Справа № 300/5311/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/5311/22 пров. № А/857/25249/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Матковської З. М., Пліша М. А.,

з участю секретаря судового засідання Волчанського А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі №300/5311/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, Державної служби України з питань праці про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

суддя в 1-й інстанції Григорук О. Б.,

дата ухвалення рішення 09 вересня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, Державної служби України з питань праці, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області №266-к від 07 грудня 2022 року Про звільнення ОСОБА_1 ; поновити його на рівнозначній посаді в новоствореному органі з 08 грудня 2022 року; стягнути з Державної служби України з питань праці на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 грудня 2022 року по дату ухвалення рішення у справі; стягнути з Державної служби України з питань праці на його користь моральну шкоду у розмірі 25000 гривень.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 травня 2024 року у справі №300/5311/22 касаційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково. Скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року. Ухвалено нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 07 грудня 2022 року №266-к "Про звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, енергетиці, машинобудуванні, котлонагляді на транспорті та зв`язку Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 08 грудня 2022 року. В частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди у розмірі 25000 грн. Справу №300/5311/22 направлено на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року допущено процесуальне правонаступництво, а саме: замінено відповідача у справі №300/5311/22 Управління Держпраці в Івано-Франківській області його правонаступником - Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 грудня 2022 року по 01 липня 2024 року в сумі 220140 (двісті двадцять тисяч сто сорок) грн 48 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 11600 (одинадцять тисяч шістсот) грн. 60 коп. допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням у частині задоволених позовних, відповідач - Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України 12 січня 2022 року №14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці», прийнято рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком 1. В переліку територіальних органів Державної служби з питань праці, що ліквідуються, наявне і Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Зазначає, що Міжрегіональне управління не є правонаступником Управління Держпраці, не перейняло прав та обов`язків територіальних органів Державної служби України з питань праці, які ліквідовуються, а набуло повноважень лише в частині здійснення їх завдань та функцій. Нормативно-правового акту, який би визначав іншу процедуру (відмінну від ліквідації) Кабінетом Міністрів України не було прийнято. Вказує, що у зв`язку із тим, що саме Управління Держпраці в Івано-Франківській було для позивача роботодавцем та податковим агентом і страхувальником, а не Міжрегіональне управління, при прийнятті судом рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на думку Міжрегіонального управління, не може бути стягнута саме із Міжрегіонального управління. Наголошує на тому, що у Міжрегіонального управління відсутні як обов`язок, так і законні підстави для виплати ОСОБА_1 будь яких інших коштів, в тому числі середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Державна служба України з питань праці також подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що підтримує позицію Міжрегіонального управління викладену у апеляційній скарзі, не погоджується з рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, вказує на безпідставність стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача (апелянта) Воліцька О. С. у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача Булавинець М. М. у судовому засіданні у режимі відеоконференції не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник Державної служби України з питань праці подало клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом від 04 липня 2016 року №167-к ОСОБА_1 переведений на посаду головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, енергетиці, машинобудуванні, котлонагляді, на транспорті та зв`язку Управління Держпраці в Івано-Франківській області (т. 1 а.с.76).

Управлінням Держпраці в області видано наказ №266-к від 07 грудня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 », згідно з яким звільнено позивача із займаної ним посади 07 грудня 2022 року у зв`язку з ліквідацією державного органу відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» (т.1 а.с.78).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 травня 2024 року у справі №300/5311/22 задоволено частково касаційну скаргу Булавинця Миколи Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 . Скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року. Ухвалено нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 07 грудня 2022 року №266-к "Про звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, енергетиці, машинобудуванні, котлонагляді на транспорті та зв`язку Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 08 грудня 2022 року (т.1 а.с. 218-235).

Позивач просив стягнути з Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 грудня 2022 року по 01 липня 2024 року та моральну шкоду в розмірі 25000 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 травня 2024 року у справі №300/5311/22 поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, енергетиці, машинобудуванні, котлонагляді на транспорті та зв`язку Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 08 грудня 2022 року, тому позивачу необхідно виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 грудня 2022 року по 01 липня 2024 року по час внесення відповідачем наказу про поновлення в сумі 220140 (двісті двадцять тисяч сто сорок) грн 48 коп. Разом з тим, щодо стягнення моральної шкоди, то у задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити, оскільки матеріли справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання відповідачем моральної шкоди позивачу.

Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, тому з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Даючи правову оцінку висновку суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає, що такий відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ч.5, 8 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 грудня 2022 року Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області видано наказ №266-к від 07 грудня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 », згідно з яким звільнено позивача із займаної ним посади 07 грудня 2022 року у зв`язку з ліквідацією державного органу відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» (т.1 а.с.78).

При цьому, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 травня 2024 року у справі №300/5311/22 визнано протиправним та скасовано наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 07 грудня 2022 року №266-к "Про звільнення ОСОБА_1 " Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, енергетиці, машинобудуванні, котлонагляді на транспорті та зв`язку Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 08 грудня 2022 року.

Таким чином, ОСОБА_1 був звільнений з роботи 07 грудня 2022 року, тобто датою початку вимушеного прогулу необхідно вважати 08 грудня 2022 року.

Відповідно до змісту наказу №318/ПЗ-К від 02 липня 2024 року ОСОБА_1 з 02 липня 2024 року поновлено на посаді головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, енергетиці, машинобудуванні, котлонагляді, на транспорті та зв`язку Управління Держпраці в Івано-Франківській області (т.2 а.с.54).

Оскільки вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, вимушений прогул завершився у зв`язку із працевлаштуванням позивача на іншу роботу, тобто датою завершення вимушеного прогулу необхідно вважати 01 липня 2024 року.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок №100).

Згідно з п.2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За змістом п.8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Матеріалами справи, зокрема, довідкою від 30 січня 2023 року №70 стверджується, що два повних місяці роботи, що передували звільненню ОСОБА_1 - це жовтень та листопад 2022 року, у яких було нараховано заробітну плату позивачу 12996,00 грн та 10205,20 грн відповідно (т.1 а.с.67), тому середньоденна заробітна плата позивача склала 539,56 грн, а середньомісячна заробітна плата - 11600,60 грн.

Таким чином, період вимушеного прогулу становить 408 робочих днів (з 08 грудня 2022 року по 01 липня 2024 року), тому, як правильно зазначив суд першої інстанції, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача, який необхідно стягнути з Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (408 робочих днів х 539,56 грн.) складає 220140,48 грн.

Крім того, судом першої інстанції правильно встановлено, що заява позивача надійшла 20 грудня 2022 року та розглядається більше одного року не з вини працівника, при цьому, обставин, які б підтверджували вину позивача у розгляді такої заяви понад рік судом не встановлено, а тому середній заробіток необхідно стягнути за весь час вимушеного прогулу та рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 11600 (одинадцять тисяч шістсот) грн. 60 коп. допустити до негайного виконання.

Колегія суддів покликання апелянта на те, що Міжрегіональне управління не є правонаступником Управління Держпраці, не перейняло прав та обов`язків територіальних органів Державної служби України з питань праці, які ліквідовуються, а набуло повноважень лише в частині здійснення їх завдань та функцій, а тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на думку Міжрегіонального управління, не може бути стягнута саме із Міжрегіонального управління відхиляє та зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року допущено процесуальне правонаступництво, а саме: замінено відповідача у справі №300/5311/22 Управління Держпраці в Івано-Франківській області його правонаступником - Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (т.2 а.с.17-19).

При цьому, доказів оскарження вищевказаної ухвали матеріали справи не містять.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, оскільки постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 травня 2024 року у справі №300/5311/22 поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, енергетиці, машинобудуванні, котлонагляді на транспорті та зв`язку Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 08 грудня 2022 року, тому позивачу необхідно виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 грудня 2022 року по 01 липня 2024 року в сумі 220140 (двісті двадцять тисяч сто сорок) грн 48 коп.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі №300/5311/22 переглянуто в межах доводів апеляційної скарги та вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в решті вимог.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 195, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі №300/5311/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді З. М. Матковська
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 17 квітня 2025 року.