Справа № 580/6739/24
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6739/24 Суддя (судді) першої інстанції: Паламар П.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрально - Південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року (м. Черкаси, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрально - Південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправними дії Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби щодо прийняття рішення про відмову оформленого листом №3501.5.1-5578/35.3-24 від 12.06.2024 у видачі (оформленні) посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 громадянці російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та скасувати вказане рішення;

- зобов`язати Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби здійснити обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що звернувшись до відповідача із заявою щодо обміну тимчасової посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням 25 річного віку, позивач протиправно отримала відмову в обміні на підставі підпункту 6 пункту 62 Порядку № 321. При цьому, звернувшись повторно листом №3501.5.1-5578/35.3-24 від 12.06.2024 Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби відмовлено у оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання позивачу.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позову, зазначив, що всебічно проаналізовано матеріали справи і прийнято обґрунтоване рішення про відмову в оформлене (видачі) посвідки на постійне проживання громадянці російської федерації ОСОБА_1 .

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби щодо відмови в обміні посвідки на постійне проживання в Україні громадянці російської федерації ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасувати рішення управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 16.08.2019 №230965000 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання громадянці російської федерації ОСОБА_1 . Зобов`язано Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби здійснити обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 , у зв`язку з досягненням 25 - річного віку громадянці російської федерації ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що рішення відповідача прийнято обґрунтовано та у відповідності до приписів чинного законодавства.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03.08.2015 громадянка російської федерації ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) документована посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 .

31.07.2019 року після досягнення 25 річного віку ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернулася до управління Державної міграційної служби України в Черкаській області із заявою щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні.

07.08.2019 листом №7101.3-7071/71.1-19 управління державної міграційної служби України в Черкаській області надали перелік документів, які необхідні для обміну посвідки та графік роботи управління.

Після звернення позивачу рішенням №230965000 від 16.08.2019 відмовили в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання керуючись підпунктом 9 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321.

Також, рішенням управління державної міграційної служби України в Черкаській області № 63 від 02.09.2019 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» виданий 15.07.2015.

03.06.2024 ОСОБА_1 звернулася через засоби поштового зв`язку до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби із заявою щодо надання посвідки на постійне місце проживання на території України.

12.06.2024 листом Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби №3501.5.1-5578/35.3-24 позивач отримала повідомлення про прийняття рішення про відмову в наданні посвідки на постійне місце проживання на території України.

Вважаючи рішення відповідача про відмову в обміні посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 протиправним, позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було підтверджено належними доказами обставини, які були покладені в основу оспорюваного рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, як на момент отримання позивачем посвідки на тимчасове проживання в Україні так і на час прийняття рішення про її скасування визначався Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон №3773-VI) (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), який у тому числі встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ст. 1 Закону №3773-VI іноземцями визнаються іноземні громадяни - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Статтею 4 Закону №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.(ч. 1 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства, визначається Законом України «Про імміграцію» (далі - Закон №2491-III).

Згідно ч. 1 Закону №2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Відповідно приписів п. 1, п. 2 постанови Кабміну Міністрів України №321 від 25.04.2018 «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання» посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до п. 7 Порядку обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання (посвідка/фотокартка має пошкодження, що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, дату та місце народження, ким видана посвідка, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження серії та номера, що не дають змогу встановити реквізити посвідки, виправлення, пошкодження, які блокують можливість зчитування, а також внесення змін до інформації безконтактного електронного носія), а також у разі відсутності частини посвідки; 5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Відповідно до п. 9 Порядку оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства Поліграфічний комбінат Україна по виготовленню цінних паперів.

За приписами п. 21 Порядку №321 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32 - 34 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

У разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування (п. 22 Порядку № 321).

Відповідно до п. 40 Порядку №321 для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи: 1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення); 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, крім випадків, установлених абзацом восьмим цього пункту; 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають бути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; 5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником; 6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Згідно пунктів 43 Порядку № 321 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Відповідно до п. 46 Порядку після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

Підстави для відмови в оформленні та видачі посвідки визначені п. 62 Порядку №321, згідно якого територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

Пунктом 73 Порядку № 321 визначено, що у разі коли рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства, керівник відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС, керівник структурного підрозділу апарату ДМС проводить службову перевірку.

За результатами перевірки складається висновок у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, та його безпосереднім керівником і погоджується керівником територіального органу ДМС, керівником структурного підрозділу апарату ДМС.

На підставі висновку посвідки, видані з порушенням вимог законодавства, визнаються недійсними за наказом ДМС.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Наведене в сукупності свідчить, що контролюючий орган має право на підставі проведеної перевірки та після встановленого факту подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів відмовити в оформленні або видачі посвідки.

З матеріалів справи встановлено, що згідно довідки Золотоніського РС УДМС України у Черкаській області від 28.11.2012 №55, виконкому Вознесенської сільської ради №687 від 20.06.2012, виконкому Вознесенської сільської ради №839 від 26.07.2019 з грудня 1998 року ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Близькі родичі (мати, дід, баба) - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є громадянами України.

Суд першої інстанції вірно наголосив, що лист від 07.08.2019 №7101.3-7071/71.1-19 управління державної міграційної служби України в Черкаській області та лист від 12.06.2024 Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби №3501.5.1-5578/35.3-24 не містить переліку документів, які не додані для обміну посвідки.

При цьому, рішенням №230965000 від 16.08.2019 містить підставу для відмови у обміні посвідки підпункту 9 пункту 62 Порядку № 321 (встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію).

Проте, в оскаржуваному рішенні не зазначено які саме порушення допущено позивачем, у відзиві на позовну заяву також не зазначено чіткої підстави відмови у заміні посвідки позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення не відповідає принципу правової визначеності.

Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010).

Разом із тим, відповідачем не надано доказів того, що позивачем не подано достатніх документів для обміну посвідки та подано свідомо неправдиві відомості, документи, що містили недостовірні дані або підроблені, допущено порушення при подачі документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні.

Фактично відповідач, при наявності у позивача чинного дозволу на імміграцію, не видав позивачу посвідки на постійне проживання у зв`язку із досягнення іноземцем 25-річного віку без наявності підстав для відмови у такому оформленні (видачі) посвідки, які передбачені Порядком № 321.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №802/864/16-а.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Натомість, в супереч вимог п. 73 Порядку №321 матеріали службової перевірки матеріали справи не містять, а тому рішенням №230965000 від 16.08.2019 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання є протиправним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним способом захисту права особи у даному конкретному випадку є визнання протиправним та скасування рішення управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 16.08.2019 №230965000.

Водночас, всупереч покладеного на відповідача обов`язку, останній не підтвердив належними та допустимими доказами наявності підстав для відмови в обміні посвідки позивача.

В той же час, приймаючи спірне рішення, управлінням Державної міграційної служби України в Черкаській області не враховано й те, що на підставі посвідки на постійне проживання позивач тривалий час проживає на території України.

Таким чином, спірне рішення не відповідає справедливому балансу між цілями, яких намагався досягнути суб`єкт владних повноважень та несприятливими наслідками для прав, свобод і інтересів позивача, які настали внаслідок прийняття цього рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в управління Державної міграційної служби були відсутні підстави для прийняття рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання громадянці російської федерації ОСОБА_1 .

Крім того, підставою для прийняття оскаржуваного рішення міграційним органом зазначено лише посилання на п.п. 9 п. 61 Порядку № 322.

При цьому, з аналізу вказаної норми вбачається, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю в оформленні або видачі посвідки, якщо «встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів».

Однак, вказавши підставою для відмови у видачі посвідки «встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів», відповідачем не наведено в оскаржуваному рішенні, не уточнено причин та не конкретизовано обставин, які слугували підставою для прийняття спірного рішення, що фактично позбавило позивача можливості усунути обставини, у зв`язку із якими їй було відмовлено в оформленні посвідки.

Загальне посилання відповідача у рішенні на положення п.п. 9 п. 61 Порядку № 322, не свідчить про обґрунтованість такого рішення, оскільки ставить заявника у стан правової невизначеності щодо підстав відмови у видачі посвідки на тимчасове проживання, що є неприпустимим.

Відсутність позивача за адресою місця проживання, на час здійснення перевірки, не становить факт подання іноземцем завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів, враховуючи, що така інформація відповідає дійсності, наявна у інших поданих позивачем документах та могла бути перевірена у співставленні з іншими джерелами інформації, наявними у розпорядженні підрозділу ДМС.

Як вбачається з копії листа №8010.8.4/64365-22 від 05 грудня 2022 року (а.с.45-46), 01.12.2022 головним спеціалістом відділу супроводу ОСОБА_5 , та головними спеціалістами відділу протидії нелегальної міграції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було проведено виїзну перевірку адреси проживання іноземки зазначеної в заяві-анкеті, а саме: АДРЕСА_2 . За результатами перевірки встановлено, що за вказаною в заяві-анкеті адресою проживання, позивачка не проживає, що підтверджується інформацією, отриманою від мешканця з квартирного приміщення №8, під час виїзду та безпосередньо очного спілкування.

Разом із тим, зі змісту вищевказаного листа не вбачається, в який саме час здійснювався виїзд перевіряючих за адресою місця проживання позивачки, як і не зазначено даних мешканця, який був опитаний.

Суд першої інстанції вірно вказав, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що посадовими особами відповідача дійсно здійснювались телефонні дзвінки на номер позивача з метою встановлення її місця перебування/проживання.

Таким чином матеріали справи не містять належних доказів щодо підтвердження факту подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів.

Жодних доказів на підтвердження обставин, які могли б бути розцінені судом як свідоме подання позивачем свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів відповідачем також не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість тверджень відповідача щодо того, що позивачка за адресою: АДРЕСА_2 виявлена не була, на телефонні дзвінки не відповідала, що може свідчити про факт подання нею неправдивих відомостей при зверненні за оформленням посвідок на тимчасове проживання, що, відповідно, свідчить про протиправність рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 08.12.2022 № 7038 про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у даній справі є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву-анкету № 105131809 від 25.11.2022, разом з поданими документами, про видачу посвідки на тимчасове проживання, з урахуванням висновків суду щодо відсутності факту подання позивачем завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів щодо його фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює відзив на позовну заяву, тобто в ній не наведено норм законодавства, які порушені чи не враховані судом першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію та не спростовано доводів позивача, які стали підставою для задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Центрально - Південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 21.04.2025.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна