Справа № 521/19195/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 521/19195/24

Перша інстанція: суддя Сегеда О.М.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шевчук О. А.

за участі секретаря Алексєєвої Н. М.

представника Одеської митниці Крікунової С. О.;

представника ОСОБА_1 адвоката Софронкової Н. О.

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2025 року у справі за позовом адвоката Софронкової Надії Олександрівни, в інтересах ОСОБА_1 , до Одеської митниці про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

22.11.2024 адвокат Софронкова Н. О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду першої інстанції з позовом до Одеської митниці в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову від 31.10.2024 в справі про порушення митних правил №0896/50000/24, передбаченого частиною 1 статті 471 Митного кодексу України.

Пояснюючи обставини справи адвокат зазначила, що зі змісту спірної постанови випливає, що інформація про вчинення її довірителем правопорушення, надійшла після опрацювання документів, отриманих від митних органів Румунії, а саме листа генерального директора управління ризиками Митної адміністрації Румунії, а також поданої ОСОБА_1 декларації про готівкові кошти.

За результатами їх опрацювання митний орган установив, що ОСОБА_1 , перетнувши кордон 23.04.2024, подав митним органам Румунії митну декларацію, в якій зазначив наявність валюти в сумі 142 000 євро.

Обґрунтовуючи вимоги щодо протиправності оскаржуваної постанови про недекларування ОСОБА_1 валютних цінностей, що переміщуються через митний кордон України, без письмового декларування адвокат Софронкова Н.О. зазначила такі підстави.

По - перше, на її думку, лист митних органів Румунії не є беззаперечним доказом, який підтверджує вину її довірителя у справі про порушення митних правил та не доводить наявності події такого правопорушення, оскільки вказана інформація підтверджує лише факт декларування грошових коштів, однак, жодним чином не підтверджує переміщення цих коштів через митний кордон України.

Окрім того, на її переконання, лист митних органів Румунії не може вважатися належним доказом, оскільки він перекладений неофіційно на українську мову людиною, лінгвістична освіта якої чи навіть професійні лінгвістичні навички невідомі.

Покликаючись на усталену судову практику з цього приводу, представниця позивача відзначає, що являються недопустимими докази в яких міститься неофіційний переклад документів, які лягли в основу притягнення особи до адміністративної відповідальності.

По друге, адвокат Софронкова Н.О. стверджує, що ОСОБА_1 не був присутнім при розгляді митної справи, не знав про її наявність, а дізнався лише після отримання спірної постанови Одеської митниці на пошті 14.11.2024.

В обґрунтування вказаних обставин, зазначає, що належним доказом направлення поштової кореспонденції є оригінали фіскального чеку (квитанції) та опису вкладення, в якому зазначені: повне найменування адресата, його поштова адреса та поіменний перелік документів, що надсилається на його адресу.

Водночас, як заявляє адвокат, такі докази відсутні в матеріалах справи, а надана копія реєстру на відправлення листів поштовим зв`язком, не є доказом відправлення поштової кореспонденції. Понад те, за її твердженням, надана до суду копія реєстру відправлень поштової кореспонденції, яка була надана Одеською митницею, взагалі не містить штампу поштового відділення про прийняття такого реєстру.

Дані обставини, на її думку, свідчать про те, що Одеська митниця не направляла її довірителю запрошення на розгляд його справи до Одеської митниці.

Проводячи порівняння, яким чином виконувався виклик ОСОБА_1 на розгляд справи про адміністративне правопорушення та яким чином направлялася йому спірна постанова, адвокат указує, про те, що на бланку реєстру поштових відправлень стосовно оскаржуваної постанови, на відміну від реєстру поштового відправлення про виклик правопорушника, міститься печатка поштової установи про прийняття відправлень та підпис працівника поштового зв`язку, який їх прийняв.

По третє, адвокат Софронкова Н. О. в позові звертала увагу суду першої інстанції, що на момент притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності пройшло близько семи місяців, хоча відповідно до статті 38 КУпАП, строк притягнення до адміністративної відповідальності складає два місяці з моменту вчинення проступку.

Аналізуючи приписи статті 467 Митного кодексу України, де унормовано, що адміністративне стягнення може бути накладене митницею не пізніше, ніж 6 місяців з моменту виявлення правопорушення, адвокат вважала, що вказана норма не може бути застосована, оскільки Одеською митницею не зазначено, яким чином та якою датою було викладено лист Румунської митниці, на підставі якого, Одеська митниця притягнула його до адміністративної відповідальності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2025 року позов адвоката Софронкової Н. О., в інтересах ОСОБА_1 , задоволено.

Суд визнав протиправною та скасував постанову Одеської митниці від 31 жовтня 2024 року у справі про порушення митних правил № 0896/50000/24, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого за частиною 1 статті 471 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 117 031,52 грн.

Суд закрив провадження у справі про порушення митних правил.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції, провівши аналіз норм Митного кодексу України констатував, що справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Як наголошував суд, справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, погодився з доводами адвоката Софронкової Н.О., що позивач не викликався для надання пояснень та прийняття участі у складанні протоколу про порушення митних правил, а також з тим, що Одеська митниця не надала належних доказів про те, що, останній, був сповіщений про дату, час і місце розгляду справи, стосовно порушення ним митних правил, яка була призначена на 31.10.2024.

В свою чергу, як відзначив суд, обов`язковою умовою для розгляду справи про адміністративне правопорушення, за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, є наявність даних про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Покликаючись на Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (далі - Правила №270), суд першої інстанції виснував, що належним доказом направлення поштової кореспонденції є оригінали фіскального чеку (квитанції) та опису вкладення, в якому назначені: повне найменування адресата, його поштова адреса та поіменний перелік документів, що надсилається на його адресу.

Дослідивши реєстр відправлень, який був наданий Одеською митницею, суд першої інстанції поважав справедливим доводи представниці позивача про відсутність на ньому штампу поштового відділення про прийняття цих відправлень.

За таких обставин, суд констатував, що порушення вимог статті 498 Митного кодексу України, надають підстави для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення від 31 жовтня 2024 року №0896/50000/24 - протиправною.

Окремою підставою для задоволення позову, суд першої інстанції вважав долучення до матеріалів справи документів, які надійшли від митних органів Румунії, що не містять їх офіційного перекладу на державну мову, в тому числі з урахуванням положень, передбачених статтею 503 Митного кодексу України про те, що перекладачем може бути посадова особа митного органу.

На переконання суду, передусім перекладачем не може бути посадова особа митного органу, яка складала в цій справі протокол про порушення митних правил, а також особа у якій відсутній документ, який підтверджує володіння цією особою мовою, знання якої необхідне для здійснення перекладу.

Як вважав суд, розгляд справи без наявності офіційного перекладу документу фактично привели до того, що відповідач вирішив адміністративну справу на підставі недопустимого доказу.

Покликаючись на практику Верховного Суду у постанові від 24.07.2024 суд відзначив, що суд та інші органи не мають права перебирати на себе обов`язки перекладача, користуватися його правами й нести відповідальність.

Окрім того, суд врахував висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 30.01.2020 у справі № 910/14949/18 та від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17, що документи, складені нерезидентами, які подаються сторонами як докази, мають прийматися судами з огляду на їх допустимість, після їх легалізації у встановленому законодавством України порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Одеська митниця, вважаючи, що суд першої інстанції, ухвалюючи спірне рішення, недотримався вимог щодо повного та об`єктивного з`ясування обставини справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції про те, що переклад документів, що надійшли з Румунії був вчинений неналежною особою митного органу, скаржниця спирається на частину 1 статті 503 Митного кодексу України, де вказано, що перекладачем може виступати посадова особа митного органу.

Також, скаржниця не погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що документи, які складені нерезидентами та які подаються сторонами як докази, мають прийматися судами з огляду на їх допустимість після їх легалізації у встановленому законодавством України порядку.

На її думку, відповідно до статті 487 Митного кодексу України, правове забезпечення провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Вважаючи необґрунтованими висновки суду першої інстанції про неналежне сповіщення ОСОБА_1 про розгляд, стосовно нього, справи про порушення митних правил, представниця Одеської митниці наполягає на направленні, на адресу правопорушника, відомостей про складання протоколу про порушення митних правил. Однак, за поясненнями представниці, відомості поштової служби свідчать про те, ОСОБА_1 не забирав кореспонденцію, яка надходила на його адресу протягом місяця, внаслідок чого лист повернуто до Одеської митниці.

Адвокат Софронкова Н.О. не скористалася право подання відзиву на апеляцію.

Представниця Одеської митниці в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Адвокат Софронкова Н.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляції, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Фактичні обставини справи.

16.08.2024 Департамент міжнародної взаємодії Державної митної служби України надіслав на адресу Одеської митниці листа, в якому містилася відповідь митних органів Румунії за №26-03/26-04/7/1842.

Відповідь надана на запит Державної митної служби України, в рамках надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи при вивезенні за межі митної території України готівкових валютних коштів у великих об`ємах громадянами, що прямували з України до Румунії через пункт пропуску «Орлівка - Ісакча» Одеської митниці протягом 2023-2024 років.

Зі змісту даних «Електронного журналу пасажирського пункту пропуску» АСМО «Інспектор» вбачається, що 23.04.2024 громадянин України ОСОБА_1 прослідував через митний кордон України, прямуючи з України в Румунію по каналу руху «зелений коридор» через пункт пропуску «Орлівка-Ісакча» митного поста «Придунайський» Одеської митниці, на транспортному засобі марки «ВМW Х6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації Україна.

За результатами опрацювання інформації та документів, отриманих від митних органів Румунії було встановлено, що 23.04.2024 ОСОБА_1 заповнив митну декларацію № 60 та задекларував митним органам Румунії іноземну валюту в сумі 142 000 євро.

Інформація модуля «Облік валютних цінностей» АСМО «Інспектор», відомості щодо декларування громадянином України ОСОБА_1 валютних цінностей митному органу України на зазначену дату відсутні.

04.09.2024, на підставі статей 459 та 494 Митного кодексу України, уповноважена особа Одеської митниці склала протокол про порушення ОСОБА_1 митних правил № 0896/50000/24 за ознаками частини 1 статті 471 Митного кодексу України (а.с.33-36).

З змісту вищевказаного протоколу вбачається, що 16.08.2024 від Департаменту міжнародної взаємодії Держмитслужби надійшла інформація від митних органів Румунії про декларування ОСОБА_1 , 23.04.2024, валютних цінностей на суму 142 000 євро.

За перевіркою інформації модуля «Облік валютних цінностей» АСМО «Інспектор», відсутні відомості про декларування ОСОБА_1 23.04.2024 валютних цінностей митному органу України.

За таких обставин, митний орган вважав, що ОСОБА_1 не задекларував валютні цінності, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, а саме 132 000 євро, що за курсом НБУ, станом на 23.04.2024 становило 5 585 157,60 грн, що призвело до порушення митних правил, передбаченого частиною 1 статті 471 Митного кодексу України.

Також в протоколі вказано, що розгляд справи відбудеться в приміщенні Одеської митниці за адресою: м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, 31.10.2024 об 11 год.

Як стверджує Одеська митниця вказаний протокол був направлений ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

В матеріалах справи (а.с.52) наявний список згрупованих відправлень «Рекомендований лист» від 09.09.2024.

У вказаному переліку за №5 наявне прізвище та ім`я ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_1 .

У цьому реєстрі відсутні печатки та підписи посадових осіб, як від відправника поштової кореспонденції так і від представник Укрпошти.

31.10.2024 уповноважена особа Одеської митниці прийняла постанову в справі про порушення митних правил №0896/50000/24.

Відповідно до вказаного документа ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 1 статті 471 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, що на день вчинення порушення становить 1 117 031, 52 грн.

Копія постанови в справі про порушення митних правил №0896/50000/24 була направлена на адресу ОСОБА_1 06.11.2024 та отримана ним14.11.2024.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідаючи, на порушені в апеляційній скарзі питання, колегія суддів виходить з такого.

Є очевидним, що спірними в цій справі залишаються два питання чи наявні дані про своєчасне сповіщення позивача про місце і час розгляду справи, а також чи є належними та допустимими докази, отримані від митних органів Румунії, які не містять офіційного перекладу.

Досліджуючи перше питання колегія суддів установила наступне.

Стаття 494 Митного кодексу України встановлює правила складання протоколу про порушення митних прави та його вручення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за вказане порушення.

Так, відповідно до частин 1-10 даної норми, про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та

Протокол про порушення митних правил повинен містити такі дані:

1) дату і місце його складення;

2) посаду, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка склала протокол;

3) необхідні для розгляду справи відомості про особу, яка притягується до відповідальності за порушення митних правил, якщо її встановлено;

4) місце, час вчинення, вид та характер порушення митних правил;

5) посилання на статтю цього Кодексу, що передбачає адміністративну відповідальність за таке порушення;

6) прізвища та адреси свідків, якщо вони є;

7) відомості щодо товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення та документів, вилучених згідно із статтею 511 цього Кодексу;

8) інші необхідні для вирішення справи відомості.

Протокол підписується посадовою особою, яка його склала. Якщо при складенні протоколу була присутня особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, протокол підписується і цією особою, а за наявності свідків - і свідками.

Якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, відмовляється підписати протокол, до протоколу вноситься відповідний запис. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, має право дати пояснення та висловити зауваження щодо змісту протоколу, а також письмово викласти мотиви своєї відмови від підписання протоколу. Власноручно викладені цією особою пояснення додаються до протоколу, про що до протоколу вноситься відповідний запис із зазначенням кількості аркушів, на яких подано такі пояснення.

У разі складення протоколу особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, роз`яснюються її права, передбачені статтею 498 цього Кодексу, та повідомляється про можливість припинення провадження у справі про порушення митних правил шляхом компромісу, про що до протоколу вноситься відмітка, яка підписується цією особою.

У разі потреби в протоколі зазначаються також місце, дата і час розгляду справи про порушення митних правил.

Протокол складається у двох примірниках, один з яких вручається під розписку особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

У разі відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, одержати примірник протоколу до протоколу вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою митного органу, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого зазначений примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою (місце проживання або фактичного перебування).

Якщо при складенні протоколу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не була присутня, до протоколу вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою митного органу, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого один примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою (місце проживання або фактичного перебування).

Протокол вважається врученим у тому числі у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою або місце проживання чи фактичного перебування, повідомлене такою особою, є недостовірним.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 526 Митного кодексу України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил митним органом цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Як встановлено фактичними обставинами справи, місце проживання чи фактичного перебування, що повідомлене ОСОБА_1 , є достовірним і за наявною в митних органах адресою він перебував.

Скаржник, не погоджуючись з доводами суду першої інстанції про неналежне сповіщення позивача, наголошує, що останньому направлялися відомості про складання протоколу, сам протокол, що підтверджується рекомендованим листом та квитанціями про відправку.

Вивчивши документи, на дані Одеською митницею на підтвердження того, що ОСОБА_1 була направлена копія протоколу про порушення митних правил від 04.09.2024 № 0896/50000/24, колегія суддів установила список згрупованих поштових відправлень від 09.09.2024, в якому містилося неправильне прізвище позивача та вказаний поштовий індекс поштового відділення, яке не обслуговує адресу позивача.

Зокрема, вказано отримувачем поштового відправлення вказано: ОСОБА_2 , а замість поштового індексу 65016, вказаний індекс 65062. Розрахунковий документ, виданий АТ «Укрпошта» щодо оплати рекомендованих листів відсутній.

Відповідно до Правил №270 якщо відправник невірно написав на своєму листі індекс одержувача, то спочатку відправлення направляється в поштове відділення за вказаним індексом, адже сортування проводиться автоматично. Після того, як з`ясується, що на підвідомчій території даного поштового відділення така вулиця відсутня, рекомендований лист повертається в сортувальний центр із зазначенням того, що індекс є неправильний. В сортувальному центрі правильний індекс визначається вручну та після цього, лист направляється до поштового відділення, який обслуговує територію абонента отримувача поштового відправлення.

Водночас, в даному випадку, такого не відбулося і як випливає з відомостей про відстеження поштового відправлення офіційного сайту АТ «Укрпошта», після закінчення встановленого терміну зберігання, поштове відправлення повернулося до логістичного центру, а потім було повернуто на адресу Одеської митниці.

До речі, слід звернути увагу, що спірна постанова в справі про порушення митних правил також була направлена Одеською митницею на адресу позивача з неправильним індексом.

Однак, як випливає з даних АТ «Укрпошта» про відстеження поштового відправлення, воно було переадресовано з поштового відділення №65062 до поштового відділення №65016, яке обслуговує адресу, де проживає ОСОБА_1 та особисто йому вручено.

Для вирішення питання чи є обґрунтованими доводи суду першої інстанції про те, що наявний в матеріалах справи список згрупованих поштових відправлень не є належним доказом того, що Одеська митниця, у встановленому законодавством порядку, направляла на адресу ОСОБА_1 копію протоколу про порушення митних правил від 04.09.2024 №0896/50000/24, колегія суддів звертається до правових висновків Верховного Суду, що викладених в постанові від 20.06.2023 у справі №440/1189/2023 та у постанові від 31.03.2021 у справі №914/284/19.

В цих справах суд найвищої інстанції відзначав, що з копій списку згрупованих поштових відправлень та фіскального чеку неможливо встановити факт направлення поштової кореспонденції з огляду на таке.

Згідно з пунктами 66-68 Правил №270 у разі відправлення згрупованих поштових відправлень, поштових переказів відправник складає їх список в електронному вигляді за формою, визначеною оператором поштового зв`язку. Кількість поштових відправлень, поштових переказів одного виду та категорії (згрупованих за способом пересилання), що включаються до одного списку, та кількість таких списків визначаються оператором поштового зв`язку.

Список засвідчується підписом відправника. Якщо відправником є юридична особа, список згрупованих внутрішніх рекомендованих поштових карток, листів, бандеролей засвідчується підписом відповідального працівника цієї особи, список згрупованих внутрішніх листів та бандеролей з оголошеною цінністю, посилок, прямих контейнерів, поштових переказів - підписами керівника та головного бухгалтера. Підписи скріплюються відповідними печатками (за наявності).

Про прийняття для пересилання згрупованих поштових відправлень, поштових переказів видається один розрахунковий документ на один список. Один примірник списку видається відправникові.

З урахуванням наведених положень Правил № 270, Верховний Суд виснував, що надані скаржником копії списку згрупованих поштових відправлень та фіскального чека АТ «Укрпошта» не можуть слугувати належними доказами на підтвердження факту направлення відповідних документів, адже зазначений список, який засвідчений підписом провідного інспектора, не містить відтиску печатки відправника, а з копії фіскального чека АТ «Укрпошта» неможливо встановити, що він виданий у зв`язку з прийняттям від відправника для пересилання саме згрупованого поштового відправлення.

Крім того, як зауважив суд касаційної інстанції, інформація, зазначена у вказаному списку згрупованих поштових відправлень, не дає можливості встановити, які конкретно документи передавались відповідачем для відправки.

Верховний Суд констатував, що належним доказом про надіслання документів може бути опис вкладення разом з розрахунковим документом.

Окрім того, на думку суду апеляційної інстанції є важливим звернути увагу на Порядок пересилання відправлень «Укрпошта Документи», затвердженого наказом АТ «Укрпошта» від 19.08.2021 №135.

Указаний порядок розроблено відповідно до Закону України «Про поштовий зв`язок» та Правил надання послуг поштового зв`язку від 05.03.2009 №270.

Згідно з пунктом 6.6 Порядку у разі відправляння п`яти і більше відправлень Документи та при пересиланні відправлень Документи через неавтоматизовані відділення поштового зв`язку (незалежно від кількості відправлень) відправник створює список форми 103 у формі електронного документу та направляє його у спосіб визначений АТ «Укрпошта». Список форми 103 у формі електронного документу може бути підписаний відправником з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа.

У разі необхідності, відправник одночасно з створеним списком формою 103 у формі електронного документу може надати до об`єкту поштового зв`язку (ОПЗ) місця приймання відправлень Документи список форми 103 у паперовій формі, у кількості двох примірників, який засвідчується підписом відправника або відповідального працівника суб`єкта господарювання. Один примірник форми 103 з підписом працівника ОПЗ залишається у відправника, другий залишається в ОПЗ місця приймання.

Відповідно до форми 103 Список відправлень містить відповідну форму та реквізити.

Повертаючись до матеріалів справи, колегія суддів установила, що список згрупованих поштових відправлень від 09.09.2024 оформлений за формою 103, але без заповнення належних реквізитів.

Зокрема, він не засвідчений підписами керівника та головного бухгалтера, не скріплений відповідними печатками. В ньому залишилися незаповненими графи стосовно прізвища, ініціалів та підпису відправника, прізвища, ініціалів та підпису працівника поштового відділення, № розрахункового документа про оплату послуг АТ «Укрпошта».

Пункт 6.8 згаданого Порядку регламентує приймання відправлень з описом вкладення.

Так, за вказаною нормою, при прийманні відправлень Документи з описом вкладення відправник заповнює бланк опису у двох примірниках. Працівник ОПЗ перевіряє відповідність вкладення опису, розписується на обох його примірниках і проставляє відбиток календарного поштового штемпеля. Один примірник опису вкладається до відправлення Документи, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник ОПЗ повинен зазначити номер відправлення Документи. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до відправлення Документи, вартість вкладення (предметів) може не зазначатися.

Зважаючи на приписи законодавства та правові висновки Верховного Суду про те, що належним доказом про надіслання документів може бути опис вкладення разом з розрахунковим документом, колегія суддів вважає обґрунтованим довід суду першої інстанції, що список згрупованих поштових відправлень не являється належним та допустим доказом належного сповіщення позивача про місце і час розгляду справи про порушення ним митних правил.

На тлі цього, колегія суддів вважає за доцільне також звернутися до рішення Конституційного Суду України від 21.07.2021 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень абзацу другого статті 471 Митного кодексу України ( справа №3-261/2019 (5915/19).

У цьому рішенні, Конституційний Суд України зважав на те, що Європейський суд з прав людини для застосування гарантій Конвенції, які стосуються кримінально-правових аспектів, напрацював три критерії, на основі яких провадження можна вважати «кримінальним», а саме юридичну кваліфікацію відповідного правопорушення в національному законодавстві, саму природу такого правопорушення, а також характер і ступінь суворості покарання.

Європейський суд з прав людини на основі цих критеріїв у параграфі 21 рішення у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008, зокрема, зазначив, що «положення Митного кодексу, які застосовуються в справі заявника, безпосередньо поширюються на всіх громадян, які перетинають кордон, та регулюють їх поведінку шляхом застосування стягнень (штраф та конфіскація), які є як покаранням, так і стримуванням від порушення. Таким чином, митні правопорушення, які розглядаються, мають ознаки, притаманні «кримінальному звинуваченню» в розумінні статті 6 Конвенції».

Конституційний Суд України, проаналізувавши оспорювані приписи статті 471 Митного кодексу України констатував, що ці приписи мають кримінально-правовий характер як за своєю каральною та стримувальною метою, так і за суворістю визначеного ними додаткового обов`язкового адміністративного стягнення у вигляді конфіскації певних товарів, тому призначення такого стягнення має здійснюватися з урахуванням принципів і гарантій, притаманних кримінальному провадженню.

Варто відзначити, що частина 1 статті 471 Митного кодексу України, в діючої редакції, не містить такого додаткового обов`язкового адміністративного стягнення як конфіскація, але встановлює штрафи у великих розмірах, зокрема як в даній справі в сумі 1 117 031,52 грн.

На переконання колегії суддів, такий розмір адміністративного стягнення можна прирівняти до кримінального покарання, а відтак митний орган повинен був забезпечити участь правопорушника у розгляді його справи, надати йому можливість скористатися своїми правами: подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та надавати усні і письмові пояснення, користуватися юридичною допомогою захисника.

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 16.06.2023 у справі №462/3426/16- а недотримання митним органом процедури розгляду справи про порушення митних правил, встановленої Митним кодексом України та позбавлення особи, яка притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, у реалізації процесуальних прав, передбачених статтями 498, 526 даного Кодексу, може бути самостійною підставою для скасування постанови у справі про порушення митних правил.

Досліджуючи друге питання, щодо якого виник спір, а саме про обґрунтованість висновку суду першої інстанції, що є недопустимими доказами документи, отримані від митних органів Румунії без офіційного перекладу, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

За приписами статті 503 Митного кодексу України перекладачем може бути особа, яка володіє мовою, знання якої необхідне для здійснення перекладу під час провадження у справі про порушення митних правил.

Перекладач зобов`язаний точно і в повному обсязі здійснювати доручений йому переклад, у разі необхідності брати участь у проведенні процесуальних дій у справі про порушення митних правил.

Як перекладач може виступати посадова особа митного органу.

Суд першої інстанції вважав, що в розглядуваному випадку, посадова особа митного органу здійснювала переклад з румунської мови без документа, який підтверджує володіння цією мовою.

Вивчивши приписи статті 503 Митного кодексу України, колегія суддів установила, що вона визначає загальні вимоги до особи, яка у провадженні справи про порушення митних правил може бути перекладачем. Даним кодексом обмежень стосовно участі перекладача не встановлено, за винятком вимоги володіння такою особою мовою.

Володіння іноземною мовою, в даному випадку румунською, повинно підтверджуватися, наприклад, національно визнаним сертифікатом, який підтверджує рівень володіння мовою та може використовуватися, у тому числі і для професійних цілей.

За таких умов, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що переклад документів, які надійшли від митних органів Румунії, здійснений посадовою особою митного органу в якій відсутній сертифікат, що підтверджує володіння цією особою мовою, знання якої необхідне для здійснення перекладу.

Окрім цього, слід зазначити, що учасники справи надали до суду судові рішення, які були ухвалені судом апеляційної інстанції у провадженні яких перебували справи, де брали участь ті самі особи, а також предмет та підстави позову являлися подібними.

Так, адвокат Софронкова Н.О. надала рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2024 у справі №521/11992/24, яке було ухвалено на користь ОСОБА_1 , а представник Одеської митниці надав рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2025 у справі №521/19194/24, яким у позові ОСОБА_1 було відмовлено.

Аналізуючи надані судові рішення, колегія суддів висновує, що частиною 7 статті 78 КАС України передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

В пункті 32 постанови Великої Палати Верховного суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 звертається увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

За положеннями статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отож, в силу викладеного, суд апеляційної інстанції, оцінивши, в цій справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, в розрізі прецедентної практики ЄСПЛ про обов`язок судових органів мотивувати свої рішення та надавати конкретні та чіткі відповіді на аргументи, що є визначальними для результату судового провадження, колегія суддів вважає, що задовольнила очікування сторін судового розгляду та належним чином обґрунтувала своє рішення щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.

Розподіл судових витрат за результати апеляційного розгляду не передбачений.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2025 року у справі за позовом адвоката Софронкової Надії Олександрівни, в інтересах ОСОБА_1 , до Одеської митниці про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя О. А. Шевчук