Справа № 520/31057/24
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2025 року Справа № 520/31057/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить: - визнати протиправним та скасувати рішення управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09.07.2024 про розгляд подання територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ТУ ДБР щодо призначення ОСОБА_2 пенсії по інвалідності, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; - зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та нарахувати з 08.07.2024 ОСОБА_3 пенсію по інвалідності, передбачену Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та виплатити пенсію з урахуванням раніше виплачених сум; - вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову зазначено, що Позивач ОСОБА_1 проходив службу в Державному бюро розслідувань із 2021 по 2024 рік. У березні 2024 року медична комісія встановила в нього серйозне захворювання, пов`язане зі службою, після чого він був визнаний непридатним до роботи. У квітні 2024 року його було звільнено за станом здоров`я. У травні повторно проходив медичний огляд, що підтвердив зв`язок інвалідності зі службою. У липні 2024 року Територіальне управління ДБР направило документи для призначення пенсії до Пенсійного фонду України, але отримало відмову, оскільки закон не передбачає пенсію для осіб, звільнених із ДБР. Позивач повторно звернувся за призначенням пенсії, цього разу за загальнообов`язковим страхуванням, і йому було призначено виплати, але їхній розмір виявився значно меншим, ніж гарантований законом для осіб, звільнених з військової служби. Позивач вважає рішення пенсійного органу неправомірним через неправильне тлумачення законодавства щодо соціального захисту співробітників ДБР. Просить позов задовольнити. У відповідності до ст. 139 КАС України здійснити розподіл судових витрат.

Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов.

Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (викликом) сторін.

Відтак розгляд і вирішення адміністративної справи проводиться за правилами письмового провадження на підставі матеріалів справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Суд установив, ОСОБА_1 в період з 16.03.2021 проходив службу в територіальному управлінні Державному бюро розслідувань, розташоване у місті Полтава, що підтверджено доказами, які містяться у матеріалам справи.

Наказом територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві № 27-о/дск від 03.04.2024, відповідно до п. 2, 5 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», абз. 2 п. 95, абз. 1 п. 105, п. 106, п.п. 3 п. 107, п. 108, п. 113 «Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 743 від 05.08.2020, капітана Державного бюро розслідувань ОСОБА_1 оперуповноваженого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, було звільнено зі служби в Державному бюро розслідувань у запас 04 квітня 2024 року за станом здоров`я з достроковим припиненням (розірванням) контракту № 45 від 15 березня 2021 року.

27.05.2024 Обласною МСЕК № 3 КЗОЗ «Обласного центру медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації позивачу з 03.04.2024 встановлена друга група інвалідності строком до 01.05.2025 року, причиною якої є захворювання, пов`язане з проходженням служби в ДБР.

Керуючись положеннями Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30.01.2007 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 року № 10-1), територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві направило до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі за текстом відповідач) документи для призначення позивачу пенсії по інвалідності, які надійшли до відповідача 08.07.2024 року за вх. № 7559.

Управлінням пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області розглянуто документи, надані територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава ТУ ДБР, для призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 08.07.2024. Пенсійний орган рішенням від 09.07.2024 відмовив у призначенні позивачу у зв`язку з тим, що: «…законом не передбачено призначення пенсії після звільнення зі служби в органах Державного бюро розслідувань, до видів i періодів служби не враховується служба в Державному бюро розслідувань‚ а захворювання пов`язане з проходженням військової служби в органах Державного бюро розслідувань...».

12.07.2024 позивач звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії по інвалідності у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.

Рішенням відповідача № 93 від 19.07.2024 позивачу призначена пенсія по інвалідності у відповідності до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка є суттєво меншою за розміром, аніж та, що належить позивачу у відповідності до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач вважає, рішення головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09.07.2024 щодо відмови в призначенні позивачу пенсії по інвалідності, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ (далі- Закон № 2262-ХІІ), вказаним Законом визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Перелік осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону визначений статтею 1-2 Закону № 2262-ХІІ.

Відповідно до ст. 18 Закону № 2262-ХІІ пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

У статті 20 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії:

а) особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

б) інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.

Відповідач стверджує, що на час подання документів та прийняття оспорюваного рішення положення Закону № 2262-ХІІ не поширюють свою дію на осіб рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань для призначення (перерахунку) їм пенсій. Крім того, ст. 17 вказаного Закону, не визначено, що до видів служби, які зараховуються до вислуги років для призначення (перерахунку) пенсії включаються періоди проходження служби на посадах рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань.

Варто вказати, що дійсно особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань звільненні зі служби не зазначені у вказаному переліку осіб (ст. 20), що мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону.

Разом з цим, таке право визначено спеціальним законом, який регулює діяльність, соціальні гарантії та пенсійне забезпечення працівників ДБР, а саме Законом України «Про Державне бюро розслідувань» (надалі Закон № 794-VIII), який прийнято значно пізніше ніж Закон № 2262-ХІІ, а відтак до спірних правовідносин в частині визначення права позивача на отримання пенсійного забезпечення відповідно до Закону № 2262-ХІІ підлягає нормативно-правовий акт, який прийнято пізніше.

При цьому, суд акцентує увагу, що наявність неузгодженостей між вказаними двома законами, зокрема не внесення законодавцем відповідних змін до Закону № 2262-ХІІ, фактично ставить під сумнів реалізацію частини 3 статті 19 Закону № 794-VIII, якою безпосередньо передбачено право осіб рядового та начальницького складу на отримання пенсійного забезпечення в порядку та на умовах Закону № 2262-ХІІ.

Крім того, варто вказати, що пряма норма закону, а саме частина 2 та частина 3 статті 19 Закону № 794-VIII чітко вказує на те, що особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" (в тому числі і питань пенсійного забезпечення) та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Отже, прогалини пенсійного законодавства з цього питання не можуть бути перепоною для реалізації права позивача на призначення (перерахунок) пенсії, відповідно до Закону № 2262-ХІІ та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений зі служби в Державному бюро розслідувань з 03.04.2024 за станом здоров`я, інвалідність позивача настала в період проходження ними служби в ДБР, шо підтверджено належними доказами, які містяться у матеріалах справи, що відповідає умовам для призначення пенсії за положеннями статті 18 Закону № 2262-ХІІ.

При цьому, суд враховує, що правові основи діяльності Державного бюро розслідувань, його незалежності від інших систем та правоохоронних органів визначені спеціальним Законом № 794-VIII, згідно з яким Державне бюро розслідувань є правоохоронним органом (стаття 1), із власною системою (стаття 9), до складу якої входять центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи.

Відповідно до статті 23 Закону № 794-VIII, контроль за діяльністю Державного бюро розслідувань здійснюється відповідним комітетом Верховної Ради України, а до 15 лютого щороку, Директор Державного бюро розслідувань подає Президенту України та Верховній Раді України письмовий звіт про діяльність Державного бюро розслідувань за попередній рік.

Враховуючи, що за статтею 4 Закону № 794-VIII, Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом із спеціальним статусом, особливим порядком, фінансування та організаційного забезпечення діяльності, що, зокрема, забезпечує його незалежність від незаконного втручання у його діяльність, суд зазначає, що останній не входить до системи органів внутрішніх справ України.

Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (частина 3 статті 19 Закону № 794-VIII).

Пенсійне забезпечення працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". Пенсійне забезпечення інших працівників Державного бюро розслідувань здійснюється на підставах та в порядку, встановлених законодавством (частина 4 статті 19 Закону № 794-VIII).

З аналізу наведених норм слідує, що Законом № 794-VIII виділено дві категорії працівників Державного бюро розслідувань: особи рядового і начальницького складу, на яких поширюється дія частини 3 статті 19 Закону; державні службовці, на яких поширюється дія частини 4 статті 19 Закону.

Особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Відповідно до змісту ст. 18 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Разом із тим, нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не було безпосередньо закріплено, що особи, які проходили службу в органах Державного бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу мають право на пенсійне забезпечення відповідно до цього закону.

Судом встановлено, що осіб, які проходили службу в органах Державного бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено спеціальним законом, який регулює діяльність, соціальні гарантії та пенсійне забезпечення працівників Державного бюро розслідувань, а саме Законом України «Про Державне бюро розслідувань», який прийнято значно пізніше ніж Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а відтак до спірних правовідносин в частині визначення права позивача на отримання пенсійного забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підлягає нормативно-правовий акт, який прийнято пізніше.

Через неузгодженість між законами, зокрема несвоєчасне внесення змін до законодавства, право осіб рядового та начальницького складу ДБР на пенсійне забезпечення опинилося під загрозою. Однак такі прогалини не можуть перешкоджати реалізації права позивача на призначення пенсії відповідно до чинного законодавства. Зміни до закону та порядок оформлення документів мають бути застосовані для захисту його прав.

Суд зауважує, що Законом України № 3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024, було внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема розширено коло осіб, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з положеннями вказаного закону, шляхом включення до нього осіб, які перебували на службі в Державному бюро розслідувань.

13.08.2024, у зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до відповідача з заявою щодо перегляду прийнятого рішення щодо призначення йому пенсії по інвалідності у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням внесених змін до закону, проте відповідач, начебто після отримання роз`яснень Пенсійного фонду України у своїй відповіді вих. № 378956 від 22.10.2024 повідомив позивачу про те, що: «…До головного управління 08.07.2024 за вх. № 7559 від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, надійшло подання про призначення пенсії по інвалідності на ім`я ОСОБА_4 із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024, внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262 (далі Закон № 2262). В зв`язку з викладеним вище, вирішення питання щодо призначення пенсії повторно буде розглянуто після надання Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві подання про призначення Вам пенсії по інвалідності після 09.08.2024...».

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 09.07.2024 прийняте без врахування всіх обставин у справі, а тому не може відповідати критеріям правомірності, визначених в частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак таке суд визнає протиправним, а тому його слід скасувати.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити та нарахувати з 08.07.2024 позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд прийшов наступного.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 21 березня 2019 року у справі №817/498/17 наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30.01.2007 уповноважений орган (структурний підрозділ) у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і подання про призначення пенсії і направляє до органу, що призначає пенсії.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається органом, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання особи, не пізніше 10 днів з дня надходження заяви ( п. 6 розділу IV Порядку).

З огляду на неналежне виконання відповідачем повноважень щодо розгляду подання уповноваженого органу, яке містило заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності, що потягло за собою порушення прав позивача, ураховуючи повноваження відповідача щодо прийняття рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів, а також внесення змін до закону, суд зазначає про наявність підстав для зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути подання уповноваженого органу про призначення позивачу пенсії по інвалідності із заявою останнього про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Враховуючи наведене вище суд прийшов переконання про те, що у позовній вимозі про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати з 08.07.2024 позивачу пенсію по інвалідності у відповідності до вищевказаного Закону необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат у відповідності до ст. 139 АС України не здійснюється.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Суд установив, 29.07.2024 між позивачем та адвокатським об`єднанням «Лєдаправо» укладено договір про надання правової допомоги № 172.

Згідно з ч. 3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 наведеної статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідач у відзиві на позов наводить аргументи про те, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними із складністю справи, значно завищені.

Суд установив, визначення розміру оплати праці (гонорару) адвоката проводиться за попередньою домовленістю з позивачем у фіксованому розмірі та винагорода адвокатського об`єднання становить у сумі 20000,00 грн за підготовку та подання позову, інших процесуальних документів до суду. (п. п. 3.1 договору).

Сплата витрат за надання правові допомоги підтверджено платіжною інструкцією від 02.08.2024, яка містить у матеріалах справи.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду, викладеному у постанові від 10.09.2020 (справа № №420/6027/19) положення чинного законодавства визначають можливість встановлення розміру вартості правничої допомоги адвоката у фіксованому розмірі із виключенням погодинної оплати, залежно від часу, витраченого адвокатом на здійснення представництва чи надання іншої правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 (справа №640/15803/19), від 01.09.2020 (справа №640/6209/19).

Згідно з правової позиції викладеної у постанові Великої Палата Верховного Суду 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц) при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у вказаній справі зазначила про необхідність надання оцінки виключно тим обставинам, щодо яких сторона має заперечення.

Дослідивши вищевказані документи, суд дійшов висновку про те, що такий розмір витрат у даному випадку є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами).

Так, докази, надані позивачем на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, переконливо доводять, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу пов`язані саме з розглядом справи в суді першої інстанції, однак вони є неспірмірними із складністю справи, адже така розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, а включення адвокатом до наданих позивачу послуг таких видів наданої правової допомоги: подання адміністративного позову до суду, представництво інтересів позивача у інших державних органах, направлення відповіді на відзив іншим учасникам справи - не можна віднести до адвокатських послуг у розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

З огляду на викладене вище, фактичний об`єм виконаної адвокатом роботи, складність справи, розгляд такої за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає розумно обґрунтованими заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000,00 грн, який обумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку адвокат витратив під час підготовки позовної заяви у цій справі, якістю та об`ємом підготовлених матеріалів та складністю питань, які були предметом розгляду у справі.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов висновку, що з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09.07.2024 про розгляд подання територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві щодо призначення ОСОБА_2 пенсії по інвалідності, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути подання територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві від 08.07.2024 за вх. № 7559 щодо призначення ОСОБА_2 пенсії по інвалідності, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, місцезнаходження місто Харків, майдан Свободи, будинок №5, код ЄДРПОУ 14099344;

Повне судове рішення складено та підписано суддею 18.04.2025.

Суддя М. І. Садова