Справа № 520/12161/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 р. Справа № 520/12161/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/12161/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у невиплаті пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 року та з 01.03.2024 року з урахуванням проведеної індексації згідно Постанови КМУ від 16.02.2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», Постанови КМУ від 24 лютого 2023 р. № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та Постанови КМУ від 23 лютого 2024 р. № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» без обмеження максимальним розміром;

-зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 року та з 01.03.2024 року без обмеження розміру проведеної індексації згідно Постанови КМУ від 16.02.2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», Постанови КМУ від 24 лютого 2023 р. № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та Постанови КМУ від 23 лютого 2024 р. № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» без обмеження максимальним розміром.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправні дії відповідача, полягають в обмеженні розміру пенсії позивача максимальним розміром, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом задля захисту його прав та інтересів, оскільки, фактично позивачу виплачується пенсія не у повному обсязі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов?язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області які полягають у невиплаті пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 року та з 01.03.2024 року з урахуванням проведеної індексації згідно Постанови КМУ від 16.02.2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», Постанови КМУ від 24 лютого 2023 р. № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та Постанови КМУ від 23 лютого 2024 р. № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» без обмеження максимальним розміром.

Зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 року та з 01.03.2024 року без обмеження розміру проведеної індексації згідно Постанови КМУ від 16.02.2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», Постанови КМУ від 24 лютого 2023 р. № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та Постанови КМУ від 23 лютого 2024 р. № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» без обмеження максимальним розміром.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн (дев?ятсот шістдесят вісім гривень, 96 копійок).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 р. по справі № 520/12161/24 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що пенсія позивача обчислена з грошового забезпечення станом на 01.01.2023р. Оскільки для розрахунку пенсії позивача взято грошове забезпечення станом на 01.01.2023 (тобто пізніше ніж 31.12.2021 та 31.12.2022), підстави для індексації пенсії з 01.03.2022 та з 01.03.2023 відсутні. Вказав, що з 01.03.2024 р. позивачу нараховано і виплачується індексація в розмірі 1500,00 грн. Також зазначив, що встановлення верхньої межі індексації не є тотожним регулюванню саме максимального розміру пенсії. Вказав на ст. 2 Закону України №3668-VI та зазначив, що норми законодавства стосовно обмеження максимального розміру пенсії на момент перерахунку пенсії є чинними, а тому підлягають до застосування всіма юридичними й фізичними особами. Таким чином, на думку апелянта, відсутні законні підстави для виплати позивачу пенсії у більшому, ніж обмеженому розмірі. Розмір пенсії позивача не досягає встановленого законом максимального розміру, та відповідно, не обмежується у зв`язку з чим спір щодо обмеження пенсії максимальним розміром ще не виник, то позовна вимога є передчасною.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначив, що ним не оскаржується застосування обмеження, передбаченого абзацом 2 пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 р. № 168, який не може перевищувати 1500 гривень. Позивачем оскаржується застосування максимального розміру пенсії в 10 прожиткових мінімумів до складових пенсії, зокрема і індексації. Це обмеження перебачено п. 2 Постанови КМУ від 16.02.2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», п. 2 Постанови КМУ від 24 лютого 2023 р. № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та п. 2 Постанови КМУ від 23 лютого 2024 р. № 185, відповідно до яких індексація пенсії проводиться у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.

Вказав, що обмеження розміру індексації розміром 1500 грн. та обмеження індексації максимальним розміром пенсії 10 прожиткових мінімумів це різні правові механізми, врегульовані різними нормами права.

Зазначив, що твердження відповідача про те, що розмір пенсії позивача не досягає встановленого законом максимального розміру, та відповідно, не обмежується у зв`язку з чим спір щодо обмеження пенсії максимальним розміром ще не виник і позовна вимога є передчасною, не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області як отримувач пенсії за вислугою років відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно протоколу перерахунку пенсії, станом на 01.03.2023 р., основний розмір пенсії позивача (65%) складає 21732,75 грн., розмір пенсії з індексацією 26275,34 грн.

Індексація базового ОСНП за 2022 3042,59 грн.,

Індексація базового ОСНП за 2023 1500,00 грн.,

Підсумок пенсії (з надбавками) 26275,34 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії 20930,00 грн.

Відповідно протоколу перерахунку пенсії, станом на 01.03.2024 р., основний розмір пенсії позивача (65%) складає 21732,75 грн, розмір пенсії з індексацією 27775,34 грн.

Індексація базового ОСНП за 2022 3042,59 грн.,

Індексація базового ОСНП за 2023 1500,00 грн.,

Індексація базового ОСНП за 2024 1500,00 грн.,

Підсумок пенсії з надбавками 27775,34 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії 23610,00 грн.

Відповідачем здійснено нарахування індексації згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», проте проведено виплату пенсії з 01.03.2023 та з 01.03.2024 з обмеженням загальної суми щомісячної пенсії максимальним розміром.

Позивач вважаючи, що відповідачем безпідставно обмежено пенсію максимальним розміром, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даній справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року, № 7-рп/2016, та від 12.10.2022 № 3-102/2021. Відповідно, з огляду на встановлені фактичні обставини справи та враховуючи наведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання перерахованої з 01 березня 2024 року пенсії без обмеження максимальним розміром.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов?язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Надаючи оцінку діям відповідача щодо обмеження виплати загальної суми щомісячної пенсії позивача максимальним розміром, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08 липня 2011 року (далі Закон № 3668-VI), максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Закон № 3668-VІ набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, як це передбачено пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Законом № 3668-VI внесено зміни у ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09 квітня 1992 року (далі Закон № 2262-XII), яку викладено в такій редакції: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини цього Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20 грудня 2016 року.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п?ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема, у зв?язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому, Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п?ятою статті 17 Конституції України, які зобов?язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Одночасно, положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суб?єктом владних повноважень, у спірних правовідносинах, було надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI, оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов?язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов?язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов?язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13 лютого 2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18, із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов?язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов?язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що в цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року, № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19, від 27 січня 2022 року у справі № 240/7087/20 та від 17 лютого 2022 року у справі № 640/11168/20.

Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладеною у постанові від 25 січня 2024 року у справі № 300/2754/23.

Також, 12 жовтня 2022 року Конституційний Суд України розглянув справу № 3-102/2021(231/21, 415/21) щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів статті 2 Закону України № 3668-VI (щодо соціальних гарантій для захисників і захисниць України) та ухвалив рішення, яким визнав неконституційними приписи статті 2 Закону України № 3668-VI, що поширюють свою дію на Закон України № 2262-ХІІ, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, що мають бути забезпечені державою відповідно до спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року. Згідно з цим рішенням, приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, визнані неконституційними, втратили чинність з 12.04.2023.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів зазначає, що дії відповідача стосовно обмеження пенсії максимальним розміром з 01.03.2023 р. та з 01.03.2024 р. є протиправними та порушують права позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження в цій частині та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також відхиляє твердження апеляційної скарги про відсутність законних підстав для виплати позивачу пенсії у більшому, ніж обмеженому розмірі, оскільки розмір пенсії позивача не досягає встановленого законом максимального розміру, і відповідно, не обмежується, як таке що спростовується матеріалами справи, зокрема, протоколами перерахунку пенсії ОСОБА_1 станом на 01.03.2023 р. та 01.03.2024 р., відповідно до яких з 01.03.2023 р. підсумок пенсії (з надбавками) 26275,34 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії 20930,00 грн.; з 01.03.2024 р. підсумок пенсії з надбавками 27775,34 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії 23610,00 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для виплати індексації пенсії з 01.03.2022 та з 01.03.2023, оскільки для розрахунку пенсії позивача взято грошове забезпечення станом на 01.01.2023 (тобто пізніше ніж 31.12.2021 та 31.12.2022), колегія суддів зазначає таке.

Підставою подання позову ОСОБА_1 не було питання щодо припинення нарахування (ненарахування) та виплати індексації пенсії з 01.03.2022 та з 01.03.2023 через те, що пенсійним органом для розрахунку пенсії позивача взято грошове забезпечення станом на 01.01.2023 (тобто пізніше ніж 31.12.2021 та 31.12.2022).

Положеннями частини першої статті 308 (межі перегляду судом апеляційної інстанції) КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини п?ятої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції

Таким чином, колегія суддів зазначає, що процесуальним законодавством встановлено відповідні обмеження щодо меж перегляду справи судом апеляційної інстанції, а саме щодо перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Крім того, положеннями частини п?ятої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено пряму процесуальну заборону щодо розгляду апеляційним судом позовних вимог та підстав позову, які не були заявлені в суді першої інстанції.

У справі, що розглядається, позивач не обґрунтовував підстави подання ним позовної заяви встановленням питання правомірності/неправомірності невиплати індексації пенсії з 01.03.2022 та з 01.03.2023, через розрахунок пенсії позивача відповідачем з грошового забезпечення станом на 01.01.2023 (тобто пізніше ніж 31.12.2021 та 31.12.2022), а обґрунтовував свої вимоги щодо застосування максимального розміру пенсії в 10 прожиткових мінімумів до складових пенсії, зокрема і індексації.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб?єктів владних повноважень.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що такий захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб?єктів владних повноважень відбувається з неухильним дотриманням положень чинного процесуального законодавства не лише сторонами у справі, а й адміністративними судами, які зобов?язані дотримуватись вимог Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, щодо меж здійснення ними адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що в силу приписів частин першої та п?ятої статті 308 КАС України щодо встановлених процесуальних меж здійснення перегляду судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення суду першої інстанції в межах заявлених у справі позовних вимог та підстав позову, а тому не надає оцінку доводам апеляційної скарги в частині вимог, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Разом з тим, щодо тверджень апеляційної скарги в частині встановлення верхньої межі суми індексації, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 року та з 01.03.2024 року без обмеження розміру проведеної індексації згідно Постанови КМУ від 16.02.2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», Постанови КМУ від 24 лютого 2023 р. № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та Постанови КМУ від 23 лютого 2024 р. № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» без обмеження максимальним розміром.

Проте, в позовній заяві ОСОБА_1 відсутні доводи щодо зобов?язання пенсійного органу здійснити нарахування і виплату пенсії без обмеження розміру проведеної індексації згідно Постанови КМУ від 16.02.2022 року №118, Постанови КМУ від 24 лютого 2023 р. № 168 та Постанови КМУ від 23 лютого 2024 р. № 185. Зокрема, позивач, обґрунтовуючи свою позицію, зазначає, що відповідачем нараховано індексацію згідно Постанови КМУ від 16.02.2022 року №118 в розмірі 3042,59 грн., Постанови КМУ від 24 лютого 2023 р. № 168 в розмірі 1500 грн. та Постанови КМУ від 23 лютого 2024 р. № 185 в розмірі 1500 грн., однак фактично нарахована індексація не виплачується та наголошує на тому, що ГУПФУ не має законних підстав обмежувати розмір пенсії позивачу з урахуванням індексації та доплат максимальним розміром.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу, позивач також вказує, що ним не оскаржується застосування обмеження розміру індексації 1500 грн., передбаченого абзацом 2 пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 р. № 168. Позивачем оскаржується застосування максимального розміру пенсії в 10 прожиткових мінімумів до складових пенсії, зокрема й індексації.

Таким чином, суд першої інстанції фактично вийшов за межі позовних вимог, зобов?язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023, 01.03.2024 без обмеження розміру проведеної індексації згідно Постанови КМУ від 16.02.2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», Постанови КМУ від 24 лютого 2023 р. № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та Постанови КМУ від 23 лютого 2024 р. № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб?єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб?єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб?єкта владних повноважень протиправними та зобов?язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб?єкта владних повноважень протиправною та зобов?язання вчинити певні дії; тощо.

Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб?єкта владних повноважень зазначається обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Пунктами 1, 8 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Позивач особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», а також суб?єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

З аналізу вищевказаних норм законодавства можна дійти висновку, що право на звернення до суду мають особи, права, свободи та інтереси яких порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб?єкта владних повноважень на момент звернення. Особа, яка звертається до адміністративного суду за захистом самостійно визначає спосіб, передбачений статтею 5 КАС України, та обґрунтовує у позовній заяві заявлені вимоги, задоволення яких повинно призвести до поновлення прав, свобод та інтересів.

Відповідно до усталеної судової практики обов?язковою умовою надання правового захисту судом є наявність порушення суб?єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду; порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка безпосередньо або через представника стверджує про їх порушення; вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача; під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а та постанови Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 640/14623/20, від 18 березня 2021 року у справі № 826/3932/17, від 19 травня 2021 року у справі № 826/13229/16 та ін.).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб?єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб?єктів владних повноважень.

Вихід за межі позовних вимог обмежений імперативними вимогами процесуального законодавства.

Разом з тим, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що пенсійним органом нараховано позивачу індексацію пенсії відповідно до Постанов КМУ №118, №168, №185. Відповідно до протоколу перерахунку пенсії з 01.03.2024 р. позивачу нараховано індексацію базового ОСНП за 2022 3042,59 грн., індексацію базового ОСНП за 2023 1500,00 грн., індексацію базового ОСНП за 2024 1500,00 грн.,

Встановлене абз. 2 п.10 Постанови КМУ від 24 лютого 2023 р. № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», абз 2 п. 3 Постанови від 23 лютого 2024 р. № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» обмеження максимальної суми індексації пенсії в розмірі 1500 грн. у період спірних правовідносин відповідає приписам чинного правового регулювання, зокрема, з урахуванням норм п.8 розд. «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», п. 6 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Суд зазначає, що якщо сума індексації пенсії в результаті проведеного перерахунку перевищує 1500 грн., доплата до пенсії встановлюється у межах граничної суми 1500 грн.

При цьому, колегія суддів зауважує, що встановлення верхньої межі суми індексації не є тотожним регулюванню саме максимального розміру пенсії.

Отже, з 01.03.2023 та з 01.03.2024 позивачу підвищено пенсію на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 Постанови №168, пунктом 1 Постанови №185 у межах граничної суми збільшення, а саме на 1500 грн., у зв?язку із чим індексація проведена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області із дотриманням вимог чинного законодавства.

Аналогічний висновок сформульований Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постанові від 07.06.2024 року у справі №420/25804/23, від 21.06.2024 року у справі №620/13042/23, від 26.06.2024 року у справі №580/9314/23, 23.12.2024 по справі №240/30181/23, від 27.01.2025 року по справі №160/2039/24.

Враховуючи викладене вище, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 р. підлягає скасуванню в частині зобов?язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 року та з 01.03.2024 року без обмеження розміру проведеної індексації згідно Постанови КМУ від 16.02.2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», Постанови КМУ від 24 лютого 2023 р. № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та Постанови КМУ від 23 лютого 2024 р. № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обставини, досліджені та перевірені судом та не впливають на висновки суду.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 по справі № 520/12161/24 - скасувати в частині зобов?язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 року та з 01.03.2024 року без обмеження розміру проведеної індексації згідно Постанови КМУ від 16.02.2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», Постанови КМУ від 24 лютого 2023 р. № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та Постанови КМУ від 23 лютого 2024 р. № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році».

Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 р. по справі № 520/12161/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій