Справа № 569/3782/25
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 569/3782/25 пров. № А/857/9843/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

з участю секретаря судових засідань Клим О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2025 року у справі за його позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

суддя у І інстанції Першко О.О.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 05 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

25 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) № 4/833 від 19 лютого 2025 року про накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 17000 грн у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та провадження у цій справі закрити.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2025 року у справі №569/3789/25 у задоволенні вказаного позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивачу 23 травня 2024 року виповнилося 25 років і він був зобов`язаний стати на військовий облік, як військовозобов`язаний. Однак ОСОБА_1 вказаний обов`язок своєчасно не виконав, порушив правила військового обліку і вчинив порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем, який у своїй скарзі просив таке скасувати та задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовано обставини справи, а доводи позивача проігноровано. При цьому зазначає, що у відповідності до вимог мобілізаційного законодавства перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується його електронним військово-обліковим документом, сформованим 03 лютого 2025 року. Таким чином, станом на 03 лютого 2025 року позивач вже перебував на військовому обліку і йому незрозуміло, як правопорушення могло бути виявлено лише 19 лютого 2025 року.

Суд не дав жодної оцінки тому, що позивач станом на 03 лютого 2025 року перебував на військовому обліку, а лише констатував факт, що згідно з витягом із «Резерв+» ОСОБА_1 уточнив дані 10 січня 2025 року та що у військово-обліковому документі зазначено про порушення правил військового обліку.

На думку скаржника притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі частини 3 статті 210 КУпАП України є незаконним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції, 19 лютого 2025 року офіцером мобілізаційного відділення молодшим лейтенантом ОСОБА_2 відносно позивача було складено протокол №4/533 про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 порушив пункт 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме несвоєчасно став на військовий облік військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи знятим з військового обліку призовників по досягненню граничного 25-річного віку перебування на військовому обліку призовників, згідно з рішенням призовної комісії та по даний час не став на військовий облік військовозобов`язаних. Правопорушення виявлено 19 лютого 2025 року, відповідно до статті 38 КУпАП таке правопорушення є триваючим, виявлене під час дії особливого періоду. ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП. Позивачу роз`яснено зміст статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи, що підтверджується підписом позивача.

У письмових поясненнях до протоколу ОСОБА_1 зазначив, що своєчасно не оновив дані у зв`язку з проблемами зі здоров`ям та власними сімейними обставинами. Також вказав, що закінчив інтернатуру наприкінці літа 2025 року та почав працювати у м. Рожище Луцького району, не перебував вдома близько шести місяців.

Начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 за наслідками розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 винесено постанову № 4/533 від 19 лютого 2025 року, якою позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Копія постанови була отримана позивачем 19 лютого 2025 року, про що свідчить його особистий підпис у відповідній графі.

Не погодившись з прийнятою щодо нього постановою, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: на військовий облік військовозобов`язаних підлягають, зокрема, громадяни України, які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Відповідно до пункту 81 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15, 15-1 цього Порядку та підпункті 10-1 пункту 1 додатка 2).

При цьому взяття на військовий облік здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України (паспорта громадянина України для виїзду за кордон у випадку подання заяви про взяття на військовий облік через закордонну дипломатичну установу України згідно з підпунктом 10-1 пункту 1 додатка 2) та військово-облікового документа у разі, якщо він видавався та не був втрачений.

Згідно зі статтею 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 19 Порядку №1487 громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 3 статті 210 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введений воєнний стан з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, і продовжує свою дію на час розгляду справи.

При цьому суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що ОСОБА_1 лише 10 січня 2025 року оновив дані через Резерв+, що підтверджується відповідним витягом з Резерв+.

За таких обставин апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2025 року у справі №569/3782/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар
Постанова у повному обсязі складена 17 квітня 2025 року.