Справа № 490/11579/24
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі судового засідання Вознюк Д.І.,без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП ,-

ВСТАНОВИВ:

23.12.2024 року позивач в особі свого представника адвоката Кондратюка О.О. звернувся до суду з адміністративним позовом , в якому просив поновити строк на оскарження Постанови № 657 від 03.12.2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3. ст.210 1 КУпроАП виданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 (Код НОМЕР_1 ) підполковником ОСОБА_2 , яку отримано особисто на поштовому відділені 13.12.2024 року особою ОСОБА_1 за супровідним листом № 1/1/20556 від 10.12.2024 року з вкладенням ; Постанову № 657 від 03.12.2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3. ст.210 1 КУпроАП виданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 (Код НОМЕР_1 ) підполковником ОСОБА_2 - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно підзахисного ОСОБА_1 - закрити.

Посилається на те, що 13.12.2024 року на поштовому відділенні ОСОБА_1 особисто отримано листа супровідний лист № 1/1/20556 від 10.12.2024 року з вкладенням: Постанови № 657 від 03.12.2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3. ст.210 1 КУпроАП виданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 (Код НОМЕР_1 ) підполковником ОСОБА_2 , з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становлять 20 400, 00 грн. Ознайомившись з змістом вказаної Постанови № 657 від 03.12.2024 року, яку отримано особисто 13.12.2024 року вважають, що вказаний процесуальний документ по справі про адміністративне правопорушення за ч.3. ст.210 1 КУпроАП є безпідставним , протизаконним та таким , що підлягає скасування, так як саме Постанову № 657 від 03.12.2024 року фактично видано на іншу особу , про що прямо вказано в Постанові № 657 від 03.12.2024 року, а саме в установчій частині прописано (цитата) «16.10.2024 року відповідальним виконавцем адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшим сержантом І.С. Позивайлом відносно ОСОБА_3 було складено Протокол №657 про адміністративне правопорушення за ч.3. ст.210 1 КУпроАП».

В обгрунтування незаконності оскаржуваної опстанови посилається на наступне.

Перше, в дійсності у відповідності до Протоколу №657 від 16.10.2024 року «про адміністративне правопорушення» складеного відносно ОСОБА_1 представником та відповідальним виконавцем адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшим сержантом І.С. Позивайлом , яким складено Протокол №657 «про адміністративне правопорушення» від 16.10.2024 року, в якому начебто зазначено, що о 16.50 год. 16.10.2024 року УПП в Миколаївській обл..(поліція) за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_2 вих.. № 1/1/15747 від 16.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 доставлений ОСОБА_1 для складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з тим що військо службовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 під час здійснення заходів оповіщення в районі будинку АДРЕСА_1 , було виявлено адміністративне правопорушення вчинене гр.. ОСОБА_1 яке полягає у тому , що останній в особливий період , в порушені ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не мав при собі військо-облікового документу, також під час складання протоколу, чим вчинив правопорушення за ч.3. ст.210 1 КУпроАП.

Далі в самій Постанові № 657 від 03.12.2024 року, які оскаржено до суду в установчій частині вказано - цитата: Постанова № 657 від 03.12.2024 року «16.10.2024 року відповідальним виконавцем адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшим сержантом І.С. Позивайлом відносно ОСОБА_3 було складено Протокол №657 про адміністративне правопорушення за ч.3. ст.210 1 КУпроАП» , що є повним протиріччям та доказом того що при розгляді справи «про адміністративне правопорушення» розглядався складений Протокол № 657 «про адміністративне правопорушення» від 16.10.2024 року на іншу особу, а саме ОСОБА_3 , а не на ОСОБА_1 ..

Тобто, Протокол № 657 «про адміністративне правопорушення» від 16.10.2024 року було складено на особу ОСОБА_3 , а притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3. ст.210 1 КУпроАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу , що становить 20 400 , 00 грн. на підзахисного ОСОБА_1 ..

Друге, при складані Протоколу №657 також складено протокол серії АА№095928 в порядку ст. 261-263 «про адміністративне затримання» та зроблено відеозапис з бодікамери № 031201308, про вказані документи: протокол серії АА№095928 та відео-докази зазначено в додатку до Протоколу №657 «про адміністративне правопорушення» 16.10.2024 року, з якими підзахисний ОСОБА_1 - не ознайомлений , та не отримував для розгляду в порядку визначеному ст. 268 КУпроАП «Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності».

А також в порушені ст. 261 , ст. 268 та ст.270 271 КУпроАП при складані Протоколу №657 «про адміністративне правопорушення» від 16.10.2024 року - особі підзахисному ОСОБА_1 відмовлено в отриманні професійної юридичної допомоги адвоката Кондратюка О.О.. при наявності в останнього повноважень встановлених ст.271 КУпроАП .

Тобто, у відповідності за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_2 вих.. № 1/1/15747 від 16.10.2024 року до УПП в Миколаївській обл..(поліціянами) до ІНФОРМАЦІЯ_2 , доставлено та відловлено особу ОСОБА_1 , який у відповідності до вимог ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вчинив правопорушення за ч.3. ст.210 1 КУпроАП. Тому до нього представниками УПП в Миколаївській обл..(поліціянами) на підставі зверненням ІНФОРМАЦІЯ_2 вих.. № 1/1/15747 від 16.10.2024 року до підзахисного ОСОБА_1 , останніми протиправно застосовано та вчинено заходи адміністративного впливу визначені ст.260 КУпроАП «Заходи забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення» - У випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів,………

Також, протиправно застосовано до підзахисного ОСОБА_1 , ст.259 КУпроАП - «Доставлення порушника» З метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, порушника може бути доставлено в поліцію, в підрозділ Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки…….

Третє, посадові особи представники ІНФОРМАЦІЯ_2 під час протиправного складання Протоколу №657 від 16.10.2024 року - виконавцем адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшим сержантом І.С. Позивайлом відносно особи ОСОБА_1 та Постанови № 657 від 03.12.2024 року - порушили строки визначені ст.38 КУпроАП , щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу.

Отже, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1, як і докази повідомлення його про розгляд справи про адміністративне правопорушення, то відповідно є необхідність суду скасування Постанови № 657 від 03.12.2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпроАП (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення) адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через 3-три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як 3-три місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Матеріали справи свідчать, що спірною у цій справі Постанови № 657 від 03.12.2024 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпроАП за правопорушення, вчинене ним, за твердженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (Код НОМЕР_1 ) підполковником ОСОБА_2 , поза межами 3-три місяці з дня вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпроАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпроАП.

Таким чином, прийняття оскаржуваної Постанови № 657 від 03.12.2024 мало місце поза межами встановленого ч. 1 та ч.7 ст. 38 КУпроАП строку, що є також самостійною підставою для її скасування.

Четверте, в наслідок вчинення адміністративного затримання особи підзахисного ОСОБА_1 та створення перешкод в отриманні правничої допомоги підзахисним , щодо здійснення правомірної діяльності захисника чи представника особи по наданню правової допомоги або встановленої законом гарантій їх діяльності … , що визначено ч.2 ст.397 КК України - представники ІНФОРМАЦІЯ_2 під час протиправного складання Протоколу №657 від 16.10.2024 року - виконавцем адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшим сержантом І.С. Позивайлом відносно особи ОСОБА_1 та Постанови № 657 від 03.12.2024 року підполковником ОСОБА_2 з протиправно не прийняли до уваги той факт , що особа підзахисний ОСОБА_1 мав при собі ВОД , але їх не зміг надати в процесі складення протоколу бо саме не розумів причину його затримання та вимог посадовців, також суть претензій та суть адміністративного затримання, бо жодної повістки він не отримував , а також і виклику до ТЦК та СП.

Сам підзахисний ОСОБА_1 є особою, яка декілька діб, а саме 2-дві доби на час адміністративного затримання 16.10.2024 року - перебуває в м. Миколаєві, з метою вступу до ВУЗу як особа яка прибула с ТОТ до якого попередньо подано документи (Довідка № 351 від 18.10.2024 року - надана в додатку до адміністративного позову), а тому у відповідності до Постанови КМУ №801 від 09.07.2024 «Про внесення змін до п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників……» цитата - В умовах правового режиму воєнного стану зарахування на навчання до закладів освіти громадян, які підлягають військовому обліку та перебувають на тимчасово окупованій території або вибули з тимчасово окупованої території та територій активних бойових дій за кордон, здійснюється з відстроченням взяття їх на військовий облік і оформлення військовооблікових документів у семиденний строк з дати припинення чи скасування правового режиму воєнного стану.

Саме, підзахисний ОСОБА_1 є особою, яка прибула з ТОТ де проживала до останнього часу, а саме зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 (тимчасово окупована територія), тимчасове перебування, після затримання особи для отримання оновлення ВОД - АДРЕСА_3 ., тел. НОМЕР_2 .

Тому, у особи підзахисного ОСОБА_1 на час затримання та складання матеріалів про адміністративне правопорушення є Витяг з ВОД «Резерву +» про пребування останнього на обліку 3 го відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЧАПЛИКА). (Витяг з ВОД «Резерву +» - надана в додатку до адміністративного позову).

П`яте, посадові особи представники ІНФОРМАЦІЯ_2 під час протиправного складання Протоколу №657 від 16.10.2024 року та Постанови № 657 від 03.12.2024 року -. протиправного не прийняли до уваги вимоги ст.210 та ст. 210 1 КУпроАП де вказано в Примітці про те що: Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Разом з тим, при розгляді справи та прийняті Постанови № 657 від 03.12.2024 року відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпроАП . Тобто, посадові особи представники ІНФОРМАЦІЯ_2 під час протиправного складання Протоколу №657 від 16.10.2024 року та Постанови від 03.12.2024 року відносно ОСОБА_1 вчинили «адміністративне правопорушення» визначене ст. 172 -14 КУпроАП «Перевищення військово службовою особою влади чи службових повноважень», заперечивши право особи підзахисного ОСОБА_1 на отримання правничої допомоги та створення перешкод до здійснення правомірної діяльності захисника чи представника особи по наданню правової допомоги або встановленої законом гарантій їх діяльності …адвокату Кондратюку О.О. , що визначено ч.2 ст.397 КК України.

А саме, на адресу адвоката Кондратюка О.О. надійшли 03.12.2024 року відмови в участі в справі в кількості 7 аркушів та в розгляді Заяв-клопотань, про витребування доказів.

Відмовивши протиправно в подальшому і в участі в справі адвокату Кондратюку О.О., та надання клопотань, щодо розгляду матеріалів про притягнення особи підзахисного ОСОБА_1 - притягнуто до адміністративної відповідальності за Постановою № 657 від 03.12.2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3. ст.210 1 КУпроАП виданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 ..

А також, посадові особи представники ІНФОРМАЦІЯ_2 під час вчинення дій протизаконного затримання особи підзахисного ОСОБА_1 , та як особи держателі Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи застосували до нього протиправно звинувачення у вчиненні ним дій , які підпадають під ознаки адміністративного правопорушення за ч.3. ст.210 1 КУпроАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу , що становить 20 400 , 00 грн.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, підтверджуючих фактів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпроАП, то прохання до суду позивача полягає в необхідності прийняття висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне право.

08.01.2025 від представника відповідача Позивайла І.С. надано відзив на позов, в якому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі

По-перше, звертає увагу суду на те, що по тексту оскаржуваної постанові про накладення на позивача адміністративного стягнення № 657 від 03.12.2024, дійсно була допущена описка, яка полягала у неправильному зазначенні прізвища, ім`я та по батькові позивача, адже замість « ОСОБА_1 », помилково було зазначено « ОСОБА_3 » відповідно. Верховний Суд у постанові від 21.07.2020 у справі № 521/1074/17 визначив, що описка, це механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка, яка допущена в тексті під час його письмово-вербального викладу. Зазначена очевидна описка не впливає на правильність висновків уповноваженої особи відповідача щодо наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

По-друге, як убачається зі змісту доданих позивачем письмових доказів, позивачу неодноразово направлялись повістки про виклик на розгляд справи, за такого позивач був обізнаний про остаточну дату розгляду справи на 03.12.2024, поряд із тим, своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, він не скористався, за такого відповідач, у передбачений КУпАП спосіб, розглянув справу за відсутності належним чином повідомленого позивача та на підставі наявних у справі письмових доказів. Більш того, останній ухилився від участі у розгляді відповідної справи відповідачем, не виконавши жодних юридично значущих дій, що перелічені у ст. 268 КУпАП, тим самим підтвердивши відсутність будь-якої зацікавленості у результатах розгляду відповідної справи відповідачем (в тому числі й права на ознайомлення зі всіма наявними матеріалами справи тощо).

По-третє, відповідно до протоколу серія АЗ № 095928 про адміністративне затримання від 16.10.2024, 16.10.2024 відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , поліцейськими УПП в Миколаївській області було проведено адміністративне затримання у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та о 16.50 год. доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 для складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Також було викликано захисника через Центр безоплатної правової допомоги адвоката Мілюченко В.А., яка й приймала участь як захисник позивача, під час складання щодо останнього протоколу № 657 від 16.10.2024. Увесь процес складання протоколу фіксувався на нагрудний відеореєстратор, про наявність іншого адвоката, позивач не повідомляв.

По-четверте, законність дій поліцейських УПП в Миколаївській області щодо затримання/доставлення позивача до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 для складення протоколу про адміністративне правопорушення, не відносяться до предмету доказування у даній справі, проте ці дії узгоджуються з положеннями абз. 6 п. 16 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.

По-п`яте, стверджуване правопорушення, було вчинено позивачем 16.10.2024, а притягнуто до адміністративної відповідальності в межах строку, передбаченого ч. 7 ст. 38 КУпАП, тобто протягом трьох місяців з дня вчинення правопорушення (03.12.2024).

По-шосте, з приводу доказів на підтвердження винуватості позивача,то протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, який засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. У даному випадку окрім власне протоколу про адміністративне правопорушення № 657 від 16.10.2024, у матеріалах справи містяться інші належні, допустимі, достовірні й достатні докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні стверджуваного адміністративного правопорушення, а саме копія звернення за вих. № 1/1/15747 від 16.10.2024; копія протоколу серії АА № 095928 про адміністративне затримання від 16.10.2024; відеозапис від 16.10.2024 з нагрудного відеореєстратора (бодікамери) № 031201308, на якому зафіксовано факт роз`яснення позивачу суті та підстави його затримання відсутності при собі будь-яких військово-облікових документів під час проведення мобілізації, з`ясування обставин відсутності при собі будь-яких ВОД (відсутності мобільного застосунку «Резерв +» тощо). На цьому відеозаписі також зафіксовані пояснення позивача, які підтверджують відсутність при собі будь-яких запитуваних документів

По-сьоме, примітка до ст. 210 КУпАП не відноситься до предмету розгляду зазначеної справи, адже остання (примітка) визначає лише заборону накладати адміністративні стягнення за неподання інформації, яка може бути отримана шляхом взаємодії з будь-якими державними реєстрами (позивач був притягнутий довідповідальності за відсутність при собі ВОД в період проведення мобілізації).

По-восьме, відповідно до положень ст. 271 КУпАП, у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України. Повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін /абз. 2 ст. 271 КУпАП/. При цьому представник позивача адвокат Кондратюк О.О. жодного разу не надав необхідний перелік документів, на підтвердження повноважень захисника, в межах розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за такого законних підстав для задоволення його «заяв-клопотань» у відповідача не було.

Тобто, всі перелічені по тексту позову твердження представника позивача є надуманими, а також такими, що побудовані на спотворенні змісту наявних у справі письмових доказів (додатків) та діючого законодавства, а тому не заслуговують на увагу з боку суду. Підводячи підсумок, слід зазначити, що всі ці, перелічені по тексту позову «порушення» є уявними, вони жодним чином не стосуються процедури розгляду та подальшого винесення оскаржуваної постанови № 657 від 03.12.2024, адже матеріали судової справи не містять жодних доказів на підтвердження порушення порядку чи то процедури, передбаченої для розгляду уповноваженою на те особою відповідної постанови, за такого твердження сторони позивача є необґрунтованими та безпідставними, а позовні вимоги останнього такими, що не підлягають до задоволення.

19.01.2025 року на адресу суду представником позивача Кондратюком О.О. подано відповідь на відзив , враховуючи відсутність належних аргументів і доказів наведених відповідачем ОСОБА_2 у відзиві, які доводять законність підстав притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності , просить Суд відхилити подані заперечення у відзиві до адміністративного позову відповідачем, а позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що відзив направлено на адресу позивача не у встанволеному КАС України порядку та з порушенням вимог, встановлених до заяв з процесуальних питань.

Друге, вимогами встановленими ст.197 КАСУ та ст.198 КАСУ встановлені правила звернення до Суду та до судді (Ваша честь та Високий суд) , вживання інших виразів та діалектів не передбачено КАСУ та іншими чинними Законодавчими актами. Тому, вживання відповідачем ОСОБА_2 слів при зверненні до суду, як «Вельмишановний суд», «чолобитна» та інше, може бути розцінено як неповага до суду та чинного Законодавства.

Третє, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також начальником цієї установи - відповідачем ОСОБА_2 в порушені вимог та в противагу визначеного порядку ПКМУ № 560 від 16.05.2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» - проведено силове затримання цивільної особи позивача ОСОБА_1 .. При цьому, позивач ОСОБА_1 перебував та перебуває на обліку 3 го відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЧАПЛИКА). (Витяг з ВОД «Резерву +» - надана в додатку до адміністративного позову). Тому є протиправним затримання вчинене представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 без дотримання вимог щодо виконання встановленого Порядку затримання особи та без скрадання Протоколу в порядку ст. 261 КУпроАП «Про адміністративне затримання» та дотримання вимог ст.262 та ст.263 КУпроАП «Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання» , а відповідно і дотримання «Строків адміністративне затримання». Тому, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також начальником цієї установи - відповідачем ОСОБА_2 грубо порушено вимоги чинного законодавства, та вчинено дії що підпадають під ознаки кримінального злочину: - ч. 5 ст. 426-1 КК України та ч. 2 ст. 397 КК України .

Четверте, в порушені ст. 261 , ст. 268 та ст.270 271 КУпроАП при складані Протоколу № 657 «про адміністративне правопорушення» від 16.10.2024 року та відповідно Постанови № 657 від 03.12.2024 року - особі підзахисному ОСОБА_1 відмовлено в отриманні професійної юридичної допомоги адвоката Кондратюка О.О.. при наявності в останнього повноважень встановлених ст.271 КУпроАП .

А також, у представника відповідача по справі відсутня належним чином оформлена довіреність та Наказ , про надання повноваження на розгляд справи про притягнення осіб адміністративної відповідальності.

02.03.2025 року представником позивача Кондратюком О.О, подано клопотання про долучення додакових доказів в порядку ст. 79 КАСУ за цим клопотанням, а саме: копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю МК № 002037 від 14.06.2024 р. Кондратюка О.О. , копія ордеру на представництво інтересів, який є взагалі не заповненим (просто бланк ордеру) , копія сканованого документу паспорту, з доказами реєстрації позивача в АДРЕСА_2 з 01.12.2012 року; копія сканованого "приписного свідоцтва призовника ОСОБА_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_5 від 22 січня 2013 року про взяття призовника на облік; копія сканованого документу про реєстроване місце проживання на території ТОТ - довідка видана 18.10.2024 року окупаційною владою рф для ОТРИМАННЯ ПАСПОРТУ РФ за місцем реєстрації позивача, але для сторонніх осіб; копію витягу з Резерв+ - військово-облікового документу ОСОБА_1 , сформований 17.11.2024 року о 19.38 годин з зазначенням лише одних відомостей - ІНФОРМАЦІЯ_3 (Чаплинка).

Ухвалою суду від 25.12.2024 року провадження у адміністративній справі було відкрито.

Представник позивача адвокат Кондратюк О.О. в судове засідання з`явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні адміністративного позову наполягають з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача Позивайло І.С. 08.01.2025 року надав суду відзив на адміністративний позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог , в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання не здійснювалася технічна фіксація судового процесу .

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд доходить висновку про задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

В силу ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено,що 03 грудня 2024 року оскаржуваною постановою № 657 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП , а саме у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчиненому у особливий період , яке полягає у відсутності при собі під час проведення мобілізації , військово-облікових документів - та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн. .

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, за те, що о 16.50 год. 16.10.2024 року УПП в Миколаївській обл..(поліція) за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_2 вих.. № 1/1/15747 від 16.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 доставлений ОСОБА_1 для складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з тим що військо службовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 під час здійснення заходів оповіщення в районі будинку АДРЕСА_1 , було виявлено адміністративне правопорушення вчинене гр. ОСОБА_1 яке полягає у тому , що останній в особливий період , в порушені ч.6 ст.22ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не мав при собі військо-облікового документу, також під час складання протоколу, чим вчинив правопорушення за ч.3. ст.210 1 КУпроАП

Також, позивач зазначає, що відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення № 657 від 16.10.2024 року в приміщені центрального ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо твердження представника позивача про складення протоколу відносно іншої особи, про що зазначено в першому абзаці описової частини постанови, то таке спростовується як копією вказаного протколу з вірно зазначеними відомостями . Суд погоджується з поясненнями представника позивача, що у Постанові № 657 від 03.12.2024, дійсно була допущена описка, яка полягала у неправильному зазначенні прізвища, ім`я та по батькові позивача, адже замість « ОСОБА_1 », помилково було зазначено « ОСОБА_3 » відповідно. Проте вказана описка не впливає на правильність висновків щодо винуватості ОСОБА_1 , та обставин вчинення ним інкримінуємого правопорушення.

При цьому суд одразу зауважує, що посилання представника позивача адвоката Кондратюка О.О. на незаконність затримання ОСОБА_1 , неправомірного застосування працівниками поліції ст.ст. 259, 260 КУпАП, вчинення посадовими особами Центрального РТЦК діянь, які містять ознаки кримінальних правопорушень - виходить за межі доказування в даній справі та не входить до предмету доказування в межах даного адіміністративного позову та має вирішуватися в іншому порядку та за правилами іншого судочинства, про що представнику позивача, який є адвокатом має бути достовірно відомо.

Також щодо твердження представника позивача, що при складанні протоколу було порушено право затриманої особи на захист , то таке не відповідає дійсності, адже як при адмністративному затриманні, так і при складнні протколу про адімінстративне правопорушення був присутній адвокат Мілюченко В.А. на підставі Доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особі, до якої застосовано адімінстартивне затримання від 16.10.2024 року, що підтверджуєтьяс такоє і наданим відповідачем відеозаписом. Жодних клопотань про залученян саме адвокатат Кондратюка О.О. Шеманський М.В. не заявляв.

Навіть звертаючиь до суду з цим позовом адвокат не надав до суду Договір про надання правничої допомоги, начеб-то укладений 16.10.2024 року, а лише два Ордери про надання правничої допомоги - один від 21.12.2024 року , а інший- взагалі не заповнений.

Як вбачається з відеозапису, який здійснювався в приміщенні Центрального РТЦК при складанні протоколу від 16 жовтня 2024 року , позивачеві було роз`яснено його права та обов`язку в присутності його адвоката Мілюченко В.А., яка надавала йому кваліфіковану правовоу допомогу адвоката, позивач неодноразово на питання як уповноваженої особи РТЦК, та і на питання його адвокатат відповідав, що у нього відсутній військово-обліковий документ і що на обліку до військкомату він не ставав після того, як переїхав з Херсонської області. А з Херсонської області він переїхав до Миколаєва ще до початку повномасштабного вторгнення рф.

Таким чином, спростовується твердження його представника про те, що позивач є особою, яка декілька діб, а саме 2-дві доби на час адміністративного затримання 16.10.2024 року - перебуває в м. Миколаєві, з метою вступу до ВУЗу як особа яка прибула с ТОТ , до того ж представник позивача, який є адвокатом та фахівцем в галузі праав, подав до суду Довідку про реєстрацію взагалі незрозуміло яких осіб за місцем реєстрації позивача, яке зазначено у його паспорті, видану головою Чаплинського муниципального округу Херсонської області- тобто органом окупаційної влади рф, достовірно знаючи, що такі документи не приймаються ні судовими органами, ні будь-якими іншими державними органами України до уваги.

Також, позивач зазначає, що він був позбавлений можливості скористатися своїми правами, у тому числі на професійну правничу допомогу адвоката Кондратюка О.О., і згодом йому також стало відомо, що справу про адміністративне правопорушення відносно нього було розглянуто, за результатами розгляду якої його було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП.

Матеріалами справи підтверджується ( і такі докази надані самим представником позивача) , позивачу неодноразово направлялись повістки про виклик на розгляд справи, які він отримував завчасно, розгляд справи неодноразово відкладався саме в зв`язку з його неявкою ( на першу призначену дату розгляду справи 21.10.2024 року , про яку позивач був повідомлений особисто під підпис при складанні протколу 16.10.2024 року) за такого позивач був обізнаний про остаточну дату розгляду справи на 03.12.2024.

Протягом тривалого відкладення розгляду справи позивач своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, не скористався, у визначену дату не з`явивися на розгляд справи, за такого у відповідача було наявне право розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого позивача та на підставі наявних у справі письмових доказів.

Щодо заяв-клопотань адвоката Кондратюка О.О. , направлених на адресу РТЦК, то йому неодноразово надсилалися відповідід про необхідність підтвердити свої повноваження на представництво інтересів ОСОБА_1 у встановлений законом спосіб. Проте жоднихї доказів того, що адвокатом було надано до РТЦК належними чином оформлений ордер та надано Договір про надання правничої допомги - позивачем суду не надано. Адже цей ордер мав бути виписаний, сформований в електронному вигляді, отже мав зберігатися і у адвоката.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, позивач надав докази, що він має Посвідченні про приписку до призовної дільниці було встановлено, що позивач будучи призовником перебував на військовому обліку у з 2013 року .Але це посвідчення він не надава до РТЦК під час розгляду вказаної справи.

Також, позивач у протоколі про адміністративне правопорушення № 657 та при наданні пояснень до нього не заперечує, що не оновив свої облікові дані, хоча вже давно перебуває в Миколаєві.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України здійснює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232).

Приміткою до ст.210 КУпАП, встановлено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Перевіряючи доводи представника позивача щодо наявності у позиваач при собі, на час притягнення до адміністративної відповідальності, військово-облікового документу, суд зазначає таке.

Так, на думку позивача, наявне у нього витяг з Резерв + від 17.11.2024 року та копія ( оригінал ні суду, ні вдповідачу не надано) посвідчення про приписку до призовної дільниці, в якому міститься відмітка про взяття на військовий облік ОСОБА_1 , 2013 року, є належним військово-обліковим документом.

Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (надалі Закон №2232-ХІІ) встановлено, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Частина 10 ст.1 Закону №2232-ХІІ (в редакції чинній до 24.02.2022 року) передбачала, окрім іншого, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

За приписами ч.1 ст.15 та ч.1 ст.18 Закону №2232-ХІІ (в редакції чинній до 24.02.2022 року) призовний вік громадян України на строкову службу складав з 18 до 27 років, при цьому від призову на строкову військову службу в мирний час звільнялись громадяни України які до дня відправлення на строкову військову службу досягли 27-річного віку.

З 21.07.2023 року поняття посвідчення про приписку до призовних дільниць було замінене на посвідчення призовника, відповідно до Закону України від 21.03.2023 року №2995-ІХ.

Також, Законом України від 11.04.2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (надалі - Закон №3633-ІХ), який набрав чинності з 18.05.2024 року, статті 15 та 16 Закону №2232-ХІІ були викладені у новій редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та передбачають вік громадян з для проходження базової військової служби (призовний вік) від 18 до 25 років. При цьому звільнення від проходження базової військової служби не передбачене у зв`язку із досягненням 25 років.

Частина 10 статті 1 Закону №2232-ХІІ в редакції Закону №3633-ІХ, передбачає, окрім іншого, обов`язок громадяни України, які, зокрема, перебувають на військовому обліку призовників: - уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; - прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; - виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Постановою КМУ №559 від 16.05.2024 року затверджений Порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів (надалі Порядок №559), який набрав чинності з 18.05.2024 року.

Пунктом 1 Порядку №559 визначено, що військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №559 «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа».

Суд зазначає, що підпунктом 1 пункту 2 розділу ІІ Закону України №3633-ІХ від 11.04.2024 року, який набрав чинності з 18.05.2024 року, установлено, що під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року №2105-ІХ, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані, у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

За приписами статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який ведеться за місцем їх проживання.

Отже, позивач, який станом на 24.02.2022 року досягнув віку 26 років та мав військово-обліковий документ для призовників (з 18 до 27 років) - посвідчення про приписку до призовної дільниці, в якому міститься відмітка про взяття на військовий облік в 2013 році, був зобов`язаний з 18.05.2024 року протягом 60 днів (до 17.07.2024 року включно) уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані, шляхом або прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

При цьому, на час виникнення спірних в цій справі правовідносин (16.10.2024) для позивача, який за віком вийшов з категорії призовник, посвідчення про приписку до призовної дільниці не є військово-обліковим документом.

Відповідно до абз. 9 п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 2232, передбачено що взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки […] підлягають громадяни України, зокрема: 2) на військовий облік військовозобов`язаних: військовозобов`язані, які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Крім того, навіть цього документу станом на час складання протоколу у нього не було.

Отже, суд вважає підтвердженим факт відсутності у позивача 16.10.2024 року військово-облікового документу, таке відповідає фактичним обставинам справи.

Частиною 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ, встановлено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Таким чином, суд відхиляє доводи представника позивача щодо виконання ним вимог ч.6 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ щодо наявності станом на 16.10.2024 року у позивача військово-облікового документу та пред`явлення його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Посилання на наявність у відповідача усієї актуальної інформації стосовно позивача, суд відхиляє, як таке, що не підтверджене матеріалами справи. При цьому, суд звертає увагу на те, що до інших персональних даних, які позивач мав уточнити, віднесена інформація, які не містить в реєстрах, які ведуться державними органами, зокрема відомості про володіння іноземними мовами, відомості про проходження програм підвищення кваліфікації, перепідготовки, відомості про наявність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення), відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку; відомості про встановлення, зміну групи інвалідності; відомості про форму навчання здобувачів позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої та післядипломної освіти, реквізити документа про освіту (серія, номер, дата видачі, заклад освіти, що видав, рівень освіти, професія, галузь знань, спеціальність); відомості про переміщення особи на тимчасово окуповану територію України (дата та напрямок); та інші.

Так, приписами ч. 1 ст. 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). За ч.7 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Так, згідно із відомостями, які зазначені у протоколі № 657 від 16.10.2024 позивач порушив правила військового обліку, які встановлені чинним законодавством.

Як вже зазначалося судом, у ОСОБА_1 на час затримання та складання матеріалів про адміністративне правопорушення не було Витягу з ВОД «Резерву +» про пребування останнього на обліку 3 го відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЧАПЛИКА).

Притягнуто ж відповідальності позивача 03.12.2024 року , тобто в межах строків, встановлених ст. 38 КУпАП- отже твердження представника позивача про притягнення позивача поза межами строків адімінстративної відповідальності є наслідком хибного тлумачення адвокатом норм права.

Щодо посилання представника позиваач на неприйняття до уваги відповідачем вимог ст.210 та ст. 210 1 КУпАП де вказано в Примітці про те що: Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи - то таке не застосовуються до вчиненого позивачем правопорушення.

Так приписами частини 1 стаття 6 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 16 березня 2017 року № 1951-VIII (далі-Закон № 1951-VIII ) передбачено, що до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Приписами статті 7 Закону № 1951-VIII перелічені персональні дані призовника, військовозобов`язаного та резервіста, які вносяться в результаті взаємодії через інформаційно-телекомунікаційні системи.

Приписами пункту 11 Закону №2232 передбачено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Проте, такий обов`язок, який визначений законом, позивачем не виконано.

Як відомо, у ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч. 1 ст. 68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 ч.1 ст.106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє по теперішній час.

Указами Президента України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні, який діяв і на час спірних правовідносин та діє на час розгляду справи.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 Про загальну мобілізацію постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації, яка діє і на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до приписів частини 1 пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154 (далі-Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Частиною 5 статті 24 Закону України Про національну поліцію передбачено, що за зверненням територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України або розвідувальних органів України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, беруть участь у здійсненні заходів щодо оповіщення військовозобов`язаних та резервістів спільно з представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також здійснюють адміністративне затримання та доставлення до цих центрів та органів призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оскільки, як вище зазначалося позивач не актуалізував свої персональні дані, у строк який визначений був законом,і не мав при собі військово-облікового документу і при перевірці уповноваженими особами Центрального РТЦК та працівниками Національної поліції зазначені порушення були виявлені, то відповідно до вищезазначених приписів закону його було доставлено до приміщення Центрального РТЦК

Частиною 3 статті 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку).

Згідно з положенням ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізації» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з положеннями пункту 52 постанови КМУ № 560 під час перевірки військово-облікового документа (військовооблікового документа в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу, уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото та відеофіксації.

Відповідачем доведений факт дотримання процесуальних норм його працівниками при перевірці документів позивача. Суду також наданий відеозапис відсутності у позивача військово-облікових документів .

З вище викладеного можна дійти висновку, що позивачем порушені були правила військового обліку, які встановлені Законами №2232-XII та № 1951-VIII, і Порядком №1487. Так, як вбачається з матеріалів справи та наданих відповідачем належних, допустимих та достовірних доказів, позивачем такого обов`язку не виконано.

Тому, аргументи та доводи позивача про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого приписами частини 3 статті 210 КУпАП, є необґрунтованими, та не підтвердженими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Як відомо, відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Тому, аргумент позивача про те, що в постанові відповідачем не зазначено обґрунтованих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП, є необґрунтованим та не підтверджений належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Враховуючи, що позивачем по справі не надано доказів на спростування тверджень відповідача, а доводи самого позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд доходить висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову в цілому.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Окрім того, судом враховується правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 640/11468/20, відповідно до якої ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, зокрема і від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.

Крім того Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 по справі № 400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням викладеного, судом не надається детальна відповідь на інші аргументи сторін, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі не пливають на вищезазначений висновок суду щодо законності оспорюваної постанови.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 20, 46, 241, 243, 245, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя О.А. Гуденко