Справа № 320/19477/25
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

21 квітня 2025 року 320/19477/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Колеснікова І.С., розглянувши в письмовому провадженні заяву представника заявника - Колісника Андрія Миколайовича про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просить суд:

- заборонити уповноваженим особам Національного агентства з питань запобігання корупції вчиняти дії щодо внесення відомостей про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, до набрання законної сили рішення суду у цій справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначив, що по-перше, невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника. По-друге, ухвалене Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів рішення є очевидно протиправним. Заявник вказав, що бере участь у відкритому конкурсі на зайняття вакантної посади Детектива Національного бюро підрозділу детективів Головних підрозділів детективів Національного антикорупційного бюро України та станом на дату подання цієї заяви успішно пройшов етапи тестування на знання законодавчої бази, тестування General Skills та співбесіду. Внесення відомостей про ОСОБА_1 до Реєстру значним чином вплине на прийняття конкурсною комісією НАБУ рішення за результатами перевірки особистих, ділових і моральних якостей позивача, а також на результати конкурсного відбору вцілому. Прийняття конкурсною комісією вказаних рішень, навіть за умови подальшого задоволення позовних вимог по вказаній справі та скасування судом оскаржуваного рішення КДКП, унеможливить ефективне поновлення прав та належний захист інтересів заявника, призведе до невідворотних репутаційних втрат позивача та прийняття конкурсною комісією НАБУ хибного висновку щодо особистих, ділових і моральних якостей кандидата.

Частиною 1 статті 154 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та долучені до неї матеріали, суд вважає за можливим розглянути її в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.( частина 2 статі 150 КАС України).

При цьому, за приписами частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено, серед іншого, шляхом, заборони відповідачу вчиняти певні дії та заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову "зазначено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендацієї № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Відтак, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічні висновки містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі №826/16911/18, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 26 червня 2019 року у справі №826/13396/18, від 30 вересня 2019 року у справах №420/5553/18, №640/868/19, №1840/3517/18, від 29 січня 2020 року у справі №640/9167/19, від 20 травня 2021 року у справі №640/29749/20 та від 11 січня 2022 року у справі №640/18852/21.

Важливим є те, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення.

У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду. А тому, сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення чи вчинення дій, які на думку заявника порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи дії є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Наведений аналіз змісту вказаних норм та правових висновків вказує на те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Як вбачається зі змісту вказаної заяви, необхідність вжиття вищезазначених заходів забезпечення позову позивач пов`язує в першу чергу з протиправністю рішення Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів №61дп-25 від 02.04.2025 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення у виді заборони на переведення до органу прокуратури вищого рівня та на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, строком на 1 рік.

Суд зазначає, що перевірка наявності обставин порушених прав та законних інтересів позивача діями чи бездіяльністю відповідача з підстав зазначених та заявлених представником позивача, перевірка порушення відповідачем положення діючого законодавства, є обов`язком суду під час вирішення справи по суті та на час розгляду заяви про забезпечення позову, такі дії є фактично надання судом правової оцінки спірним діям чи бездіяльності відповідача до ухвалення рішення по суті.

Важливим для врахування є те, що у межах розгляду цієї заяви, судом не може даватись оцінка правомірності/протиправності оскаржуваним діям/бездіяльності, рішенням, оскільки встановлення очевидності ознак їх протиправності без розгляду справи по суті, є неприпустимим, адже саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.

Слід відмітити, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Наведені позивачем у заяві про забезпечення позову аргументи не дають підстави вважати, що невжиття заходів, про які просить заявник, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №826/16509/18 щодо "очевидності" ознак протиправності дій та порушення прав позивача заначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявник зазначає, що завчасне оприлюднення в Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення може мати негативний вплив на його репутацію.

Суд зазначає, що відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 59 Закону України від 14.10.2024 №1700 «Про запобігання корупції» оприлюдення відповідної інформації в Єдиному державному реєстрі здійснюється лише після направлення кадровою службою наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

Проте заявником до матеріалів заяви про забезпечення позову таких доказів не надано.

Будь-яких доказів на підтвердження вчинення відповідачем заходів на виконання даного наказу, заявником не надано.

З огляду викладене, суд доходить висновку про недоведеність доказами необхідність застосування заходів забезпечення позову, а отже, відсутні підстави для їх застосування.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, наведені позивачем обґрунтування не свідчать про існування обставин, визначених статтею 150 КАС України, як підстав для забезпечення позову, а відтак заява задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Колеснікова І.С.