Справа № 160/34929/24
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.12.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Божедарівської селищної ради, в якій позивач просить:
- зобов`язати Божедарівську селищну раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га. за рахунок земель сільськогосподарського призначення яка знаходиться на території Божедарівської селищної ради Дніпропетровської області із земель комунальної власності.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідач протиправно відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою рішенням сесії Божедарівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області №27-56/VIII від 28.11.2024 року. Позивач вказує, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, натомість відповідачем у спірному рішенні не зазначено підстав відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, які визначені Земельним кодексом України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.01.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
04.02.2025 року представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що у випадку розташування на земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, площа земельної ділянки, яка може бути передана безоплатно, має відповідати частині першій статті 121 Земельного кодексу України. Зокрема, для земельної ділянки з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування жилого будинку» в межах села цей розмір не повинен перевищувати 0,25 гектара. Земельна ділянка, яку Позивач має на меті отримати у власність, знаходиться під об`єктом нерухомого майна. Тому вимога Позивача щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 гектара не узгоджується з нормами, передбаченими у статті 121 Земельного кодексу України для випадків безоплатної передачі земельної ділянки під об`єктами нерухомого майна. Варто наголосити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24.03.2022 № 2145-IX (далі - Закон № 2145-IX) внесено зміни, серед іншого, до ЗК України. Зокрема, у підпункті 5 пункту 27 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України зазначено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом. Аналіз наведених вище правових норм надає підстави для висновку, що з моменту внесення змін у Перехідні положення ЗК України і до припинення (скасування) воєнного стану в Україні, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації (за винятком безоплатної передачі земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також безоплатної передачі у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом).
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернулась до Божедарівської селищної ради з клопотанням щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою про відведення земельної ділянки к власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Божедарівської селищної ради Кам`янського (Криничанського) району Дніпропетровської області із земель комунальної власності.
Листом від 01.03.2023 року 3 272/02-12 «Щодо надання інформації» відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою зазначивши, що така ділянка не може бути отримана в порядку безоплатної приватизації, оскільки не підлягає до застосування порядок безоплатної приватизації земельних ділянок, встановлений ст. 118 Земельного кодексу України.
Не погодившись з діями відповідача щодо не надання дозволу на розробку проекту землеустрою, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 року по справі №160/21568/23 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Божедарівська селищна рада Кам`янського району Дніпропетровської області ( 52310, Дніпропетровська обл, смт. Божедарівка, Кам`янського району, Дніпропетровської області, вул. Кооперативна, буд. 33, ) про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Божедарівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області стосовно не розгляду клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 06.02.2023 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Зобов`язано Божедарівську селищну раду Кам`янського району Дніпропетровської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 06.02.2023 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та прийняти рішення, відповідно до чинного законодавства.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 року по справі №160/21568/23, Божедарівською селищною радою Кам`янського району Дніпропетровської області прийнято рішення №27-56/VIII від 28.11.2024 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності (сільськогосподарського призначення) площею не більше 2,00 га за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0709, яка розташована за адресою: Божедарівська селищна рада, Кам`янського району, Дніпропетровської області - для ведення особистого селянського господарства, відповідно Додатку 1.

Додатком до спірного рішення визначено, що вказана земельна ділянка не може бути отримана в порядку безоплатної приватизації, а тому, в зв`язку з цим і не підлягає до застосування порядок безоплатної приватизації земельних ділянок, який встановлений ст. 118 ЗК України.

Відтак, відповідач вважає спірне рішення законним та обґрунтованим.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Приписами частини 1 статті 118 Земельного кодексу України (далі ЗК України) визначено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Зі змісту частини 6 статті 118 ЗК України слідує, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Приписами абзацу 1 частини 7 статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Суд звертає увагу, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є лише першим етапом в процедурі виділення та передачі у власність (користування) земельної ділянки та не означає того, що в подальшому розпорядником земельної ділянки буде прийнято лише позитивне рішення та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Таке рішення як затвердження проекту землеустрою, уповноважений орган має прийняти з урахуванням тих обставин, які існують на час його прийняття, а не враховуючи обставин, які існували на час надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Матеріалами справи підтверджено, що Рішенням Божедарівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області №27-56/VIII від 28.11.2024 року, ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності (сільськогосподарського призначення) площею не більше 2,00 га за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0709, яка розташована за адресою: Божедарівська селищна рада, Кам`янського району, Дніпропетровської області - для ведення особистого селянського господарства, з підстав того, що вказана земельна ділянка не може бути отримана в порядку безоплатної приватизації, а тому, в зв`язку з цим і не підлягає до застосування порядок безоплатної приватизації земельних ділянок, який встановлений ст. 118 ЗК України.

При цьому, судом встановлено, що при прийнятті рішення про відмову позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідачем не зазначено конкретні підстави, які передбачені ч.7 ст. 118 ЗК України, для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а тому на переконання суду, спірне рішення є протиправним.

Разом з тим, відсутність обґрунтованого рішення із зазначенням підстав, передбачених ч.7 ст. 118 ЗК України, для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не дозволяє надати належну правову оцінку рішенню у контексті його обґрунтованості, й відповідно, прийняти рішення про зобов`язання надати такий дозвіл.

Суд зазначає, що у відповідності до норм земельного Кодексу України підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому порядку.

Таким чином, оскільки відповідачем не дотримано вимоги ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України під час розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, суд вважає що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності (сільськогосподарського призначення) площею не більше 2,00 га за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0709, яка розташована за адресою: Божедарівська селищна рада, Кам`янського району, Дніпропетровської області - для ведення особистого селянського господарства та прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства.

Крім того, суд враховує і наступне.

Приписами підпункту 5 пункту 27 розділу X ЗК України передбачено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Так, оскільки належний спосіб захисту порушеного права позивача не містить безпосередньо зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а лише передбачає розгляд клопотання позивача, колегія суддів вважає, що виконання цього судового рішення під час дії воєнного стану жодним чином не суперечить вимогам підпункту 5 пункту 27 розділу X ЗК України.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи сторін не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 77, 78, 139, 205, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Божедарівської селищної ради (52323, Дніпропетровська область, сел. Божедарівка, вул. Кооперативна, 33, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення сесії Божедарівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області №27-56/VIII від 28.11.2024 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності (сільськогосподарського призначення) площею не більше 2,00 га за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0709, яка розташована за адресою: Божедарівська селищна рада, Кам`янського району, Дніпропетровської області - для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Божедарівську селищну раду Кам`янського району Дніпропетровської області повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності (сільськогосподарського призначення) площею не більше 2,00 га за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0709, яка розташована за адресою: Божедарівська селищна рада, Кам`янського району, Дніпропетровської області - для ведення особистого селянського господарства та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Божедарівської селищної ради (52323, Дніпропетровська область, сел. Божедарівка, вул. Кооперативна, 33, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський