Справа № 440/5560/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: І.С. Шевяков
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 р. Справа № 440/5560/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.02.2025, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/5560/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ( далі - відповідач, ГУПФУ в Полтавській області), в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02.04.2024 №61 щодо відмови в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 26.03.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач, обчислюючи страховий стаж позивача, не зарахував до загального страхового стажу роботи періоди роботи по трудовій книжці з 12.02.1998 по 06.10.1998; з 01.07.2000 по 05.10.2001;з 01.01.2003 по 03.04.2003 до стажу роботи позивача, оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу та наявні виправлення. Також, не зарахував період військової служби з 17.04.1982 по 24.04.1984; з 19.05.2015 по 21.12.2015; з 02.03.2016 по 06.03.2016; з 21.03.2016 по 25.04.2016; з 02.05.2016 по 12.05.2016; з 07.06.2016 по 22.07.2016. Крім того, відповідач протиправно не врахував норму абзацу 2 частини першої статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що призвело до протиправної відмови у призначенні йому пенсії з мотивів недостатності необхідного страхового стажу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 02.04.2024 №61.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком пенсію за віком з 19.03.2024, зарахувавши періоди роботи з 12.02.1998 по 06.10.1998 та з 01.07.2000 по 05.10.2001, період військової служби з 17.04.1982 по 24.04.1984 до страхового стажу та періоди безпосередньої участі в АТО з 19.05.2015 по 21.12.2015; з 02.03.2016 по 06.03.2016; з 21.03.2016 по 25.04.2016; з 02.05.2016 по 12.05.2016; з 07.06.2016 по 22.07.2016 до страхового стажу на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за три місяці.

Відповідач, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що до стажу для обчислення пенсії не зараховано період проходження військової служби згідно довідки №154 від 26.11.2019 (підстава видачі військовий квиток), період роботи в ООО Аскольд згідно трудової книжки НОМЕР_1 враховано з дати переведення 07.10.1998 по 30.06.2000, оскільки в наказі на прийняття наявне виправлення та з 01.07.2000 відсутня інформація про сплату страхових внесків в ОК-5.

Також зазначає, що довідка №2207/450 від 31.07.2017 про період участі в антитерористичній операції не відповідає формі, яка затверджена додатком 1 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією Російської Федерації проти України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 20.08.2014 №413.

Позивач не скористався правом надання відзивів на апеляційну скаргу.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 26.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Київській області із заявою про призначення пенсії за віком.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 було передано на розгляд ГУПФУ в Полтавській області.

Рішенням ГУПФ України в Полтавській області від 02.04.2024 №61 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу на дату звернення.

У рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж не менше 31 року, страховий стаж заявника становить 26 років 6 місяців 18 днів.

Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області в рішенні від 02.04.2024 №61 зазначило, що не зараховано до страхового стажу:

- період проходження військової служби згідно довідки №154 від 26.11.2019 (підстава видачі військовий квиток),

- період роботи в ООО Аскольд згідно трудової книжки НОМЕР_1 враховано з дати переведення 07.10.1998 по 30.06.2000, оскільки в наказі на прийняття наявне виправлення та з 01.07.2000 відсутня інформація про сплату страхових внесків в ОК-5.

Додатково зазначено, що довідка №2207/450 від 31.07.2017 про період участі в антитерористичній операції не відповідає формі, яка затверджена додатком 1 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією Російської Федерації проти України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 20.08.2014 №413.

Позивач, вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02.04.2024 року за №61, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 мав необхідний страховий стаж понад 31 рік, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 19.03.2024, зарахувавши періоди роботи з 12.02.1998 по 06.10.1998; з 01.07.2000 по 05.10.2001, період військової служби з 17.04.1982 по 24.04.1984 - до страхового стажу та періоди безпосередньої участі в АТО з 19.05.2015 по 21.12.2015; з 02.03.2016 по 06.03.2016; з 21.03.2016 по 25.04.2016; з 02.05.2016 по 12.05.2016; з 07.06.2016 по 22.07.2016 - до страхового стажу на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за три місяці.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким, в розумінні наведеної вище норми Конституції України, законом є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Закон №1058-IV).

Згідно ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Статтею 26 Закону №1058-IV визначені умови призначення пенсії за віком. Зокрема, за загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу, визначеного у даній статті.

Згідно частини першої статті 26 Закон №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Колегія суддів звертає увагу, що спірним у даній справі є питання періоду проходження військової служби з 17.04.1982 по 24.04.1984 згідно довідки №154 від 26.11.2019 (підстава видачі військовий квиток); трудової діяльності позивача в ООО Аскольд, згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 12.02.1998 по 06.10.1998 оскільки наявне виправлення в наказі на прийняття в ООО Аскольд; період трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 01.07.2000 по 05.10.2001, оскільки відсутні дані про сплату внесків в ОК-5; та періоди з 19.05.2015 по 21.12.2015 та з 02.03.2016 по 06.03.2016 та з 21.03.2016 по 25.04.2016 по 02.05.2016 по 12.05.2016 та з 07.06.2016 по 22.07.2016 згідно довідки №2207/450 від 31.07.2017 про період участі в антитерористичній операції, оскільки довідка не відповідає формі, яка затверджена додатком 1 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією Російської Федерації проти України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 20.08.2014 №413.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду з 01.07.2000 по 05.10.2001 в ООО Аскольд, колегія суддів зазначає наступне.

Поняття "страховий стаж" вперше було запроваджено Законом №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004. До цього цей стаж називався трудовим.

Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Визначення поняття "трудовий стаж" чинне законодавство не містить, однак з аналізу норм Закону №1058-IV можна дійти висновку, що це періоди офіційної трудової діяльності особи до 01.01.2004, що підтверджуються записами у трудовій книжці.

При цьому періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначаються законодавством, яке діяло до прийняття Закону №1058-IV, а саме - статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Тобто, весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, враховується до страхового стажу на умовах раніше чинного законодавства, а з 01.01.2004 до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, протягом яких сплачувалися страхові внески, і в розмірах пропорційно сплаченим внескам.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не заперечував період трудової діяльності з 01.07.2000 по 05.10.2001, однак не зарахував його до страхового стажу, оскільки відсутні дані про сплату внесків в реєстрі застрахованих осіб.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи з 01.07.2000 по 05.10.2001, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Несплата страхувальником за позивача страхових внесків протягом періоду з 01.07.2000 по 05.10.2001 не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи і сум заробітку, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе роботодавець-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

Аналогічна правова позиція зазначена, наприклад, у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, наведене вище вказує на протиправність спірного рішення в частині незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.07.2000 по 05.10.2001 в ООО Аскольд.

Відповідні доводи апеляційної скарги щодо неможливості зарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності позивача з 01.07.2000 по 02.12.2001 в ООО "Аскольд", оскільки відсутні дані про сплату внесків в ОК-5, є необґрунтованими та такими, що суперечать висновкам суду.

Щодо незарахування періоду трудової діяльності в ООО Аскольд з 12.02.1998 по 06.10.1998, колегія суддів зазначає таке.

У спірному рішенні зазначено, що вказаний період неможливо зарахувати до страхового стажу, оскільки в наказі про прийняття на роботу міститься виправлення.

У записі №20 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 у графі "на підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)" вказано: " АДРЕСА_1 от 12.02.1998". Наявна в матеріалах справи копія трудової книжки, не вбачає у відповідному записі жодних ознак виправлень. Записи про прийняття позивача на роботу завірені печаткою ООО Аскольд та заповнені без виправлень/підтирань і містять підпис уповноваженої особи.

Більш того, судова колегія зазначає, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Також, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 11 липня 2019 року у справі №607/14795/16-а, від 31 липня 2019 року у справі №750/10916/16-а, від 19 вересня 2019 року у справі №229/1905/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а та від 15 листопада 2019 року у справі №495/5161/17, від 27.02.2020 у справі №545/4197/16-а.

Доводи апеляційної скарги про наявність вказаного вище недоліку як підстава для незарахування періоду роботи з 12.02.1998 по 06.10.1998 до страхового стажу позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними.

Щодо незарахування періоду служби в армії та періоду участі в АТО, колегія суддів вказує наступне.

Згідно статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.11.2019 №154 підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу у ВС з 17.04.1982 по 24.04.1984.

Крім того, період проходження служби в армії підтверджено також записами 2-3 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 /а.с. 10/.

Зазначені докази у їх сукупності є достатніми для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 17.04.1982 по 24.04.1984.

Згідно абзацу 2 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (зі змінами та доповненнями) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 57 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 "Про положення про організацію роботи з обчислення вислуги років", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 за №1294/2607, відповідно до Законів України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та з метою приведення нормативно-правових актів Міністерства оборони України відповідно до чинного законодавства, затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей.

Пунктом 2.3 розділу 2 цього Положення передбачено, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь у бойових діях у воєнний час, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три.

Такі ж норми містить постанова Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб".

Разом з тим, суд звертає увагу, що можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на щомісячне пенсійне забезпечення, а зі спеціальним статусом, якого ці особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу, що узгоджується з положеннями статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", якою передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі, до якої відповідно до пункту 4 цієї статті віднесено також військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, до якої відповідно до пункту 1 статті 2 Закону також віднесено і військову службу.

Позивач має статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що підтверджується посвідченням, сканована копія якого додана до позовної заяви та наявна в матеріалах електронної справи.

З наявних в матеріалах справи копії довідки військової частини-польової пошти НОМЕР_2 від 31.07.2017 №2207/450 встановлено, що позивач перебував на військовій службі та приймав безпосередню участь в складі сил та засобів АТО (забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України) на території Донецької та Луганської областей у період з 19.05.2015 по 21.12.2015; з 02.03.2016 по 06.03.2016; з 21.03.2016 по 25.04.2016; з 02.05.2016 по 12.05.2016; з 07.06.2016 по 22.07.2016 /а.с. 9/.

Аналіз наведених вище норм матеріального права та підтверджуючих документів, наданих позивачем, дає підстави для висновку, що військова служба позивача в складі сил АТО підлягає зарахуванню до його трудового стажу для призначення пенсії на умовах - один місяць служби за три місяці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 05 червня 2018 року у справі №348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі № 346/1454/17 та від 02 квітня 2020 року у справі №185/4140/17 (92-а/185/282/17) та від 18.01.2023 у справі №1.380.2019.003739.

Зокрема, у справі №185/4140/17 предметом позову було кратне обчислення трудового стажу при призначенні пенсії на пільгових умовах за статтею 14 Закону № 1788-ХІІ, норми якої ідентичні положенням частини 3 статті 114 Закону №1058-IV. При цьому Верховним Судом зроблений висновок про те, що період служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції, підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

У постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі №185/4140/17 викладений правовий висновок, відповідно до якого судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції у періоди з 22.07.2014 по 12.12.2014 та з 18.12.2014 по 20.03.2015, що підтверджується довідкою військової частини. Отже, саме вказаний період підлягає кратному обрахуванню.

Отже, період проходження військової служби ОСОБА_1 з 17.04.1982 по 24.04.1982, підлягає зарахуванню до страхового стажу, а саме: періоди безпосередньої участі ОСОБА_1 в Антитерористичній Операції на території Донецької та Луганської областей з 19.05.2015 по 21.12.2015; з 02.03.2016 по 06.03.2016; з 21.03.2016 по 25.04.2016; з 02.05.2016 по 12.05.2016; з 07.06.2016 по 22.07.2016 підлягають зарахуванню на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за три місяці.

Таким чином, враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зі заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 мав необхідний страховий стаж понад 31 рік.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, слід дійти висновку, що зарахування до трудового стажу періодів роботи з 12.02.1998 по 06.10.1998; з 01.07.2000 по 05.10.2001, а також періодів військової служби з 17.04.1982 по 24.04.1984 та періоди безпосередньої участі в АТО з 19.05.2015 по 21.12.2015; з 02.03.2016 по 06.03.2016; з 21.03.2016 по 25.04.2016; з 02.05.2016 по 12.05.2016; з 07.06.2016 по 22.07.2016 до страхового стажу на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за три місяці - є варіантом правомірної поведінки, від якого відповідач безпідставно ухилився, тому це питання не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.

Відповідно до п.п.1,3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспорюваного рішення (рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії від 02.04.2024 №61) відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи, та всупереч вимогам чинного законодавства.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведені висновки, колегія суддів вважає, що відповідачем не було доведено (доказано) правомірність власного рішення, що є предметом оскарження у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області діяло правомірно та вмотивовано, є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються із наведеними вище висновками суду.

Фактично скарга відповідача не містить обґрунтованих та належним чином мотивованих підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Таким чином, підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 02.04.2024 №61 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком пенсію за віком з 19.03.2024, зарахувавши періоди роботи з 12.02.1998 по 06.10.1998 та з 01.07.2000 по 05.10.2001, період військової служби з 17.04.1982 по 24.04.1984 до страхового стажу та періоди безпосередньої участі в АТО з 19.05.2015 по 21.12.2015; з 02.03.2016 по 06.03.2016; з 21.03.2016 по 25.04.2016; з 02.05.2016 по 12.05.2016; з 07.06.2016 по 22.07.2016 до страхового стажу на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за три місяці.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду у даній справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 по справі № 440/5560/24 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий З.Г. Подобайло