Справа № 260/2134/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/2134/24 пров. № А/857/2103/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Гладкої С.Я.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року (головуючий суддя: Рейті С.І., місце ухвалення - м. Ужгород, дата складення повного судового рішення 06.12.2024) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 , 02.04.2024 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо несвоєчасного виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2022 у незміненій апеляційним судом частині та постанови Закарпатського апеляційного суду від 06.12.2022 у справі 308/12810/21 в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 моральної шкоди у розмірі 585000,00 грн;

- стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 компенсацію за несвоєчасне виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2022 у незміненій апеляційним судом частині та постанови Закарпатського апеляційного суду від 06.12.2022 у справі 308/12810/21, а саме три відсотки річних у сумі 16864,77 грн та 14625,00 грн інфляційних втрат.

Обґрунтовує позов тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2022 задоволено позов ОСОБА_1 про стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача 390000,00 грн. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06.12.2022 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2022 змінено в частині розміру відшкодування моральної шкоди, збільшено такий розмір до 585000,00 грн. Постановою Верховного Суду від 30.03.2023 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2022 року у незміненій апеляційним судом частині та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06.12.2022 залишено без змін. На виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 06.12.2022 видано виконавчий лист, який відповідно до заяви представника стягувача пред`явлено до виконання 17.01.2023 до Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області.

Позивач зазначає, що відповідач був зобов`язаний на протязі трьох місяців з дня надходження виконавчого листа перерахувати кошти, а саме до 17.04.2023, проте кошти не були перераховані. Враховуючи те, що виконавчий лист виданий Ужгородським міськрайонним судом 12.01.2023 року по справі № 308/12810/21 на суму 585000,00 грн подано 17.01.2023, а кошти не були перераховані і не перераховані станом на день подання позову, очевидним, на думку позивача, є порушення відповідачем термінів виконання рішення суду та відповідно протиправна бездіяльність Державної казначейської служби України щодо несвоєчасного виконання рішення суду.

З огляду на викладене, з відповідача слід стягнути 3% річних в якості компенсації за несвоєчасне виконання рішення суду за період з 17.04.2023 (закінчення тримісячного терміну для виконання рішення суду) до 01.04.2024 (день подання позову), сума яких становить- 3% річних = (сума заборгованості) x 3% x (кількість днів прострочення) : (кількість днів у році) = 585000 x 3% x 351 : 365 = 16864,77 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 14 656,48 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо несвоєчасного виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2022 у незміненій апеляційним судом частині та постанови Закарпатського апеляційного суду від 06.12.2022 у справі 308/12810/21 в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 585000,00 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 25964,38 грн, що становлять 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 18 січня 2023 року по 11 липня 2024 року включно, та 28471,51 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення, а в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на те, що відповідачем направлявся до Міністерства фінансів України лист із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України» у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504030 у строк, передбачений пунктом 39 Порядку № 845, що свідчить про відсутність бездіяльності з боку відповідача щодо виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2022.

Позивач, 27.04.2025 подав відзив на апеляційні скарги, в якому просив апеляційні скарги відхилити.

Представник відповідача Пойда О.І., у судовому засіданні просила апеляційну скаргу задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ужгородського районного суду Закарпатської області від 07.06.2022, яке змінено постановою Закарпатського апеляційного суду від 06.12.2022, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 585000,00 гривень.

На виконання рішення у справі № 308/12810/21 від 07.06.2022 року видано виконавчий лист від 12.01.2023, та 17.01.2023 позивач (стягувач) звернувся до Головного управління Казначейства у Закарпатській області із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа.

Позивач, 18.09.2023 звернувся до Державної казначейської служби України із заявою про нарахування та виплату компенсації та інфляційних витрат за порушення строку виконання судового рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2022 по справі № 308/12810/21, за результатами розгляду якої листом від 05.10.2023 № 5-11-11/18099 позивачу відмовлено у задоволенні такої за відсутності підстав.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся за їх захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки виконавчий лист від 12.01.2023 № 308/12810/21 відповідачем отримано 17.01.2023, однак нараховано позивачу кошти лише 12.07.2024, тобто через рік і п`ять місяців після його отримання, а тому наявні порушення відповідачем термінів виконання рішення суду.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 6 Закону № 1404-VIII у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.

Сторонами виконавчого провадження згідно з положеннями ст. 15 Закону № 1404-VIII є стягувач і боржник.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання регулює Закон України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація;

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу визначені статтею 3 Закону № 4901-VI.

Так, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою, стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача.

У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

Стягувач має право повторно звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання рішення суду у визначені частиною другою цієї статті строки, перебіг яких починається з дня отримання стягувачем повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Системний аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що обчислення строку для оцінки своєчасності перерахування стягувачу коштів розпочинається з дати отримання необхідних документів та відомостей центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Крім того, стаття 3 Закону передбачає, що джерелом такого фінансування є рахунки боржника - конкретного державного органу.

У свою чергу, Держказначейство не є органом примусового виконання судових рішень і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а є встановленим Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб`єктом на здійснення гарантованого державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що частиною першою статті 5 Закону № 4901-VI передбачено, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4901-VI виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості:

у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;

у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

З метою реалізації пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4901-VI постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі - Порядок № 440), пунктом 2 якого передбачено, що боржник - це зазначений у рішенні суду або виконавчому документі суб`єкт, який повинен сплатити кошти або вчинити інші дії майнового характеру щодо особи, на користь чи в інтересах якої ухвалено це рішення.

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку № 440 рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Заявник подає до органу державної виконавчої служби: заяву про виконання рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв`язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал (дублікат) виконавчого документа або рішення суду (належним чином завірену його копію); копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органу державної податкової служби і мають відмітку у паспорті або до паспорта яких внесені дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків) та копію паспорта громадянина.

Відповідно до пункту 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (далі - Порядок № 845) безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно з пунктом 50 Порядку № 845 компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується: Казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.

Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів.

Згідно з пунктом 51 Порядку № 845 в рішенні (постанові) про виплату компенсації зазначаються: назва і дата видачі виконавчого документа, найменування органу, що його видав; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), код згідно з ЄДРПОУ або податковий номер (для юридичних осіб), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) або серія і номер паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття такого номера, реквізити рахунків стягувача і боржника; дата надходження документів та відомостей, необхідних для перерахування коштів, дата закінчення встановленого законом строку для перерахування коштів, дата перерахування коштів стягувачу; строк прострочення платежу; реквізити рахунка, з якого здійснюється безспірне списання; спосіб перерахування коштів стягувачу; сума нарахованої компенсації.

Рішення про виплату компенсації затверджується Головою Казначейства, а постанова - керівником органу державної виконавчої служби.

Проаналізувавши наведені вище правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, відповідальним за виконання судових рішень, що гарантовані державою, а також виплати компенсації стягувачу, у разі неперерахування коштів за рішенням суду, є саме Державна казначейська служба України, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що виконавчий лист № 308/12810/21 отримано Державною казначейською службою України 17.01.2023, натомість кошти перераховані позивачу тільки 12.07.2024.

Отже, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки кошти позивачу нараховано лише 12.07.2024, тобто через рік і п`ять місяців після його отримання, а тому позовні вимоги про визнання протиправної бездіяльність Державної казначейської служби України щодо несвоєчасного виконання рішення є підставними.

Щодо стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасне виконання рішення суду, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що виконавчий документ у справі № 308/12810/21 подано до виконання 17.01.2023, наступний день після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа є 18.01.2023, а кошти у сумі 585000,00 грн перераховано позивачу 12.07.2024, днем, що передує дню повного виконання судового рішення є 11.07.2024. Відтак, кількість днів прострочення становить 540.

Отже, сума компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача становить 25964,38 грн (585000,00 х 3% х 540 / 365).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007 .

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ № 1078).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що «вартість грошей з індексом інфляції за попередній період» є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Під час обрахунку сукупного індексу інфляції вважається, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа, то розрахунок починається з наступного місяця. І за аналогією: якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 числа відповідного місяця інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Втрати від інфляції розраховуються за формулою: втрати від інфляції = (сума боргу) х (індекс інфляції) :100 - (сума боргу).

За даними Державної служби статистики України у 2023 році індекс інфляції склав: травень -100,5 %, червень - 100,8 %, липень 99,4 %, серпень 98,6 %, вересень 100,5 %, жовтень -100,8 %, листопад - 100,5%, грудень - 100,7%.

За даними Державної служби статистики України у 2024 році індекс інфляції склав: січень 100,4 %, лютий 100,3 %, березень 100,5 %, квітень 100,2 %, травень 100,6 %, червень 102,2%.

З огляду на це, інфляційні втрати позивача від прострочення виконання судового рішення № 308/12810/21 склали: 28471,51 грн (585000,00 грн х ((100,5 / 100) х (100,8 / 100) х (99,4 / 100) х (98,6 / 100) х (100,5 / 100) х (100,8 / 100) х (100,7 / 100) х (100,4 / 100) х (100,3 / 100) х (100,5 / 100) х (100,2 / 100) х (100,6 / 100) х (102,2 / 100) 585000,00 грн = 6134471,51 грн 585000,00 грн = 28471,51 грн).

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки в ході розгляду справи встановлено факт перерахування позивачу 12.07.2024 коштів у сумі 585000,00 грн, а тому наявні правові підстави для стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 25964,38 грн, що становлять 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 18.01.2023 року по 11.07.2024 року включно, та 28471,51 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за вказаний період.

Таким чином, апеляційна скарга Державної казначейської служби України не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року у справі № 260/2194/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 17.04.25