять розбіжності стосовно відомостей щодо включення числових значень складових митної вартості до ціни товару та щодо ціни, яка сплачена. п. 3.3 зовнішньоекономічного договору від 20.09.2023 № BRT233005-1 (далі - Контракт) та інвойсу від 20.11.2023 № BRT233005-1 товар постачається на умовах FOB- TIANJIN (Китай). Проте, відповідно до наданої довідки про вартість транспортування від 29.01.2024 № 290124/01 та пакувального листа від 23.11.2023 № BRT233005-1, місцем завантаження є Xingang (Китай). Враховуючи зазначене, встановлено розбіжності щодо умов постачання та місця завантаження. Для підтвердження витрат на транспортування, до митного оформлення надано довідку про транспортні витрати від 29.01.2024 № 290124/01 та договір транспортного експедирування від 14.06.2023 № 1407/23/01. Разом з тим умовами договору, в межах якого надаються транспортно-експедиційні послуги, визначено, що конкретний перелік послуг вказується у відповідній Заявці, яка є невід`ємною частиною договору. Разом з тим, даний документ не долучено до матеріалів митного оформлення. Таким чином встановити всі обставини наданих послуг неможливо. Також, документів, які видані суб`єктами господарювання, що залучались безпосередньо до договору транспортного експедирування та передбачені наказом № 599, не надано (за автотранспортною накладною та коносаментом). Відповідно до Конвенції ООН «По договорам повністю або часткового морського міжнародного перевезення вантажів» від 11.12.2008, Конвенції ООН «Про морське перевезення» від 1978 року, транспортним документом морського перевезення, який прирівнюється до договору морського перевезення та містить відповідну інформацію, є коносамент (BILL OF lAdING), зокрема лінійний коносамент (MASTER BILL OF LADING. В той же час, зазначеного транспортного документу на морське перевезення (MASTER BILL OF LADING) до митного органу не надано. Таким чином, у митного органу відсутня можливість перевірити повноту декларування та умов оплати наданих транспортно-експедиційних послуг за маршрутом Китай - GDANSK (Польща). Отже, відомості стосовно такої складової митної вартості як транспортування не підтверджені документально, не визначені кількісно та достовірно , що суперечить положенням: п. 2 ч.2 ст.52 Кодексу, ч. 2, 9, 10 та 21 ст.58 Кодексу. Інших документів, передбачених Наказом № 599 до митного органу не надано. Отже, за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості встановлено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують заявлену митну вартість товарів та подані документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості на умовах поставки FOB - TIANJIN (Китай). Відповідно до ч.2 ст.52 Кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Також, за результатами перевірки відповідно до п. 2.2.13, 2.2.14, 2.2.19 Методичних рекомендацій, встановлено митне оформлення ідентичних/подібних товарів за більш високою вартістю, що також потребує додаткової перевірки з метою встановлення «дійсної вартості товарів» у розумінні ст. VII ГАТТ. Тому відповідно до ч.2 ст. 58 Кодексу з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів. Зазначаємо, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (ч.2 ст.58 Кодексу). Відповідно до ч. 3 ст. 53 Кодексу, у разі якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 Кодексу, містять розбіжності, або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів , чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. Також, згідно з положеннями ст.17 та параграфу 6 додатку III Угоди про застосування ст. VII ГАТТ, за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості з точки зору її повноти та достовірності. Враховуючи зазначене та керуючись положеннями ч.2, 3 ст. 53 та ч.5 ст.54 Кодексу, а також положеннями Угоди про застосування ст. VII ГАТТ, декларанту направлене електронне повідомлення з пропозицією надати до митного органу документи згідно із переліком, наведеним у електронному повідомленні. Декларанта повідомлено, що відповідно до положень частини 6 статті 53 Кодексу він за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару, зокрема, які підтверджують складові митної вартості. Декларантом, додатково надано: копію митної декларації країни відправлення Китай із перекладом, висновок експерта від 03.02.2024 № 20-04/02-2024, прайс- лист. Листом від 06.02.2023 декларант відмовився від надання додаткових документів та перервав 10-денний термін, встановлений ч. 3 ст. 53 Кодексу у відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 255 Кодексу. У зв`язку із чим, керуючись положеннями п. 6 ч. 2 ст. 255, ч.3 ст. 54 Кодексу митний орган зобов`язаний прийняти рішення щодо заявленої декларантом митної вартості на підставі наявних на даний момент у нього відомостей. Зазначаємо, що декларантом не надано документів, встановлених ч. 2 ст. 53 Кодексу, визначених як основні документи, подання яких віднесено до обов`язків декларанта, зокрема: транспортних перевізних документів (коносаменту), документа, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (згідно переліку, встановленого Наказом № 599), якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, банківські платіжні документи щодо оплати товару. Також, декларантом не надано всіх документу, які зазначені у повідомленні митного органу про надання додаткових документів, зокрема не надано документів від безпосереднього перевізника, які містять відомості про числові значення складових митної вартості, не надано Заявки до договору транспортного експедирування, бухгалтерських документів щодо продажу товарів на території України. Переклад копії митної декларації країни відправлення від 20.11.2023 № 00294504 надано до митного оформлення без дотримання вимог п. 2.5 наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2021 № 631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа». Яким, зокрема, встановлено що до митного оформлення декларантом надаються документи, переклад яких засвідчується шляхом вчинення напису «Перекладено вірно», проставлянням особистого підпису особи, яка здійснила переклад, та печатки підприємства, співробітник якого зробив переклад. Отже, він прийнятий до уваги митним органом, але не став підставою для підтвердження ціни товару. Висновок експерта від 03.02.2024 № 20-05/02-2024 виданий без дотримання умов ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 (далі - Національний стандарт № 1), які є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. У зв`язку з чим, наданий висновок підготовлений з порушенням вищезазначеного підходу, не може однозначно засвідчувати обґрунтованість висновків, які в ньому наведені у зв`язку з відсутністю документально підтверджених даних та розрахунків. Коносамент, як договір морського перевезення та основний транспортний документи, номер якого наведено у довідці про транспортні витрати від 29.01.2024 № 290124/01, що містить інформацію про деталі перевезення не надано декларантом до митного оформлення. Таким чином неможливо зробити перевірку відповідно до п. 2.7.7. Методичних рекомендацій. Відповідно до інформації, що міститься у відкритих джерелах Інтернет (www.searates.com) вантаж у контейнері MRKU2763685 товар вибув із порту Xingang (Китай) 23.11.2023, прибув до порту Gdansk (Польща) 25.01.2024. Разом з тим, оцінювана партія товару згідно із CMR вибула із зазначеного місця 30.01.2024. Таким чином, вбачаються витрати на зберігання оцінюваної партії товару у порту Gdansk, які не відображені в графах ДМВ та не зазначені у наданій довідці про вартість транспортування (розділ 4 договору від 14.06.2023 № 1407/23/01 передбачає оплату таких витрат Клієнтом). Також слід зазначити, що у транзитній країні (Польщі) оцінювану партію товару було вивантажено із контейнера MRKU2763685 та завантажено на транспортний засіб з р.н. НОМЕР_1 /AX9388XO. Проте, у митного органу відсутні числові значення вищевказаних понесених Покупцем витрат на перевалку з контейнера. Також, відповідно до автотранспортної накладної CMR, вантаж супроводжує копія митної декларації країни транзиту (Польщі) Т1. Проте, у митного органу відсутні числові значення понесених Покупцем витрат щодо оформлення дозвільних документів. У гр. 22 CMR наявні підпис та штамп відправника партії товару у транзитній країні, проте до митного органу не надано первинні бухгалтерські документи щодо розміру та вартості наданих послуг. Банківський платіжний документ (SWIFT) не надано. Враховуючи положення ч. 4 ст. 58 Кодексу, відсутність належних банківських документів про оплату товару, що визначено положеннями Контракту, є підставою що унеможливлює визначення митної вартості за основним методом відповідно до ст. 58 Кодексу. Для підтвердження вартості перевезення оцінюваної партії товарів декларантом надано довідку про транспортні витрати від 29.01.2024 № 290124/01 та договір транспортного експедирування від 14.06.2023 № 1407/23/01 укладений із ТОВ «Клевер Тім»). Проте, згідно CMR від 30.01.2024 № 30/01-02, дана компанія не зазначена як безпосередній виконавець транспортних послуг. Послуги надано PE Turbabin Igor. Отже, відбулося залучення третіх осіб. Підприємство, яке надало документи для підтвердження транспортних витрат повинно однозначно ідентифікуватись з підприємством, що здійснило перевезення оцінюваного товару. До митного оформлення не надано (як пропонувалось у повідомленні) коносамент, як основний товаро-транспортний документ/ договір на морське перевезення. Таким чином, відомості стосовно такої складової митної вартості як транспортування не підтверджені документально, не визначені кількісно та достовірно , що суперечить положенням: п. 2 ч. 2 ст. 52 Кодексу, ч.і 2, 9, 10 та 21 ст.58 Кодексу. Також до митного оформлення не надано заявку (як передбачено положеннями договору від 14.06.2023 № 1407/23/01), яка має визначати перелік послуг що надаються Експедитором, вид та найменування вантажів, а також інша необхідна інформація що стосується організації транспортно-експедиційного обслуговування під кожне конкретне перевезення та яка є невід`ємною частиною договору. Наголошуємо, що інших документів, що містять числові значення складових митної вартості та передбачених Наказом №599, окрім довідки, до митного органу не надано. Таким чином, відомості стосовно такої складової митної вартості як транспортування не підтверджені документально, не визначені кількісно та достовірно , що суперечить положенням: п. 2 ч. 2 статті 52 Кодексу, частині 2, 9, 10 та 21 статті 58 Кодексу. Разом з тим, у митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки у митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII ГАТТ. У зв`язку із зазначеним, керуючись положеннями ч.6 ст. 54 та ч. 2 ст.58 Кодексу, заявлену декларантом митну вартість за ціною договору щодо товарів які імпортуються визнати не можливо. Посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до ч.4 ст.57 Кодексу. Жодних вимог у порядку ч.6 ст. 55 Кодексу від декларанта не надходило. Декларантом не виконано вимогу п. 2 ч. 2 ст.52 Кодексу стосовно надання митному органу достовірних відомостей, що повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Обґрунтування не застосування методів визначення методів визначення митної вартості: Метод за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не застосований відповідно до ст. VII ГАТТ, ч. 6 ст. 54 та ч. 2 ст. 58 Кодексу у зв`язку із тим, що документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до ст. 53 Кодексу, не містять документально підтверджених відомостей щодо числових значень складових митної вартості та відомостей щодо ціни, яка сплачена, а також не відповідають поняттю дійсної вартості товару. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не застосований у зв`язку із тим, що відсутні митні оформлення ідентичних товарів прийнятих митним органом за ціною договору відповідно до умов, зазначених у ст. 59 Кодексу у тому числі за якісними характеристиками, прийнятої митним органом, з дотриманням усіх умов, зазначених у статтях 59 та 61 Кодексу, а саме відсутнє одночасне співставлення таких умов як: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна виробництва; виробник. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосований у зв`язку із тим, ціни угод на подібні товари не прийняті митними органами відповідно до умов, зазначених у ст. 60 Кодексу та/ або у зв`язку відсутністю вартості таких операції, з дотриманням усіх умов, зазначених у статтях 60 та 61 Кодексу, а саме відсутнє одночасне співставлення таких умов як: якість товарів; наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку; країна виробництва; виробник. Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не застосований у зв`язку з відсутністю ціни, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до положень ст. 62 Кодексу. Метод визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) не застосований у зв`язку з відсутністю наданої виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформації про їх вартість з дотриманням умов, зазначених у ст. 63 Кодексу. У відповідності до п. 2.2.19 Методичних рекомендації проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів, з рівнями митної вартості товарів схожих за описом, призначенням та країною походження товарів, митне оформлення яких вже здійснено. Враховуючи неможливість застосування попередніх методів, керуючись положеннями частини 8 статті 57 та частини 1 статті 55 Кодексу, можливо застосувати резервний метод відповідно до статті 64 Кодексу з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями ГАТТ, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених)митними органами рівні митної вартості. Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару № 1 мД від 22.01.2024 №иА500500/2024/002230 (із розрахунку 83,80 дол. США за одиницю). Митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Кодексу з використанням способів, які не су перечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Надаючи оцінку правомірності рішення про коригування митної вартості товарів колегія суддів зазначає наступне.

Стосовно транспортних (перевізних) документів та документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, передбачених положенням Наказу № 599, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується відповідачем , що декларантом до митного органу на момент декларування з первинною митною декларацією подано CMR № 30/01-02 від 30.01.2024 , калькуляція транспортних витрат (вартості перевезення), довідка про вартість транспортування № 290124/01 від 29.01.2024 р.

У довідці про вартість транспортування та пакувальному листі зазначено місцем завантаження Xingang (Китай).

Відповідно до контракту поставка товару здійснювалась на умовах FOB-TIANJIN (Китай), яка означає, що місцем завантаження товару на борт судна так і моментом переходу всіх ризиків та витрат стосовно вантажу від Продавця до Покупця був порт міста Tianjin (Китай), який має повну назву - "Tianjin Xingang".

Фактично експедиторською компанією в довідці про вартість транспортування було зазначено другу складову повної назви порту міста Tianjin, а отже, зазначений в довідці про вартість транспортування та у пакувальному листі порт Xingang є тим самим портом Tianjin, що зазначений в умовах поставки, у тому числі і в контракті.

Стосовно посилання митного органу про відсутність документів в підтвердження числових значення понесених позивачем витрат вивантаження із контейнера та завантаження на транспортний засіб партії товару у транзитній країні (Польщі), колегія суддів зазначає , що у довідці про транспортні витрати № 290124/01 від 29.01.2024 р., серед іншого , зазначено як і про вартість міжнародного морського перевезення, так і про «Додатковi послуги з контейнерiв та вантажiв за межами державного кордону України», які склали 10 398,11 грн., так як і міжнародне автоперевезення з м. Гданськ (Поьша) до м/п «Ягодин» - склало 45 370 грн.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду у постановах від 08 жовтня 2019 року у справі №803/776/17, від 11 червня 2020 року у справі №815/5597/17, що декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами (складовими), які входять до митної вартості товару відповідно до умов поставки. Натомість, у тому випадку, коли відповідач стверджує, що декларантом понесені додаткові витрати, що впливають на митну вартість товару, він повинен довести наявність цих фактів.

В даному випадку відповідачем наявність цих фактів не підтверджена.

Доводи апелянта з посиланням на те , що відомості стосовно вартості транспортних послуг документально не підтверджено, спростовуються тим, що на момент декларування товару, позивачем до митного органу надана довідка про транспортні витрати № 290124/01 від 29.01.2024 р. разом з CMR № 30/01-02 від 30.01.2024 р. та договором транспортного єкспедування № 1407/23/01 від 14.06.2023 р. з ТОВ «Клевер Тім», яка містить усі необхідні данні та складові такої митної вартості оцінюваного товару як витрати на транспортування, з їх деталізацією, надання якої відображено в картці відмови.

Стосовно доводів відповідача про те, що у наданих транспортних документах (CMR) не значиться підприємство ТОВ «Клевер Тім», яким видана довідка про транспортні витрати, колегія суддів зазначає наступне.

Так, між Позивачем і його контрагентом експедитором ТОВ «Клевер Тім» укладено договір транспортного експедування № 1407/23/01 від 14.06.2023 р. , який надавався разом із митною декларацією № 24UA68U5, відповідно до умов якого Експедитор бере на себе зобов`язання виконати або організувати виконання комплексу послуг з транспортно-експедиційного обслуговування і організації перевезень імпортних вантажів Клієнта; для виконання своїх обов`язків за договором ТЕО Експедитор має право укладати від свого імені договори і угоди з перевізниками, портами, складами, судноплавними компаніями/її агентами, експедиторськими та іншими організаціями, які є резидентами або нерезидентами України (п.п. 1.1. та 2.1.1. договору транспортного експедування № 1407/23/01 від 14.06.2023р.).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про транспортно-експедиторську діяльність», транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезеньекспортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про транспортно-експедиторську діяльність» та договору транспортного експедирування № 1407/23/01 від 14.06.2023 р., експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.

Відповідно до 3.1. Договору транспортного експедування № 1407/23/01 від 14.06.2023 р. винагорода за послуги Експедитора, а також витрати та інші платежі, здійснені Експедитором в інтересах Клієнта і пов`язані з виконанням цього Договору, оплачуються Клієнтом на підставі виставленого Експедитором рахунку на умовах, передбачених розділом 3 цього Договору. Умови цього пункту не вимагають додаткового підтвердження сум винагороди та узгоджених витрат Експедитора документами перевізників чи інших третіх осіб. Для цілей цього пункту, витрати вважаються узгодженими Сторонами, якщо вони обумовлені в заявці на конкретне перевезення або шляхом листування (у тому числі по електронній пошті, месенджерах, скайпі) між Сторонами або шляхом письмового повідомлення Експедитором на електронну пошту Клієнта про такі витрати, у разі відсутності від Клієнта заперечень щодо таких витрат по закінченню 2-х робочих днів з моменту відправки Експедитором відповідного повідомлення.

Тобто, відповідно до договору транспортного експедирування, Експедитор повністю бере на себе зобов`язання перед Клієнтом по організації перевезення, для цього він може укладати договори з перевізниками, портами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України, тому за таких умов Клієнт ніяк не взаємодіє із залученими третіми особами Експедитора, так як це суперечить самому принципу експедирування.

Також, чинним законодавством не вимагається та не передбачено подачі декларантом документів, якими б підтверджувалися взаємовідносини Позивача як Замовника послуг та третіх осіб, яких було залучено Експедитором як Виконавцем, для цього є достатнім надання договору транспортного експедирування, що підтверджує взаємозв`язок Позивача і Експедитора.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що довідка про транспортні витрати видана особою, яка безпосередньо не транспортувала товар, виходячи із наданого CMR, та у зв`язку з цим не включено всіх складових митної вартості товару є безпідставними та неправомірними.

На виконання вимог пункту 5 частини дев`ятої статті 58 Митного кодексу України зазначена довідка містить всі необхідні відомості, що стосуються витрат на транспортування вантажу, а саме - відомості про розмір витрат, відомості про маршрут перевезення, включаючи інформацію про пункт митного переходу, відомості про транспортний засіб, в якому здійснювалось перевезення, а також відомості про вагу вантажу.

Вказані вище довідка та CMR не містять розбіжностей щодо числових значень витрат на транспортування товару.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 квітня 2024 року справа № 826/15125/17.

Колегія суддів зазначає, що законом не визначено доказ (докази), виключно якими імпортер повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому рахунок на оплату транспортних послуг, довідка про транспортні витрати, договір про надання транспортних послуг є допустимим доказом для підтвердження витрат на перевезення.

Аналогічні висновки щодо законодавчого визначення переліку документів, якими підтверджуються транспортні витрати в межах заявленої імпортером митної вартості товарів викладений у постанові Верховного Суду від 31.05.2019 по справі № 804/16553/14.

З матеріалів справи судом встановлено, що вартість наданих позивачу послуг з перевезення товару підтверджується наданими підприємством позивача документами, у тому числі договором транспортного експедирування , довідкою про транспортні витрати та СМR .

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного суду у від 22 серпня 2019 р. у справі № 810/2784/18, від 31 січня 2018 р. у справі № 810/2839/17, від 21 листопада 2019 р. у справі № 804/9754/15, від 07 травня 2020 р. у справі № 400/2922/18, від 03 лютого 2021 р. у справі № 810/4441/16; від 13 січня 2022 р. справа № 520/11061/2020

Щодо ненадання до митного оформлення заявки на перевезення колегія суддів зазначає, що відсутність даного документа ніяк не впливає на визначення митної вартості товару, так як для підтвердження заявленої митної вартості щодо транспортування Позивачем до митного органу були надані довідка про транспортні витрати № 290124/01 від 29.01.2024 р. разом з CMR № 30/01-02 від 30.01.2024 р. та договором транспортного експедування № 1407/23/01 від 14.06.2023;

Крім того, ч.2 ст.53 МК України визначено перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, серед яких відсутній такий документ як заявка. Заявка на перевезення вантажу не є первинним чи розрахунковим документом та, відповідно, не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.09.2019 року у справі №813/4202/16.

Позивач вказує , що акти виконаних робіт з експедитором Відповідачу надати на момент запиту митниці не представлялося можливим, так як такі документи ще не були складені та підписані сторонами з причин того, що організація перевезення та саме перевезення товару не було завершене на момент його митного оформлення та товар не був доставлений до кінцевого місця призначення згідно до умов Договору № 1407/23/01 транспортного експедування від 14.07.2023 (п. 3.10. Договору - Після виконання робіт (надання послуг) оформляється Акт виконаних робіт (наданих послуг), який, у разі відсутності письмових обґрунтованих заперечень з боку Клієнта, має бути підписаний останнім протягом 3-х робочих днів з моменту його отримання.).

Також, позивач вказує , що банківський платіжний документ, що стосуються оцінюваного товару, не надавався з причин того, що відповідно до рахунку-фактури (Commercial invoice) № BRT233005-1 від 20.11.2023, який є невід`ємною частиною Контракту № BRT233005-1 від 20.09.2023 р., Сторонами визначено вид оплати відстрочка платежу, а саме: 100 % оплата через 150 днів після прибуття вантажу до місця призначення, тому це виключало обов`язок декларанта надавати банківський платіжний документ на момент декларування. Враховуючи умови оплати товару, що постачався за інвойсом (рахункомфактурою) № BRT233005-1 від 20.11.2023 р. з відстроченням оплати 150 днів після прибуття вантажу до місця призначення, тобто, на момент декларування / повідомлення митниці про надання додаткових документів / прийняття Відповідачем оскаржуваного Рішення у Позивача не було ані можливості, ані обов`язку надати банківський платіжний документ щодо оплати такого товару, який ще не було оплачено.

Відповідно до висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 7 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.001625 та від 02.03.2021 у справі № 380/842/20 у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Банківські платіжні документи можуть підтверджувати митну вартість товарів лише в тому випадку, якщо на момент митного оформлення товару декларантом оплачено рахунок за такий товар; відсутність в поданих декларантом документах відомостей щодо термінів оплати, не підтверджує неможливість визнання задекларованої митної вартості за ціною договору, та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості; дана обставина сама по собі не є доказом, що обґрунтовує митну вартість товару, тобто, строк оплати за товар не впливає на визначення митної вартості товару.

Щодо надання інших платіжних та/або бухгалтерських документів, які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, позивач зазначає, що такі документи додатково не надавалися, так як на момент декларування з первинною митною декларацією декларантом було подано інвойс, пакувальний лист, сертифікат про походження товару, що відображено у картці відмови і відповідно виключало обов`язок декларанта надавати їх повторно.

Страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, не надавалися , оскільки страхування не здійснювалося, а тому це виключало обов`язок декларанта надавати страхові документи на момент декларування.

До митного оформлення надавалася міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR), яка і є таким документом, який видано суб`єктом господарювання, у даному випадку, автоперевізником, які залучались безпосередньо до виконання договору транспортного експедирування.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про ненадання позивачем при митному оформленні імпортованого товару транспортного документу на морське перевезення (коносаменту), у зв`язку з чим у митного органу була відсутня можливість перевірити повноту декларування та умов оплати наданих транспортно-експедиційних послуг за маршрутом Китай - GDANSK (Польща), слід зазначити, що коносамент, як товаросупровідний документ видається морським перевізником вантажу його відправнику та засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення і передати його одержувачу.

Тобто, фактично коносамент по своїй суті є певною гарантією від морського перевізника для вантажовідправника про те, що товар буде доставлений до порту призначення та в належному стані переданий вантажоотримувачу.

Коносамент, як товарно-транспортний документ на вантаж, не містить визначення вартості його перевезення морським транспортом, а відображає реквізити вантажовідправника та вантажоотримувача, характеристики товару та основні умови поставки, які узгоджені сторонами в договорі. При цьому, вказані в коносаменті загальні умови поставки товару не можуть суперечити умовам, вказаним в договорі.

В даному випадку умови поставки товару узгоджені сторонами в контракті № BRT233005-1 від 20.09.2023, відповідно до п.п. 3.3. якого товар поставляється продавцем на умовах FOB TIANJIN (Китай) згідно правил Інкотермс 2010 та відправлення товару до місця призначення здійснюється відправником, за його рахунок та входить до ціни товару, тобто відправник сам несе всі витрати з завантаження, доставки товару до порту TIANJIN.

Таким чином, коносамент не є самостійним документом, який підтверджує витрати на транспортування товару, а є товарно-транспортним документом, який відображає / підтверджує шлях переміщення / слідування товарно-матеріальних цінностей.

Вартість морського перевезення відображена та підтверджена у наданій до митного оформлення довідці про транспортні витрати № 290124/01 від 29.01.2024 р.

Колегія суддів зазначає , що ненадання документів, які відсутні в декларанта, не свідчить про неналежне виконання вимог митниці надати додаткові документи та в цілому не може свідчити про наявність розбіжностей у наданих документах.

Стосовно висновку про якісні характеристики товарів, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, колегія суддів зазначає, що висновок про якісні характеристики товарів міститься в сертифікаті про походження товару (Certificate of origin) № 23C040000732/00008 від 27.12.2023 р., який надано позивачем на момент декларування з первинною митною декларацією, що також відображено у картці відмови .

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 53 МК України митний орган виключно у встановлених цією частиною випадках може витребувати такі додаткові документи, як висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, та лише у випадку наявності такого документа.

Колегія суддів зауважує, що висновки експерта не є первинними документами, які підтверджують вартість імпортовано товару, оскільки не є обов`язковими документами в розумінні Митного кодексу України (частина друга статті 53), які підтверджують митну вартість товару. Такі висновки експерта носять консультаційний характер і не підлягають перевірці митним органом.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №825/1093/16.

Також слід зазначити, що висновки експерта є результатом практичної діяльності фахівця оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання, в зв`язку з чим він не може містити інформацію про ціноутворення, адже ціна, вказана в інвойсах, відповідає ринковій вартості товару, доказів зворотноього матеріали справи не містять.

Висновки стосовно протиправності коригування митної вартості на підставі такого додаткового документа, як висновок експерта, який митну вартість не підтверджує також викладено і Верховним Судом у постановах від 09 листопада 2022 року у справі №820/585/17, від 12 квітня 2023 року у справі № 826/7411/15, від 25 серпня 2023 року у справі № 826/3098/16.

Щодо вимоги про додаткове надання калькуляції виробника, колегія суддів зазначає , що частиною 2 статті 53 МК України до переліку обов`язкових документів для підтвердження заявленої митної вартості не віднесено калькуляцію. Ненадання калькуляції автоматично не призводить до корегування митної вартості товарів. Необхідною умовою вимагати документи, щодо вартісних характеристик товару є наявність розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявність ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів у документах, що передбачені ч.2 ст. 53 МК України.

Позивачем до митного органу надано прайс-лист виробника/постачальника від 21.09.2023.

Прайс-лист (прейскурант) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. Прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд. Водночас наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів) не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.

Вказаний документ не є обов`язковими документами для підтвердження заявленої митної вартості товару, а отже особливості його оформлення, на які посилається відповідач, не свідчать про недостовірність заявлених декларантом відомостей, у зв`язку з чим наявність, відсутність чи будь-які недоліки такого документу, як прайс лист, не можуть бути покладені в основу прийняття рішення про коригування митної вартості.

Аналогічні висновки щодо оцінки прайс-листа, як документа, який підтверджує митну вартість товарів, сформовано Верховним Судом, зокрема у постанові від 28.02.2024 № 815/1460/18.

Прайс-лист є документом від виробника товару про ціни , які є актуальними цінами на дату підписання специфікації та оформлення інвойсу. Умови поставки, ціни товару в прайс-листі відповідають тим відомостям, що визначені в інших документах на партію товару.

Стосовно ненадання відомостей щодо вартості обробки /зберігання/ перевантаження/ отримання дозвільних документів тощо оцінюваної партії товару у транзитній країні .

Так , калькуляція та деталізація всіх витрат, які виникли під час перевезення, у тому числі витрат на обробку / зберігання / перевантаження / отримання дозвільних документів, наведена у довідці про транспортні витрати № 290124/01 від 29.01.2024 р., в якій серед іншого зазначено про «Додатковi послуги з контейнерів та вантажів за межами державного кордону України», які склали 10 398,11 грн. та міжнародне автоперевезення з м. Гданськ (Польша) до м/п «Ягодин» склало 45 370 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постановах від 08.10.2019 у справі № 803/776/17, від 11.06.2020 у справі №8 15/5597/17, декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами (складовими), які входять до митної вартості товару відповідно до умов поставки. Натомість, у тому випадку, коли Відповідач стверджує, що декларантом понесені додаткові витрати, що впливають на митну вартість товару, він повинен довести наявність цих фактів.

Отже, висновки Відповідача про відсутність документів щодо підтвердження витрат вартості обробки / зберігання / перевантаження / отримання дозвільних документів оцінюваної партії товару у транзитній країні є недоведеними Відповідачем, безпідставними та неправомірними.

Щодо висновку митниці стосовно включення до митної вартості товарів витрат на їх зберігання, що також не досліджено судом першої інстанції, слід зазначити наступне.

10.04.2008 Верховна Рада України шляхом прийняття Закону України № 250-VI ратифікувала Протокол про вступ України до Світової організації торгівлі (СОТ) та приєдналася до Угоди про СОТ, чим взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року (GATT).

Пунктом 1 статті 6 Угоди про застосування статті VII GATT (ГАТТ) від 15.04.1994 передбачено, що митна вартість імпортних товарів згідно з положеннями цієї статті ґрунтується на обчисленій вартості.

Обчислена вартість складається із суми: a) ціни або вартості матеріалів та виготовлення чи іншої обробки, застосованої під час виробництва імпортних товарів; b) суми для прибутків та загальних витрат, що дорівнюють сумі, яка здебільшого відображається під час продажу товарів того самого класу або виду, що й товари, які оцінюються та які виготовляються виробниками в країні експорту для експорту до країни імпорту; c) ціни або вартості всіх інших витрат, необхідних для відображення методу оцінювання, вибраного членом згідно з пунктом 2 статті 8 Угоди.

Відповідно до пункту 1 статті 8 Угоди про застосування статті VII GATT (ГАТТ) від 15.04.1994 під час визначення митної вартості згідно з положеннями статті 1 до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортні товари, додається: a) такі витрати настільки, наскільки вони понесені покупцем, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за товари: i) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за покупку; ii) вартість контейнерів, які для митних цілей уважаються єдиним цілим з відповідними товарами; iii) вартість упаковки, чи за оплату праці, чи матеріалів; b) вартість, розподілена належним чином, таких товарів та послуг, коли вони поставляються безпосередньо або опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт імпортних товарів, якщо такої вартості не включено до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті: i) матеріали, компоненти, частини та подібні предмети, що включені до імпортних товарів; ii) інструменти, фарби, шаблони та подібні компоненти, які використовуються під час виробництва імпортних товарів; iii) матеріали, які використовуються під час виробництва імпортних товарів; iv) технічні, науково-дослідні, художні, дизайнерські роботи та плани й креслення, які виготовлені в місці, іншому, ніж країна-імпортер, та які необхідні для виробництва імпортних товарів; c) роялті й ліцензійні платежі, пов`язані з товарами, що оцінюються, які покупець повинен сплачувати безпосередньо чи опосередковано, як умова для продажу товарів, що оцінюються, якщо такі роялті й платежі не включаються до ціни, яка фактично сплачена чи підлягає сплаті; d) вартість будь-якої частини доходу від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання імпортних товарів, яка переходить безпосередньо або опосередковано продавцю.

Пунктом 2 статті 8 Угоди про застосування статті VII GATT (ГАТТ) від 15.04.1994 визначено, що Під час розробки свого законодавства кожний член передбачає цілковите або часткове включення до митної вартості або виключення з неї такого: a) вартості транспортування імпортних товарів до порту або місця ввезення; b) витрат на завантаження, розвантаження та обробку, пов`язаних з транспортуванням імпортних товарів до порту або місця ввезення; c) вартості страхування. Згідно з пунктом 4 статті 8 Угоди про застосування статті VII GATT (ГАТТ) від

15.04.1994 під час визначення митної вартості не допускається додавання до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті, за винятком тих, які передбачені в цій статті. Також в переліку витрат (складових митної вартості), які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), що наведений у частині 10 статті 58 МК України відсутні витрати на зберігання вантажу. Частиною 11 статті 58 МК України від 13.03.2012 передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. В постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 2а-13471/10/0470 (адміністративне провадження № К/9901/4516/18), суд касаційної інстанції, застосовуючи вищевказані положення міжнародних договорів та законодавства України прийшов до висновків про те, що законодавство України з питань визначення митної вартості товарів повністю відповідає міжнародним вимогам, зокрема, Угоди про застосування статті VII ГАТТ, і не містить такі види витрат, як зберігання товару, що включаються до митної вартості.

Стосовно посилання митного органу у своєму рішенні про коригування митної вартості на те, що переклад копії митної декларації країни відправлення від 20.11.2023 № 00294506 надано до митного оформлення без дотримання вимог п. 2.5 наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2021 № 631,

Колегія суддів зазначає , що кожна сторінка перекладу копії митної декларації країни відправлення містить печатку підприємства «Бюро Перекладів», яке здійснювало переклад документу, тобто переклад копії митної декларації країни відправлення завірений належним чином.

Більш того, наявність чи відсутність відмітки на перекладі екпортної деклараці, жодним чином не міняє її суті, так як експортна декларація містить числові значення стосовно товару, які перекладу не потребують та переклад яких не впливає на достовірнисть й коректність їх відображення;

Крім того , колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ст. 254 МК України митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. Однак, митна декларація країни постачальника, в силу ст. 53 МК України, є не обов`язковим документом для здійснення розмитнення товарів.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 у справі №520/10709/188 зазначив, що митний орган відповідно до статті 254 МК України вимагає переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Відтак, вимога митного органу про надання перекладу документів українською мовою є правомірною лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей.

Таким чином, всі сумніви митного органу щодо повноти включення складових митної вартості та розбіжностей спростовані первинно поданими до митного оформлення документами та додатковими роз`ясненнями декларанта.

Щодо наявності рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству , колегія суддів зазначає.

Основною підставою для коригування показників митної вартості товару, зазначеного в митній декларації, поданій позивачем, став аналіз цінової інформації, яка міститься в базах АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України.

Наявність у митного органу інформації щодо митної вартості товарів згідно митних оформлень аналогічних товарів в базах АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України згідно вказаного в рішенні не свідчить та не може свідчити про факт навмисного заниження вартості товару.

При цьому, посилання у рішенні лише на номер митної декларації, як на джерела цінової інформації, не свідчить про належне обґрунтування відповідачем можливості визначення митної вартості за резервним методом.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларацій, яка була взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Поряд із тим, текст спірного рішення про коригування митної вартості не містить інформації про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо. Своєю чергою, недоведення ознак подібності товарів та умов імпорту не дозволяє прирівнювати показники митної вартості таких товарів. Посилання у рішенні про коригування митної вартості лише на номер митної декларації як на джерело цінової інформації не свідчить про належне обґрунтування митним органом можливості правомочності щодо митної вартості за резервним методом.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13.01.2022 року у справі №520/11061/2020.

Таким чином, використані позивачем відомості повністю підтверджені документально, визначені кількісно і достовірні та/або всі складові митної вартості, необхідні для її обчислення, присутні, а інформація в базах АСМО Інспектор та ЄАІС не свідчить та не може свідчити про заниження митної вартості товарів позивачем, що є підставою для відхилення аргументів Відповідача і в цій частині.

Колегія суддів зазначає, що спрацювання ризиків є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була висловлена в постанові від 19.02.2019 року по справі № 805/2713/16-а.

У постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №815/2162/17 зазначено про те, що доводи митниці щодо оцінки ризиків при перевірці митної вартості товарів Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду оцінює критично з огляду на те, що спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками та наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари було розмитнено іншими особами за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту, за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України: що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.

Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

У постанові від 04.11.2021 у справі № 120/2634/19-а Верховний Суд навів ряд причин, з яких показники автоматизованої інформаційної системи не є безумовним джерелом інформації для визначення митної вартості товару, оскільки в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Відтак зазначені доводи представника відповідача не можуть вважатися судом доведеними та обґрунтованими.

Щодо доводів митного органу про не надання декларантом (відсутність у розпорядженні митного органу) інформації щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані та відсутності даних щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною 2 статті 62 МК України визначено, що у разі якщо оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) імпортні товари продаються (відчужуються) на митній території України у незмінному стані, для визначення митної вартості товарів за цим методом за основу береться ціна одиниці товару, за якою оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) імпортовані товари продаються на території України у найбільших загальних кількостях покупцю, який не є пов`язаною з продавцем особою, одночасно або у час, наближений до дати ввезення оцінюваних товарів, за умови вирахування, якщо вони можуть бути виділені, таких компонентів: витрат на виплату комісійних, що звичайно сплачуються або підлягають сплаті, чи звичайних торговельних надбавок, які робляться для одержання прибутку та покриття загальних витрат у зв`язку з продажом на митній території України товарів того ж класу та виду. Товарами одного класу та виду є товари, які підпадають під групу або спектр товарів, що виробляються конкретною галуззю чи сектором промисловості та включають ідентичні або подібні (аналогічні) товари. Термін "товари того ж класу або виду" включає товари, імпортовані з тієї ж країни, що й оцінювані товари, а також товари, імпортовані з інших країн.

Сума прибутку та загальних витрат, до яких належать прямі та непрямі витрати, пов`язані із збутом зазначених товарів, повинна братися в цілому. Числове значення витрат для цілей вирахування цієї суми визначається на основі інформації, поданої декларантом або уповноваженою ним особою, якщо тільки ця інформація не є несумісною з даними, одержаними при продажу в Україні ввезених (імпортованих) товарів того ж класу або виду. У разі якщо інформація, надана декларантом або уповноваженою ним особою, є несумісною з такими даними, сума для обчислення прибутку та загальних витрат може ґрунтуватися на іншій відповідній інформації, а не тій, що надана декларантом або уповноваженою ним особою.

При визначенні комісійних або звичайних прибутків та загальних витрат віднесення товарів до "товарів того ж класу або виду" повинно здійснюватися у кожному конкретному випадку з посиланням на відповідні обставини.

Разом з цим, зі змісту спірного рішення вбачається, що відповідачем вибірково процитовано положення статті 62 МК України, які стосуються методу визначення митної вартості на основі віднімання вартості, при цьому не наведено жодних посилань на інформацію щодо товарів того ж класу або виду, яка б спростовувала числові значення вартості товарів, зазначені у митній декларації.

Слід зауважити, що інформація щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані, та дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажом на митній території України не є документом, що підтверджує митну вартість товару та який повинен надаватися позивачем відповідно до положень статті 53 МК України, а відсутність такої інформації у розпорядженні митного органу не може бути належною підставою для коригування митної вартості.

Всі інші обґрунтування (доводи) апелянта з посиланням на недоліки документів ,наданих до митної декларації та ненадання позивачем додаткових документів на вимогу Київської митниці для підтвердження заявленої ним митної вартості товару не були підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів , тобто оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару з наведених підстав не приймалося, оскільки зазначені мотиві не зазначені в ньому як причину за якою заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

Таким чином, твердження відповідача щодо не підтвердження декларантом документально відомостей, зазначених в митній декларації, не відповідають дійсності та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Отже, митним органом не доведено наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, оскільки усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано, що, своєю чергою, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого підприємством товару.

В свою чергу, колегією суддів встановлено та не спростовано відповідачем, що позивачем були подані всі наявні документи, які давали змогу митному органу достовірно та обґрунтовано визначити митну вартість товарів, а також про те, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що ціна, вказана платником в митній декларації, об`єктивно підтверджується контрактом і наданим повним пакетом документів, передбачених статтею 53 Митного Кодексу України, та підлягає обчисленню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні числові дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України.

Ураховуючи встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про надання позивачем Митниці належного та достатнього пакету документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Відповідачем не визначено встановлених під час митного оформлення розбіжностей в наданих позивачем документах на підтвердження митної вартості товару.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Відповідно, застосування митним органом другорядних методів - за ціною договору щодо ідентичних товарів та резервного методу визначення митної вартості, а також розрахунок скоригованої митної вартості є необґрунтованим.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до судових рішень Верховного Суду, зокрема: від 24 січня 2019 року у справі № 821/1697/17, від 22 квітня 2019 року у справі № 815/6242/17, 09 квітня 2019 року у справі № 825/1990/17, у яких надано правову оцінку рішенню про коригування митної вартості після випуску товару у вільний обіг незалежно від застосованого методу випуску у вільний обіг - під гарантію або шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості та зазначено, що встановивши обставини щодо прийняття рішення в порушення закону, суд приймає рішення стосовно задоволення вимог декларанта шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення і тим самим визнає право декларанта на захист його порушеного права у вигляді визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості незалежно від застосованого декларантом способу випуску товару у вільний обіг під гарантію чи за новою декларацією.

Отже норми національного законодавства не містять чіткої норми, яка позбавляє декларанта права на оскарження рішення про коригування митної вартості ввезеного товару та картки відмови в прийнятті митної декларації після правового аналізу винесеного митним органом рішення.

Разом з тим картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є похідною від рішення про коригування митної вартості.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване рішення митного органу необґрунтоване, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах зазначених вище в даній постанові.

Зважаючи на вказані судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегія суддів зазначає, що ФОП ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 7236,63 грн , що підтверджується платіжною інструкцією від 24.12.2024 № 3.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції скасовано та позовні вимоги задоволено, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 7236,63 грн за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці .

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 по справі № 520/21135/24 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UА100000/2024/000033/2 від 06 лютого 2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА100320/2024/000129.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (б. Гавела Вацлава, буд. 8А, м. Київ, 03124, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 7236,63 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий