Справа № 200/6788/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року справа №200/6788/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Матвійчука Володимира Валерійовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року (повне судове рішення складено 04 грудня 2024 року) у справі № 200/6788/24 (суддя в І інстанції Галатіна О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправною бездіяльність, скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють.

Згідно змісту позовних вимог, позивач надав до відповідача рапорт про звільнення зі служби за підпунктом и пункту 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1997 № 114, а саме - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Однак, відповідач рапорт позивача проігнорував і залишив без реалізації. Натомість за два місяці після подачі рапорту від 17.06.2024 позивача було звільнено зі служби у відповідача, однак не через сімейні обставини, як цього просив позивач, а у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного, як зазначено в преамбулі до наказу відповідача від 28.08.2024 № 1219 о/с, відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. При цьому посилання на конкретний акт законодавства, яким передбачено підставу для звільнення, в наказі відповідача від 28.08.2024 № 1219 о/с не наведено. В якості підстави для звільнення вказано інший наказ відповідача від 09.08.2024 № 196.

Позивач наголошує, що має право бути звільненим саме за вищевказаними підставами та, враховуючи, що має достатню вислугу для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, просив:

визнати протиправною бездіяльність Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють щодо не розгляду по суті рапорту інспектора взводу № 1 роти № 3 штурмового батальйону № 2 полку управління поліції особливого призначення № 3 ДПОП ОШБ ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про звільнення від 17.06.2024;

наказ Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.08.2024 № 196 про застосування до інспектора взводу № 1 роти № 3 штурмового батальйону № 2 полку управління поліції особливого призначення № 3 ДПОП ОШБ ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) дисциплінарного стягнення - визнати протиправним та скасувати в частині, що стосується саме ОСОБА_1 ;

наказ Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.08.2024 №1219 о/с По особовому складу стосовно звільнення інспектора взводу № 1 роти № 3 штурмового батальйону № 2 полку управління поліції особливого призначення № 3 ДПОП ОШБ ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію України визнати протиправним та скасувати в частині підстави звільнення;

зобов`язати Департамент поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють внести зміни до наказу від 28.08.2024 №1219 о/с По особовому складу стосовно звільнення інспектора взводу № 1 роти № 3 штурмового батальйону № 2 полку управління поліції особливого призначення № 3 ДПОП ОШБ ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), а саме: установити, що підставою звільнення є сімейні обставини та інші поважні причини, а також рапорт ОСОБА_1 від 17.06.2024;

зобов`язати Департамент поліції особливого призначення ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням через сімейні обставини та інші поважні причини у розмірі 2,5 місячного грошового забезпечення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції розглянув по суті лише одну позовну вимогу про оскарження бездіяльності відповідача, який не розглянув рапорт позивача по суті, а всі інші позовні вимоги відхилив, тому позивач вважає такий висновок суду протиправним. На думку апелянта, підстав для дисциплінарної відповідальності позивача не існує.

Суд І інстанції вважав правомірною бездіяльність відповідача щодо ігнорування рапорту на звільнення, стверджуючи, що відповідач отримав рапорт надто пізно. Однак, суд І інстанції не надав правової оцінки обставинам, через які відповідач отримав рапорт із запізненням. Адже відповідач умисно ухилився від отримання рапорту нарочно, створюючи умови, за яких до нього просто неможливо «достукатися». Відповідно, у який би спосіб позивач не намагався передати відповідачу рапорт, цей рапорт завжди був би вручений невчасно: адже саме відповідач вирішує, коли та в який спосіб він прийматиме, якою вхідною датою реєструватиме документи та коли їх розглядатиме. Тобто, з боку відповідача має місце безмежна можливість для зловживання своїми правами, у той час як позивач як найманий працівник завідомо поставлений у гріші умови, не має жодного засобу впливу на відповідача і жодного способу примусити його отримати документи у день їх складення, чи принаймні перш, аніж стане надто пізно.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

ОСОБА_1 , з 2014 року проходив службу в органах Національної поліції України, зокрема у Департаменті поліції особливого призначення Об`єднаній штурмовій бригаді Національної поліції України Лють на посаді рядового складу, а саме: інспектора взводу № 1 роти № 3 штурмового батальйону № 2 полку управління поліції особливого призначення № 3, на яку його було призначено наказом відповідача від 17.05.2024 №797 о/с.

Згідно свідоцтв про народження НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 позивач є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно.

Як не заперечується сторонами, позивач подав відповідачу рапорт від 17.06.2024 про звільнення зі служби за підпунктом и пункту 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1997 № 114, а саме - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Суд звертає увагу, що доказів надання відповідачу цього рапорту саме 17.06.2024 останній не містить, як не містять таких доказів і матеріали справи.

Згідно наказу відповідача від 28.08.2024 № 1219 о/с, відповідно до Закону України Про Національну поліцію звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини першої статті 77 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0115620), інспектора взводу № 1 роти № 3 штурмового батальйону № 2 полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення ІНФОРМАЦІЯ_1 із 29.08.2024 із виплатою компенсації.

Листом відповідача від 17.07.2024 доведено до відома ОСОБА_5 , що так як рапорт від 17.06.2024 про звільнення зі служби в поліції із 17.06.2024 надійшов до ДПОП ОШБ Лють 25.06.2024, то він залишився без реалізації, про що позивача було проінформовано листом від 04.07.2024 № 4418-2024.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про національну поліцію" (Закон №580).

Частиною 1 статті 1 Закону №580-VIІI передбачено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Положеннями частини 1 статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону №580-VІІІ поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частинами 1-2 статті 59 Закону № 580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За приписами ч.ч. 3-4 ст. 59 Закону № 580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

За змістом пункту 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Приписами ч.ч. 2-3 статті 77 Закону №580-VIII визначено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Більш детального урегулювання питання звільнення за власним бажанням Закон України "Про Національну поліцію" не визначено.

Отже, з аналізу положень Закону України Про Національну поліцію видно, що вказаним нормативно-правовим актом не урегульовано процедуру та порядок звільнення особи за власним бажанням, зокрема, строки попередження працівником про таке звільнення та строки прийняття відповідного рішення про звільнення.

Відсутнє правове врегулювання вказаного питання і в затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877 Положенні про Національну поліцію.

Разом з тим, розділом XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що Національна поліція України є структурою Міністерства внутрішніх справ і в питаннях своєї діяльності та проходження служби поліцейськими керується в тому числі і нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ.

Таким чином, нормативно-правові акти, які прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про неї, мають застосовуватися, як норми спеціального права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів.

Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення № 114).

Отже, спеціальним актом законодавства, нормами якого врегульовані спірні правовідносини та чинним на час їх виникнення є Положення № 114.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 22.10.2019 у справі № 804/4997/17.

Крім того, як зазначив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 30.09.2020 по справі № 826/16621/17 та від 24.01.2019 по справі № 817/981/17, "приписи Положення №114 у частині звільнення за власним бажанням не суперечать вимогам Закону №580-VIII, а лише встановлюють певні конкретизовані гарантії для осіб, що проходять службу, у разі звільнення за власним бажанням".

Вказане виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів КЗпП України, зокрема статті 38, з підстав поширення дії останнього лише за умови неврегульованості вказаних питань нормами спеціального законодавства.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.02.2021 у справі № 826/10404/16.

Відповідно п. 1 Розд. І Положення № 114, це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки. До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Як визначено пп. є, и п. 63 Положення № 114, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): за порушення дисципліни та через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України відповідно.

Згідно п. 68 Положення № 114, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

За змістом пункту 8 Положення № 114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема: за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

У межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника поліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Відповідну правову позицію висловлював Верховний Суд у постановах від 31 січня 2024 року № 520/16737/21, від 12 серпня 2019 року у справі №810/3376/16, від 05 вересня 2019 року у справі №820/5844/16, від 22 жовтня 2019 року у справі №804/4997/17, від 22 листопада 2019 року у справі №813/740/17, від 20 грудня 2019 року у справі №826/375/17, від 05 лютого 2020 року у справі №819/744/16, від 20 травня 2020 року у справі №804/868/16, від 30 вересня 2020 року у справі №826/16621/17, від 14 січня 2021 року у справі №822/1093/18, від 09 лютого 2021 року у справі №826/10404/16, від 23 червня 2021 року у справі №813/740/17, від 11 серпня 2021 року у справі №826/7075/16, які по суті основуються на правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 24 червня 2014 року у справі №21-241а14.

Резюмуючи зазначене, суд наголошує, що належною процедурою дострокового звільнення є не тільки надання особою рапорту із визначеною датою звільнення, але й погодження такого рапорту уповноваженим органом.

Разом з цим, як вже було вказано вище, рапорт позивача від 17.06.2024 щодо звільнення з 17.06.2024 не містить доказів його надання саме цією датою, натомість з листа відповідача від 17.07.2024 вбачається, що рапорт надійшов до ДПОП ОШБ Лють 25.06.2024, а відтак, враховуючи, що бажана дата звільнення позивача вже минула, залишився без реалізації, про що позивача було проінформовано листом від 04.07.2024 № 4418-2024.

Тобто, рапорт Гаталевича Миколи Володимировича від 17.06.2024 про звільнення в розумінні Порядку № 114 погоджений не був саме через те, що був наданий вже після бажаної дати звільнення.

Враховуючи визначені обставини, суд вважає, що рапорт позивача про звільнення з 17.06.2024, який було отримано відповідачем 25.06.2024 та внаслідок чого не погоджено, не був розглянутий по суті правомірно.

Посилання апелянта на те, що відповідачем не приймався рапорт нарочно, не підкріплені жодним доказом. В свою чергу, в матеріалах службового розслідування позивачем зазначалось про направлення такого рапорту листом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють щодо не розгляду по суті рапорту інспектора взводу № 1 роти № 3 штурмового батальйону № 2 полку управління поліції особливого призначення № 3 ДПОП ОШБ ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про звільнення від 17.06.2024 задоволенню не підлягають.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, в цій частині рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Щодо решти позовних вимог, за висновком місцевого суду, вони задоволенню не підлягають як похідні.

Проте, із таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Відповідно до пункту 23 частини 1 статті 4 КАС похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права.

Однак, оскарження дисциплінарного стягнення було самостійною, основною вимогою, а не похідною.

Позивач просив: - наказ ДЕПАРТАМЕНТУ ПОЛІЦІЇ ОСОБЛИВОГО ПРИЗНАЧЕННЯ «ОБ`ЄДНАНА ШТУРМОВА БРИГАДА НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 09.08.2024 № 196 про застосування до інспектора взводу № 1 роти № 3 штурмового батальйону № 2 полку управління поліції особливого призначення № 3 ДПОП «ОШБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) дисциплінарного стягнення - визнати протиправним та скасувати в частині, що стосується саме позивача;

- Наказ ДЕПАРТАМЕНТУ ПОЛІЦІЇ ОСОБЛИВОГО ПРИЗНАЧЕННЯ «ОБ`ЄДНАНА ШТУРМОВА БРИГАДА НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 28.08.2024 №1219 о/с «По особовому складу» стосовно звільнення інспектора взводу № 1 роти № 3 штурмового батальйону № 2 полку управління поліції особливого призначення № 3 ДПОП «ОШБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію України» визнати протиправним та скасувати в частині підстави звільнення.

Задоволення цієї вимоги ніяк не залежало від вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду по суті рапорту про звільнення за сімейними обставинами. Адже єдиною підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є саме вчинення дисциплінарного проступку, і відповідно саме це питання становить основу предмета доказування.

Отже, рішення місцевого суду в цій частині не можна визнати обґрунтованим, тому апеляційний суд цією постановою вирішує по суті такі вимоги позивача.

Відповідачем надано матеріали службового розслідування та оскаржувані накази, з яких встановлено наступне.

З матеріалів службового розслідування вбачається, що 21.06.2024 приблизно об 11:30, знаходячись на пункті постійної дислокації штурмового батальйону № 2 УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» в м. Полтава старшим інспектором з особливих доручень відділу проведення спеціальних операцій УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» майором поліції ОСОБА_6 до задіяних поліцейських роти № 3 штурмового батальйону № 2 УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» був доведений наказ ДПОП «ОШБ «Лють» від 21.06.2024 № 198ДСК, які повинні бути залучені до оперативної зони ведення бойових дій та відряджені до Донецької області для виконання бойових (спеціальних) завдань. Після доведення вищезазначеного наказу інспектор взводу № 1 роти № 3 штурмового батальйону № 2 УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старший лейтенант поліції ОСОБА_1 повідомив, що зміст доведеного наказу йому зрозумілий, але він відмовляється його виконувати.

Опитаний в ході службового розслідування ОСОБА_1 пояснив, що він відмовився виконувати наказ ДПОП «ОШБ «Лють» від 21.06.2024 № 198ДСК у зв`язку з тим, що 04.03.2024 був виведений поза штат та повідомлений про можливе наступне звільнення. Також він повідомляє, що він є батьком багатодітної сім`ї та хотів продовжити проходити службу за місцем проживання, а саме, в ГУНП в Київській області, про що подавав відповідний рапорт. Пізніше ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення з Національної поліції України. Про бажання звільнитись з Національної поліції України було зареєстроване звернення на гарячу лінію МВС.

Дисциплінарна комісія звернула увагу на те, що поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника.

Враховуючи викладене, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що поліцейським ОСОБА_1 під час дії воєнного стану грубо порушена службова дисципліна. Такі дії, на переконання дисциплінарної комісії, підривають довіру до поліцейських, як до носіїв влади, адже зухвале ставлення до вказівок керівництва принижує високе звання поліцейського та викликає сумнів у високих моральних якостях та самосвідомості їх як поліцейських.

Проаналізувавши зібрані під час проведення службового розслідування матеріали в їх сукупності комісією встановлено, що в діях ОСОБА_1 вбачаються порушення вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 4 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що виразилось у невиконанні наказу ДПОП «ОІНБ «Лють» від 21.06.2024 № 198ДСК.

ОСОБА_1 , як поліцейський, зобов`язаний неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, бути вірними Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, а також, утримуватися від дій, які підривають авторитет Національної поліції України.

Таким чином, вчинені ОСОБА_1 дії свідчать про відсутність у нього високої свідомості, недотримання законодавства та призводить до приниження авторитету поліції. Такі дії не можна вважати гідними посади поліцейського та їхні особисті дані не можна вважати такими, що сприяють посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України, оскільки поліцейські власним прикладом та поведінкою зобов`язані зміцнювати авторитет закону серед громадян та неухильно його дотримуватись.

Запропоновано застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють від 09.08.2024 № 196 застосовано до інспектора взводу № 1 роти № 3 штурмового батальйону № 2 полку управління поліції особливого призначення № 3 ДПОП ОШБ ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Департаменту поліції особливого призначення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.08.2024 №1219 о/с По особовому складу інспектора взводу № 1 роти № 3 штурмового батальйону № 2 полку управління поліції особливого призначення № 3 ДПОП ОШБ ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції із 29 серпня 2024 року за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію України.

Надаючи оцінку оскаржуваним наказам відповідача, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визначено одним з обов`язків громадян України.

Згідно наказу Національної поліції України від 23.02.2022 № 171, виданого на підставі Указу Президента України «Про введення надзвичайного стану в Україні», особовий склад органів, підрозділів та установ поліції на час дії правового режиму надзвичайного стану переведено на посилений варіант службової діяльності.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено правовий режим воєнного стану (який неодноразово продовжувався і діє до теперішнього часу), а військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.2023 № 30 «Про утворення територіального органу Національної поліції» утворений як юридична особа публічного права міжрегіональний територіальний орган Національної поліції - Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відповідно до наказів Національної поліції України від 27.01.2023 № 54 «Про затвердження Змін до Структури територіальних органів поліції» та № 55 «Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції» затверджені зміни до Структури територіальних органів поліції та затверджений штат ДПОП «ОШБ «Лють», як міжрегіонального територіального органу Національної поліції України, в структуру якого увійшов створений полк управління поліції особливого призначення № 3 ДПОП «ОШБ «Лють».

Наказом Національної поліції України від 16 квітня 2024 року № 403 «Про деякі питання організації діяльності Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » передбачена участь поліцейських в обороні України відповідно до Закону України «Про оборону України» шляхом безпосереднього ведення бойових дій за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, під час дії правового режиму воєнного стану в ході відсічі збройної агресії проти України.

Після введення правового режиму воєнного стану поліцейські фактично усіх територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції, усвідомлюючи свою високу відповідальність за виконання покладених на поліцію завдань із забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, які присягнули вірно служити Українському народові, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, стали на захист Вітчизни та життя, здоров`я і благополуччя співвітчизників.

Проаналізувавши норми законодавства щодо обов`язків та відповідальності поліцейських, слід зазначити, що:

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до пункту 1 статті 4 розділу і Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень (пункт 2 статті 4 Дисциплінарного статуту). Відповідно до пункту 3 статті 4 Дисциплінарного статуту, наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 1 розділу І Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції та законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Відповідно до пункту 3 статті 1 розділу І Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, серед іншого, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо та вправно служити народові України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, видані в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.

Частиною 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки». З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушенням Присяги слід розуміти скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього, як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно. Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

При цьому інститут Присяги поліцейського вже сам по собі призначений імперативно забезпечити зразкове та бездоганне дотримання публічним службовцем - поліцейським закону, як у повсякденній службовій, так і позаслужбовій (приватній) діяльності. Також, згідно частини 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» інститут Присяги поліцейського забезпечує необхідність виконання завдань поліції безперервно та незалежно від дії будь-яких факторів, адже жодних виключень із загального правила законом не передбачено.

Таким чином, аналіз приведених норм права доводить, що працівники поліції мають спеціальний статус та, приймаючи присягу, працівник поліції взяв на себе підвищені вимоги, які пред`являються до них при проходженні служби і яких вони повинні дотримуватися, де за порушення вимог чинного законодавства передбачена дисциплінарна відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Частиною 3 статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

зауваження;

догана;

сувора догана;

попередження про неповну службову відповідність;

пониження у спеціальному званні на один ступінь;

звільнення з посади;

звільнення із служби в поліції.

Відповідно до частини 7 статті 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Згідно з частиною 3 статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Також, статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Відповідно до пункту другого розділу І Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом МВС України від 02.08.2017 № 672 (далі - Інструкція) службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби. Пунктом першим розділу II Інструкції передбачено, що при направленні поліцейського у службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до розподілу функціональних обов`язків (посадових інструкцій).

Інструкцією з оформлення документів у системі МВС України, затвердженої наказом МВС України від 27.07.2012 № 650 встановлено, що наказ є основним розпорядчим документом, який видає керівник підприємства, установи, організації на основі єдиноначальності і який містить індивідуальні приписи або правові норми з питань внутрішньо-організаційної діяльності, адресовані підпорядкованим органам і працівникам.

З огляду на викладене, дисциплінарна комісія дійшла до висновку, що службове відрядження поліцейських оформлюється виключно письмовим наказом керівника. Водночас, матеріали службового розслідування містять фактичні та об`єктивні дані щодо наявності такого наказу, за яким ОСОБА_1 підлягає відрядженню.

Надаючи правову оцінку наявним у матеріалах службового розслідування відомостям та доказам, дисциплінарною комісією встановлено, що у діях ОСОБА_1 присутні ознаки дисциплінарного проступку, що виразились у відмові бути направленими у службове відрядження до Донецької області та ігноруванні вимог відповідного наказу.

Погоджуючись із висновками дисциплінарної комісії щодо вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за який до нього обґрунтовано застосовано такий захід стягнення як звільнення зі служби в поліції, апеляційний суд також зауважує, що поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника.

Подання рапорту на звільнення, за яким уповноваженим керівництвом не прийнято позитивного рішення, не звільняє позивача від виконання службових обов`язків.

Згідно з частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем доведена правомірність своїх дій та рішень, у зв`язку із чим позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Матвійчука Володимира Валерійовича задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі № 200/6788/24 змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови, а в іншій частині - залишити без змін.

Повне судове рішення 17 квітня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук