Справа № 620/12687/24
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Василенка Я.М., Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якій просив:

- визнати протиправним рішення Відповідача від 28.06.2024 № 04 про відмову Позивачу у призначенні пенсії за віком та не зарахування до страхового стажу: період навчання з 01.09.1980 по 29.06.1983 відповідно до трудової книжки; період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку;

- зобов`язати Відповідача зарахувати до стажу Позивача: період навчання з 01.09.1980 по 29.06.1983 відповідно до трудової книжки; період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку;

- зобов`язати Відповідача повторно розглянути заяву Позивача про призначення пенсії за віком від 21.06.2024, зарахувавши до її страхового стажу: період навчання з 01.09.1980 по 29.06.1983 відповідно до трудової книжки; період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку.

В обґрунтування позовних вимог Позивачка посилалася на те, що відмова Відповідача зарахувати до страхового стажу є необґрунтованою, суперечить вимогам чинного законодавства та порушує її право на соціальний захист.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 28.06.2024 № 04 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її навчання з 01.09.1980 по 29.06.1983 в «Донецькому технікумі радянської торгівлі» та період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку та повторно розглянути заяву від 21.06.2024 про призначення пенсії за віком, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована також тим, що до страхового стажу Позивачки не зараховано період навчання з 01.09.1980 по 29.06.1983 відповідно до трудової книжки, оскільки не зазначено дату видачі атестату. Також, не зараховано період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, оскільки у свідоцтві про народження відсутня відмітка про видачу паспорта.

Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому вона просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивачка 21.06.2024 звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Розглянувши за принципом екстериторіальності заяву Позивачки та додані до неї документи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області було прийнято рішення від 28.06.2024 № 04 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Згідно з оскаржуваним рішенням від 28.06.2024 № 04, страховий стаж Позивачки Відповідачем обрахований у кількості 27 років 01 місяць 25 дні.

При цьому, до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1980 по 29.06.1983 відповідно до трудової книжки, оскільки не зазначено дату видачі атестату. Також не зараховано період догляду за дитиною 03.06.1999 року навчання до досягнення нею трирічного віку, оскільки у свідоцтві про народження відсутня відмітка про видачу паспорта.

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, Позивачка звернулася до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , в останній міститься запис про період навчання Позивачки з 01.09.1980 по 29.06.1983 в «Донецькому технікумі радянської торгівлі» з посиланням на Диплом НОМЕР_2 .

Таким чином, період навчання з 01.09.1980 по 29.06.1983 в «Донецькому технікумі радянської торгівлі» підтверджується записами трудової книжки, а тому посилання у спірному рішенні на відсутність підстав для зарахування та відрахування з числа студентів та не зазначення дати видачі атестату є протиправними.

Крім того, із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що у період з 04.01.1999 по 25.11.2003 Позивачка не працювала. Також, Відповідачем не спростовується, що при зверненні із заявою Позивачкою було подано відповідне свідоцтво про народження дитини.

У зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції дійшов висновку, що відмовляючи зараховувати до загального трудового стажу Позивачки період догляду за дитиною до трьох років згідно із свідоцтвом про народження дитини до стажу, що надає право на призначення пенсії за віком, Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно із частинами 1, 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також, зокрема навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до записів у трудовій книжці Позивачки НОМЕР_1 , остання в період з 01.09.1980 по 29.06.1983 навчалася в Донецькому технікумі радянської торгівлі.

Як зазначено Відповідачем в апеляційній скарзі, до загального страхового стажу Позивачки не зараховано період навчання з 01.09.1980 по 29.06.1983, оскільки не зазначено дату видачі атестату.

Колегія суддів звертає увагу, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту «е» статті 3 Закону № 1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

Згідно з п. 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція № 58) до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, запис про час навчання у вищих навчальних закладах.

Статтею 53 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що студент (слухач) - особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу і навчається з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів.

Згідно з Положенням про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженим наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 № 161, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.11.1993 за № 173, студенту, який захистив дипломний проект (роботу), склав державні екзамени відповідно до вимог освітньо-професійної програми підготовки, рішенням державної комісії присвоюється відповідно освітній рівень (кваліфікація) та видається державний документ про освіту (кваліфікацію).

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 09 квітня 2024 року у справі № 380/15284/22, із змісту наведених норм видно, що навчанням у вищому навчальному закладі є період з дня зарахування особи до вищого навчального закладу на денну форму навчання до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка із внесенням записів про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Позивачка в період з 01.09.1980 по 29.06.1983 навчалася в Донецькому технікумі радянської торгівлі, що підтверджується записами з трудової книжки Позивачки з посиланням на Дипломом серії НОМЕР_2 .

Щодо надання до Пенсійного фонду інших документів, що містять відомості про періоди навчання, колегія суддів звертає увагу, що оскільки Донецький технікум радянської торгівлі знаходиться в м. Краматорськ, що є тимчасово окупованою територією, Позивачка не має можливості підтвердити вказаний період навчання іншими документами, ніж відповідним записом в трудовій книжці.

Таким чином, не зарахування Відповідачем до страхового стажу Позивачки спірного періоду навчання є протиправним.

Щодо неврахування Відповідачем спірного періоду страхового стажу з 04.01.1999 по 25.11.2003, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі спірного рішення період з 04.01.1999 по 25.11.2003 не зараховано через відсутність у свідоцтві про народження відмітки про видачу паспорта.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується також, зокрема час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до даних трудової книжки Позивачки, остання у період з 04.01.1999 по 25.11.2003 не працювала. Також, Відповідачем не спростовується, що при зверненні із заявою Позивачкою було подано відповідне свідоцтво про народження дитини.

У зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відмовляючи зараховувати до загального трудового стажу Позивачки період догляду за дитиною до трьох років згідно із свідоцтвом про народження дитини до стажу, що надає право на призначення пенсії за віком, Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінпраці та Мінфіном.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Повноваженнями перевіряти обґрунтованість видачі уточнюючих довідок та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію, наділені органи Пенсійного фонду України.

Вищенаведені обставини, за умови документального підтвердження і доведеності наявності у особи права на пенсійне забезпечення і дотримання ним процедури звернення за пенсією, не може зумовлювати позбавлення особи такого права, яке набуто нею згідно з законодавством та гарантоване Конституцією і законами України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2021 року у справі № 487/68/17.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Відповідача від 28.06.2024 № 04 про відмову у призначенні пенсії в частині не зарахування до страхового стажу Позивачки спірних періодів є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, з огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Я.М. Василенко

А.Ю. Коротких