Справа № 420/17724/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/17724/24

Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.,

повний текст судового рішення

складено 23.01.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за участю третьої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУПФУ в Одеській області), третя особа: Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ГУПФУ в Житомирській області) та просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ в Житомирській області №о/р НОМЕР_1 від 26.04.2024 року Про відмову в перерахунку пенсії відносно ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУПФУ в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 60% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку), починаючи з 17.01.2023 року, з урахуванням проведених раніше виплат на підставі п.б) ч.1 ст.21 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФУ в Житомирській області від 26.04.2024 року №о/р НОМЕР_1 .

Зобов`язано ГУПФУ в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.04.2024 року про перерахунок його пенсії у розмірі 60% відповідних сум грошового забезпечення на підставі п.б) ч.1 ст.21 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи, а саме з прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому, з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 25.02.2022 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , що відповідачами за час розгляду справи спростовано не було.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №105, затвердженого 18 Регіональною військово-лікарською комісією, встановлено, що позивач має захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, з огляду на що військовослужбовця визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №057146, виданої 17.01.2023 року, причиною втрати професійної працездатності визначено - захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби.

Позивача визнано особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №882008, виданої 16.01.2024 року.

Внаслідок вищевказаного, за витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 25.10.2022 року №282 вбачається, що позивача, звільненого наказом командира НОМЕР_3 окремого полку зв`язку оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 25.10.2022 року №67-РС з військової служби у відставку за пунктом б (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключення з військового обліку), з 25.10.2022 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Позивачу з 17.01.2023 року призначено пенсію по інвалідності, передбачену Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Не погоджуючись із розміром отримуваної пенсії, позивач стверджує, що він, як особа з інвалідністю ІІ групи, має отримувати пенсію у розмірі 60% відповідних сум грошового забезпечення, на підставі п.б) ч.1 ст.21 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, починаючи з 17.01.2023 року.

Враховуючи вищевказане, позивач звернувся із заявою від 19.04.2024 року Про призначення/перерахунок пенсії (за №2103) через веб-портал Пенсійного фонду України, в якій позивач просив перерахувати його пенсію, у графі вид пенсії було зазначено Перехід на пенсію за іншим Законом.

Крім того, позивачем до пенсійного органу було також надіслано поштовим зв`язком заяву від 20.04.2024 року про перерахунок пенсії, в якій він просив перерахувати пенсію ІІ групи інвалідності (пов`язаної із проходженням військової служби). У графі інші відомості, необхідні для призначення пенсії було зазначено, що керуючись п.б) ч.1 ст.21 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в таких розмірах: іншим особам з інвалідністю ІІ групи 60% відповідних сум грошового забезпечення.

За принципом екстериторіальності заяву позивача від 19.04.2024 року було розподілено на розгляд до ГУПФУ в Житомирській області.

Рішенням ГУПФУ в Житомирській області від 26.04.2024 року № о/р 45 позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку тим, що при розгляді документів, долучених до заяви від 19.04.2024 року, та при визначенні права на пенсію за віком встановлено, що позивач набуде право на таку пенсію відповідно до ст.26 Закону №1058.

Вважаючи такі та рішення пенсійного органу протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у рішенні від 26.04.2024 року №о/р45 не було розглянуто по суті заяву позивача від 19.04.2024 року про перерахунок його пенсії. Суд наголосив, що у заяві позивача від 19.04.2024 року взагалі не містилось посилань позивача на необхідність переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, передбачену Закону №1058-IV, а було зазначено прохання про перехід на інший вид пенсії. Таким чином суд дійшов висновку, що пенсійним органом не було у повній мірі досліджено та надано оцінку обставинам, зазначеним позивачем у його заяві від 19.04.2024 року.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1058-IV пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За ч.1 ст.30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.31 Закону №1058-IV залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності.

Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.

За ч.2 ст.32 Закону №1058-IV якщо інвалідність настала, зокрема, в період проходження строкової військової служби, то пенсія по інвалідності призначається особі незалежно від наявності страхового стажу.

Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року №2262-XII (далі Закон №2262-XII) визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно ст.1 Закону №2262-XII військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби (ст.2 Закону №2262-XII).

Відповідно до ст.18 Закону №2262-XII пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

За п.б) ст.20 Закону №2262-XII залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії, зокрема, інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.

Згідно п.б) ст.21 Закону №2262-XII Пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах: іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

За ч.1 ст.44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону №1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

За п.2.7 Порядку №22-1 закріплено, що заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.

За п.3.2 Порядку №22-1 у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії посадова особа підприємства, установи, організації оформляє всі необхідні документи і направляє їх до органу, що призначає пенсію, за місцезнаходженням підприємства, установи, організації або передає документи працівнику для їх подачі до органу, що призначає пенсію, самостійно.

Згідно п.4.1 Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

За п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви (п.4.3 Порядку №22-1).

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що за результатом подання пенсіонером заяви про перерахунок його пенсії територіальне управління зобов`язано ухвалити рішення по суті розгляду такої заяви.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Головною рисою такого акту є його конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №822/1817/18, від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18, від 02.07.2019 у справі №140/2160/18.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до пенсійного органу було надіслано декілька заяв, зокрема, заяву від 19.04.2024 року, в якій позивач просив перерахувати його пенсію за іншим Законом, водночас без конкретизації приписів відповідного нормативного акту, за яким він просить виконати перерахунок. Також, позивачем було надіслано заяву від 20.04.2024 року, в якій він просив виконати перерахунок його пенсії як особі ІІ групи інвалідності, пов`язаної із проходженням військової служби, відповідно до п. б) ч.1 ст.21 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, із розрахунком 60% відповідних сум грошового забезпечення.

Разом з тим, розглянувши лише заяву від 19.06.2024 року, ГУПФУ в Житомирській області прийняло рішення від 26.04.2024 року №о/р45 про відмову у перерахунку пенсії позивача на підставі того, що він набуде право на пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-IV.

При цьому, ГУПФУ в Житомирській області у рішенні від 26.04.2024 року №о/р 45 не було розглянуто по суті заяву позивача від 19.04.2024 року про перерахунок його пенсії.

Більш того, у заяві позивача від 19.04.2024 року взагалі не містилось посилань на необхідність переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, передбачену Закону №1058-IV, а було зазначено прохання про перехід на інший вид пенсії.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що пенсійним органом не було у повній мірі досліджено та надано оцінку обставинам, зазначеним позивачем у його заяві від 19.04.2024 року, а рішення пенсійного органу не відповідає критеріям чіткості та повноти акту індивідуальної дії.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді О.І. Шляхтицький Г.В. Семенюк