Справа № 440/4412/25
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 квітня 2025 рокум. ПолтаваСправа №440/4412/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши заяву представника позивача, адвоката Ковжоги О.І. про поновлення строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2022 році; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2023 році; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2024 році;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2022 році; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2023 році; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2024 році;

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік;

витребувати з військової частини НОМЕР_1 інформацію щодо участь ОСОБА_1 у бойових діях та виконанні бойових завдань, у разі його участі визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди на період дії воєнного стану та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду на період дії воєнного стану в розрахунку 30 000 гривень на місяць;

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.03.2022 року по 21.10.2024 року, премії у розмірі 523% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.03.2022 по 21.10.2024, премії у розмірі 523% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2022, 01.01.2023 та 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1. 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху з огляду на її невідповідність вимогам частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Для усунення недоліків позовної заяви позивачу надано строк упродовж десяти днів з дня вручення копії ухвали.

Постановляючи зазначену ухвалу суд врахував висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 20.11.2023 у справі №160/5468/23, від 08.05.2024 у справі №600/4133/22-а, від 20.06.2024 у справі №420/29265/23, та зазначив, що до позовних вимог щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період його служби з 01.03.2022 по 18.07.2022 строк звернення не застосовується.

Водночас до позовних вимог щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 21.10.2024, а також інших заявлених вимог (стосовно компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2022 році; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2023 році; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2024 році; матеріальної допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік; а також додаткової винагороди на період дії воєнного стану в розрахунку 30 000 гривень на місяць, у разі надання доказів відповідачем) слід застосовувати тримісячний строк звернення, визначений частиною другою статті 233 КЗпП України у редакції Закону №2352-IX.

При цьому суд врахував, що відповідно до пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12.03.2020 (постанова Уряду від 11.03.2020 №211) та закінчився 30.06.2023 (постанова Уряду від 27.06.2023 №651).

Запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 30.11.2023 у справі №160/759/23.

Тож тримісячний строк звернення до суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022 по 10.05.2023 був продовжений на період дії карантину, розпочав свій відлік 01.07.2023 та завершився 02.10.2023.

14 квітня 2025 року до суду надійшла заява представника позивача про поновлення строку звернення з цим позовом, в обґрунтування якої зазначено, що позивач був звільнений з військової служби 21.10.2024. За твердженням представника позивача ним направлено адвокатський запит, у відповідь на який надано лист від 25.11.2024 № 1546/32/15/1498 про відповідні виплати. Окремо наголошено про незадовільний стан здоров`я позивача.

Оцінюючи повідомлені представником позивача обставини, суд виходить з таких міркувань.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У постанові судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 указано, що строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У справі №240/12017/19 Верховний Суд презюмував, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Отже недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів і при зверненні до суду позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

Отож строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Повертаючись до обставин цієї справи суд повторює, що строк звернення до суду з позовними вимогами про нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 21.10.2024, а також інших заявлених вимог (стосовно компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2022 році; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2023 році; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2024 році; матеріальної допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік; а також додаткової винагороди на період дії воєнного стану в розрахунку 30 000 гривень на місяць, у разі надання доказів відповідачем) належить рахувати з дня, наступного за днем звільнення позивача з військової служби, тобто з 22.10.2024.

Доводи представника позивача, наведені у заяві від 14.04.2025, загалом не утворюють достатніх підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Так, отримана відповідь на адвокатський запит датована 25.11.2024, тоді як стосовно проміжку часу з дати отримання такої відповіді по дату звернення до суду з даним позовом ( 03.04.2025) не наведено жодних обґрунтувань стосовно обставин, що перешкоджали позивачу та його представнику своєчасно звернутись до суду з даним позовом в межах тримісячного строку.

Доводи про незадовільний стан здоров`я позивача підтверджені документально лише в частині періодів до дати спірних правовідносин або під час них, але не після дати звільнення з військової служби.

Верховний Суд у постанові від 09.02.2023 у справі №360/3398/21 наголосив, що відсутність у позивача юридичної освіти чи необізнаність з нормами законодавства мають суб`єктивний характер та не є достатньою підставою для поновлення процесуального строку (пункт 38).

Крім того, доводи представника позивача про необхідність звернення до відповідача з адвокатським запитом про надання документів щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби задля підготовки цього позову так само не свідчать про наявність дійсно непереборних, об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду.

Представник позивача у заяві про поновлення строку звернення до суду з цим позовом не навів посилань на дійсно непереборні обставини, що перешкоджали б ОСОБА_1 чи самому ОСОБА_2 своєчасно звернутись до суду з цим позовом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним; воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг.

Зокрема, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не повинні перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Тож право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Суд наголошує, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Натомість у цій справі позивач не вказав, які саме об`єктивні, поважні (непереборні) причини унеможливили звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк.

Позивач не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним усіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не довів, що в цій справі можливість вчасного подання ним позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення. Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

За відсутності у матеріалах позову належних доказів, що свідчили б про наявність об`єктивних, непереборних обставин неможливості своєчасного звернення до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що строк звернення з цим позовом позивачем пропущений без наявності на те поважних причин.

Як наслідок, у задоволенні заяви представника позивача про поновлення цього строку належить відмовити.

У силу частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин, позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 21.10.2024, а також інших заявлених вимог (стосовно компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2022 році; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2023 році; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2024 році; матеріальної допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік; а також додаткової винагороди на період дії воєнного стану в розрахунку 30 000 гривень на місяць, у разі надання доказів відповідачем) належить повернути ініціатору звернення.

Керуючись статтями 118, 122, 123, 169, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача, адвоката Ковжоги О.І. про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2022 році; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2023 році; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2024 році;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2022 році; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2023 році; компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами у 2024 році;

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік;

витребувати з військової частини НОМЕР_1 інформацію щодо участь ОСОБА_1 у бойових діях та виконанні бойових завдань, у разі його участі визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди на період дії воєнного стану та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду на період дії воєнного стану в розрахунку 30 000 гривень на місяць;

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 з 19.07.2022 року по 21.10.2024 року, премії у розмірі 523% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 19.07.2022 по 21.10.2024, премії у розмірі 523% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2022, 01.01.2023 та 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1. 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням проведених виплат.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвалу суду не вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.Г.Ясиновський