Справа № 295/1509/25
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 295/1509/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Полонець С.М.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

15 квітня 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову УПП в Житомирській області від 17.01.2025 серії ДП18 №831478, якою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за вчинення нібито адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122, ч.4 ст.126, ч.2 ст.36 КУпАП України ОСОБА_1 , закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення та стягнути на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04.03.2025 позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, залишено без задоволення. Постанову поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Гуріна Андрія Віталійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №831478 від 17.01.2025 року - без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представник позивача адвокат Кока В.А., подала клопотання про відкладення судового засідання, яке обгрунтоване тим, що представник позивача приймає участь у розгляді іншої судової справи.

З даного приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що норми ст. 286 КАС України визначають особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Так, згідно з ч. 5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Тобто, вказана норма не передбачає можливості продовження строку розгляду апеляційної скарги для даної категорії справ, навіть за наявності відповідних клопотань про відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що позивача було належним чином повідомлено про день, час та місце апеляційного розгляду справи, а його явка в судове засідання не визнавалась обов`язковою, то колегія судів приходить до висновку щодо відмови у задоволенні поданої заяви, з врахуванням того, що відкладення розгляду справи призведе до значного порушення вимог ч. 5 ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що поліцейським взводу №2 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Гуріним Андрієм Віталійовичем 17.01.2025 року винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №831478, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.01.2025 року о 16 год. 07 хв., керуючи транспортним засобом Toyota RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі М06 4 км керував транспортним засобом зі швидкістю 124 км/год в населеному пункті с. Іванівка, позначеному дорожнім знаком 5.49, чим порушив встановлене обмеження швидкості більше ніж на 20 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України, а також був позбавлений права керування ТЗ строком на 1 рік Новоград-Волинським міськрайонним судом від 08.08.2024, чим порушив вимоги п.п. 2.1А ПДР України.

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122, ч.4 ст.126, ч.2 ст.36 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, поліцейський, який є посадовою особою та виконує посадові інструкції, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, керуючись Правилами дорожнього руху України та своєю правосвідомістю, встановив порушення ОСОБА_1 вимог п. п. 2.1.а, 12.4 Правил дорожнього руху України та виніс законну постанову у справі про адміністративне правопорушення. Стягнення інспектором поліції застосовано без порушень, в межах статей КУпАП, за якими позивач притягнутий до адміністративної відповідальності. Постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням вимог чинного законодавства.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух, установлюють Правила дорожнього руху України (далі ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

За правилами п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно із п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством України.

При цьому, за нормами ч.4 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі. Зокрема: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 грн.

За змістом п.6 ч.1 ст.1 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність засоби вимірювальної техніки - це засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.

Слід також зазначити, що загальні правила застосування, зокрема, технічних приладів закріплені у статті 40 Закону України Про Національну поліцію.

Так, згідно до ч.1 ст.40 вказаного Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, яка працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, яка перебуває в чужому володінні.

Зазначеною нормою права передбачено можливість використання поліцією технічних засобів з виявлення та/або фіксації правопорушень, а також визначено можливі місця їх розміщення. Такі технічні засоби дозволено монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель.

При цьому, спосіб монтажу чи розміщення технічних засобів з виявлення та/або фіксації правопорушень у статті 40 Закону України "Про Національну поліцію" не визначений. Вирішення цього питання не є предметом правового регулювання зазначеної норми права.

Положення ст.40 Закону України "Про Національну поліцію" встановлюють лише загальні засади використання поліцією технічних засобів, які стосуються всіх типів технічних приладів (технічних приладів, призначених для вимірювання швидкості руху, відстані, визначення габаритно-вагових параметрів, встановлення відсотку алкоголю в крові людини тощо), що використовуються для цілей, задекларованих в цьому Законі.

Натомість особливості практичного застосування технічного засобу в залежності від його призначення, конструктивних особливостей тощо можуть бути визначені в підзаконному акті.

Водночас слід зазначити, що Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, не установлює порядок використання саме тих технічних засобів, що забезпечують вимірювання швидкості руху транспортних засобів.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 17.01.2025 року о 16 год. 07 хв., керуючи транспортним засобом Toyota RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі М06 4 км керував транспортним засобом зі швидкістю 124 км/год в населеному пункті с. Іванівка, позначеному дорожнім знаком 5.49, чим порушив встановлене обмеження швидкості більше ніж на 20 км/год, а також був позбавлений права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п.п. 2.1.а, 12.4. ПДР України. Швидкість руху транспортного засобу вимірювалась засобом вимірювальної техніки Трукам ТС001090.

Дана обставина встановлена з фото -, відео - доказів, зафіксованих лазерним вимірювачем швидкості TruCam II LTI 20/20 ТС 001090, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Прилад TruCam LTI 20/20 №ТС001090, яким вимірювалась швидкість руху транспортного засобу позивача, використовується у відповідності до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки, зареєстрований в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки, пройшов повірку, є придатним до застосування та був виданий поліцейському для фіксації порушень ПДР.

Також, встановлено, що постановою Житомирського апеляційного суду від 08.08.2024 року у справі №285/503/24 постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 березня 2024 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

За таких обставин, враховуючи, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 та ч.4 ст.126 КУпАП підтверджується належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Тобто стягнення накладається за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, і вимоги даної статті не зобов`язують інспектора притягувати до відповідальності особу за всі вчинені правопорушення.

Отже, в даному випадку інспектор поліції, як посадова особа, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем ПДР України, виявив факт вчинення позивачем порушення вимог ч. 4 ст. 122 та ч. 4 ст. 126 КУпАП та дійшов висновку про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, оскільки санкція вказаної статті передбачає вищий розмір адміністративного стягнення.

Суд критично ставиться до доводів апелянта, що останньому під час винесення спірної постанови не було роз`яснено його прав і обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, оскільки вказані твердження спростовуються відеозаписом наданим відповідачем до матеріалів справи. (година зйомки 16:16:10).

Позивачу було повідомлено суть скоєного правопорушення, про розгляд щодо нього справи про адміністративне правопорушення та роз`яснено права, передбачені статтею 268 КУпАП та ст.63 Конституції України.

За час проведення розгляду справи ОСОБА_1 будь-яких клопотань чи зауважень не висловлював, та не повідомляв працівника поліції, що за кермом автомобіля він не перебував.

Тому, доводи апелянта про те, що він транспортним засобом не керував, а стояв поруч автомобіля зі сторони пасажирського сидіння свідчать про те, що останній таким чином має на меті уникнути адміністративної відповідальності.

З урахуванням наведеного у сукупності, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, поліцейський, який є посадовою особою та виконує посадові інструкції, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, керуючись Правилами дорожнього руху України та своєю правосвідомістю, встановив порушення ОСОБА_1 вимог п. п. 2.1.а, 12.4 Правил дорожнього руху України та виніс законну постанову у справі про адміністративне правопорушення. Стягнення інспектором поліції застосовано без порушень, в межах статей КУпАП, за якими позивач притягнутий до адміністративної відповідальності. Постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням вимог чинного законодавства.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 березня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Смілянець Е. С.