Справа № 161/2309/25
Суддя: Антіпова Т. А.
Дата ухвалення: 2025-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/2309/25
Провадження № 2-а/161/66/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі: головуючого судді Антіпової Т.А., за участю секретаря судового засідання Семенової І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, в залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №1255 ЛРТЦК за справою про адміністративне правопорушення від 23.12.2024р,-

В С Т А Н О В И В:

04.02.2025 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 , у справі про адміністративне правопорушення № 1255 від 23.12.2024 року відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, а провадження закрити, в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, стягнути судові витрати по справі. Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовною заявою про оскарження постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП.

В обґрунтування вимог зазначає про те, що12.12.2024р. відповідачем щодо позивача складено протокол про адміністративне правопорушення №1275 за ч.3 ст.210 КУпАП. В протоколі зазначено, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ст. 210 КУпАП (без конкретизації яка частина статті), а в постанові №1255 від 23.12.2024р. зазначено що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

23.12.2024р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 складено постанову за справою про адміністративне правопорушення №1255, яким накладено на позивача штраф у сумі 17000,00 грн. і на підставі ч. 2 ст. 210 КУпАП у порядку примусового виконання постанови зазначено, що у разі несплати штрафу, буде стягнуто з позивача у порядку примусового виконання рішення органами ДВС штраф у подвійному розмірі 34 000,00 грн.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, громадянин ОСОБА_1 , 1979 року народження, не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_2 про наявність водійського посвідчення, чим порушив вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби», пп. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ч.10 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.3 ст.210 КУпАП.

Вважаємо, що відповідач при винесені постанови по справі про адміністративне правопорушення, не врахував той факт, що позивач перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 та вчасно оновив свої дані ( 15.07.2024р.), є зареєстрований у Єдиному державному демографічному реєстрі, реєстрі державної міграційної служби, Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань як фізична особа-підприємець, реєстрі платників податків, Єдиному державному реєстрі транспортних засобів та Реєстрах сервісів МВС, включно щодо реєстрації відомостей отримання посвідчень водія.

Відповідачем не було вжито всіх заходів до повного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи, зокрема, не надано доказів, що відповідач вчинив дії по перевірці даних позивача, шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями яких є державні органи. Жодних доказів неможливості отримання інформації з державних реєстрів відповідачем до постанови не долучено.

Відповідач не надав можливість позивачу бути присутнім при розгляді справи, подати додаткові докази та мати захисника. Копію оскаржуваної постанови відповідач позивачу не направляв. Про існування цієї постанови позивач дізнався лише після отримання відповіді на адвокатський запит представником позивача засобами електронного зв`язку 27.01.2024р., у зв`язку із чим строки оскарження постанови підлягають поновленню.

Вважає, що прийняття вказаної постанови є незаконним та протиправним, прийнятим з грубим порушенням вимог КУпАП, та підлягає скасуванню з підстав викладених у позовній заяві.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.02.2025 року у вказаній справі було поновлено строк звернення до суду з позовною заявою про оскарження постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 , відкрито провадження та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 45).

06.03.2025 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача, в якому зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 не визнає вказаний позов з посиланням на те, що 12 грудня 2024 року працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено, що гр. ОСОБА_1 порушено правила військового обліку, а саме: пп. 10-1 п.1 правил, в результаті чого, головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення №1275 від 12.12.2024.

У ІНФОРМАЦІЯ_5 відсутня можливість шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами отримати інформацію про водійське посвідчення позивача. Таким чином, ОСОБА_1 не виконав вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку».

ОСОБА_1 було ознайомлено з положеннями ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, а також вручено копію протоколу, що підтверджується підписом позивача.

У зв`язку із неможливістю здійснення розгляду справи 16.12.2024 гр. ОСОБА_1 було повідомлено під підпис, що розгляд справи відбудеться 23.12.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 . На розгляд справи ОСОБА_1 23.12.2024 не прибув. 27.12.2024 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Оскільки заява про відкладення розгляду справи надійшла до ІНФОРМАЦІЯ_5 27.12.2024, розгляд вищезазначеної справи було проведено без участі ОСОБА_1 , про що було зазначено у постанові про притягнення до адміністративної відповідальностя.

ІНФОРМАЦІЯ_2 було допущено технічну описку в нумерації постанови та зазначено «1255» замість «1275».

Звертають увагу суду на той факт, справи про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності є типовими та такими, що не потребують значних часових затрат зі сторони адвоката. Тому, сума витрат на правничу допомогу, зазначена у позовній заяві є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

За вказаних обставин, викладених у відзиві, враховуючи, що гр. ОСОБА_1 не було уточнено всі необхідні дані, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі, виходячи з обставин викладених у відзиві.

18.03.2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що заперечення відповідача позивач вважає необґрунтованими з огляду на наступне. Норма ст.210-1 КУпАП є бланкетною, та відсилає до іншого законодавства, яке зокрема регулює порядок проведення мобілізації.

Відповідно до примітки ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Отже, законодавець чітко визначив умову, за якої положенняст.210-1 КУпАП не застосовуються за відсутності можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних держателями (розпорядниками) яких є державні органи.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» держателем Реєстру є Міністерство оборони України (надалі за текстом - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (надалі за текстом - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.

Згідно з ч.3 ст.14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників військовозобов`язаних та резервістів »актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною. Цією нормою передбачено перелік державних органів, від яких Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді персональні відомості призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Електронна інформаційна взаємодія, зокрема й надання відповідних відомостей, між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною, здійснюється відповідно до законів України «Про публічні електронні реєстри», «;Про розвідку» та в порядку, визначеному Держателем Реєстру спільно з відповідним державним органом.

Згідно Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №22-97VI «персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, як ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована;»

Відповідач мав і має можливості отримати персональні дані позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

За таких умов будь-яке застосування штрафу відповідачем щодо позивача на підставі ст. 210 КУпАП України є незаконною, оскільки прямо порушує імперативну абсолютно-визначену норму примітки до цієї статті.

Як вбачається з посвідчення водія Серія НОМЕР_1 , яке було отримано позивачем, дата його видачі 01.08.2008 р. Разом з тим, порушення про яке зазначає відповідач в своєму протоколі - «Громадянин ОСОБА_1 , не здійснив уточнення персональних даних у визначений термін, а саме: не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_2 про наявність водійського посвідчення, чим порушив вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих положень питань проходження військової служби» способів, пп. 10-1, п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Водночас, звертають увагу на наступне: правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, на які посилається відповідач було затверджено Постановою КМУ № 1487 від 13.12.2022. Тобто, вже після отримання позивачем посвідчення водія. Разом з тим, в період отримання посвідчення водія позивачем діяв зовсім інший нормативний акт - положення про військовий облік військовозобов`язаних і призовників (затверджене Постановою КМУ від 9 червня 1994 р. № 377- в якому загалі був відсутній такий обов`язок як повідомляти РВК (ТЦК та СП) про отримання військовозобов`язаним посвідчення водія.

Отже, строк притягнення його до відповідальності, з урахуванням ст. 38 КУпАП вже минув.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем в постанові не наведеного жодного доказу, які б підтверджували факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст.210 КУпАП. Вказане означає, що оскаржувані постанова є протиправною та підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210 КУпАП

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , який є позивачем по справі, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 як військовозобов`язаний.

12 грудня 2024 року головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_5 працівником ЗСУ ОСОБА_3 було складено протокол № 1275 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 . Як вбачається із змісту протоколу, що ОСОБА_1 не здійснив уточнення персональних даних у термін, визначений ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», а саме станом на 12 грудня 2024 року не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_2 про наявність у нього посвідчення водія, чим порушив ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» та п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Своїми діями вчинив порушення, передбачене, ч. 3 ст. 210 КУпАП (а.с. 15).

Також судом встановлено, що 23 грудня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 полковником ОСОБА_2 було винесено у відношенні ОСОБА_1 постанову за справою про адміністративне правопорушення № 1255, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. (а.с. 16).

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, що ОСОБА_1 не здійснив уточнення персональних даних у визначений термін, а саме не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_2 про наявність у нього посвідчення водія, чим порушив ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» та п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (так у постанові) та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за № 36/41381 (далі Інструкція).

Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту своїх прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

Згідно п. 3 Розділу ІІ Інструкції, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до п. 6 Розділу ІІ Інструкції, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Відповідно до абз. 2 ч. 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану:

у разі залишення свого місця проживання стати в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти СБУ - в Центральному управлінні або регіональних органах СБУ, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідним підрозділам розвідувальних органів);

мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон;

уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 1 статті 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 3 статті 210 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Примітка. Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Оскаржувана постанова за справою про адміністративне правопорушення № 1255 від 23 грудня 2024 року містить відомості щодо єдиного діяння, що фактично ставиться у провину ОСОБА_1 , а саме нездійснення уточнення персональних даних у визначений термін, а саме неповідомлення ІНФОРМАЦІЯ_5 про наявність у нього посвідчення водія.

Суд звертає увагу на наступні обставини.

Як вбачається із змісту письмових матеріалів справи, а саме з витягу з додатку Резерв+, що ОСОБА_1 своєчасно, а саме 15 липня 2024 року виконав свій обов`язок щодо уточнення персональних даних (а.с. 14). Суб`єктом владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначена обставини частково визнана, оскільки у протоколі № 1275, оскаржуваній постанові № 1255 та відзиві зазначається виключно про нездійснення позивачем уточнення персональних даних в частині неповідомлення ІНФОРМАЦІЯ_5 саме про наявність у нього посвідчення водія.

Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону України «Про єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості:

1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до п. 27 ч. 1 статті 7 Закону України «Про єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать реквізити посвідчення водія (серія, номер, дата видачі, орган, що видав, строк дії, категорія).

Таким чином, відомості щодо реквізитів посвідчення водія (серія, номер, дата видачі, орган, що видав, строк дії, категорія) є персональними даними військовозобов`язаного в розумінні Закону України «Про єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Правил військового обліку.

Однак, у відповідності до ч. 3 статті 13 Закону України «Про єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до Реєстру вносяться відомості, визначені статтею 6 цього Закону, одержані від призовників, військовозобов`язаних та резервістів або шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 статті 14 Закону України «Про єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Відповідно до п. 10 ч. 3 статті 14 Закону України «Про єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді від Міністерства внутрішніх справ України та інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 15, 15-1, 20, 20-1, 21, 24, 26, 27, 32 частини першої статті 7 цього Закону.

Таким чином, суд констатує, що положеннями п. 10 ч. 3 статті 14 Закону України «Про єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» закріплено право і можливість ІНФОРМАЦІЯ_5 як органу Реєстру (в розумінні ч. 8 статті 5 вказаного Закону) одержання в електронному вигляді від Міністерства внутрішніх справ України та інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України відомостей щодо, в тому числі, п. 27 частини першої статті 7 цього Закону а саме реквізитів посвідчення водія (серія, номер, дата видачі, орган, що видав, строк дії, категорія.

Внаслідок чого, твердження представника відповідача щодо відсутності можливості в ІНФОРМАЦІЯ_5 отримати інформацію щодо наявності в ОСОБА_1 посвідчення водія та реквізитів завідомо не відповідають дійсності, та суперечать положенням Закону України «Про єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».

Сама по собі відсутність в ІНФОРМАЦІЯ_5 відомостей щодо наявності у ОСОБА_1 посвідчення водія та його реквізитів жодним чином не свідчить про неможливість отримання таких відомостей в порядку, передбаченому ст.ст. 13, 14 Закону України «Про єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».

Також суд звертає увагу, що під час складання протоколу № 1275, ОСОБА_1 надав пояснення щодо можливості отримання інформації щодо наявності у нього та реквізитів посвідчення водія саме через базу даних Міністерства внутрішніх справ України, однак начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 полковником ОСОБА_2 під час винесення оскаржуваної постанови належної уваги на зазначені обставини звернуто не було.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства Українив адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На переконання суду, встановлені в ході розгляду справи обставини, у своїй сукупності свідчать про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що будь-які докази, що підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП суду не надані, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях останнього події та складу інкримінованого правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем було сплачено судовий збір на суму 605,60 гривень (а.с. 1). При цьому, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судових витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Стороною позивача разом з позовною заявою подано до суду докази щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу на суму 4 500,00 гривень та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (а.с 34-39).

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката Жегестовської К.Г. суд вважає повністю співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Твердження представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у зв`язку з типовістю вказаної справи та відсутністю протиправних дій з боку суб`єкта владних повноважень не розцінюються судом як належне клопотання про зменшення розміру витрат, у зв`язку з повною необґрунтованістю, та до уваги не приймається.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 було понесено та документально підтверджено судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 500,00 гривень. При цьому, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному об`ємі. Отже, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачаза рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 500,00 гривень.

На підставі ст.ст. 210-1, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №1255 ЛРТЦК за справою про адміністративне правопорушення від 23.12.2024 року - задовольнити.

Постанову№ 1255 від 23.12.2024 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. - визнати протиправною та скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605,60 гривень.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 17 квітня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Т.А. Антіпова