Справа № 296/5913/24
Суддя: Стрілецька О. В.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №296/5913/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретарів судового засідання Лайчук В.В., Простибоженко Ю.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Гуменюка О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом, в якому просить скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 423 від 13.06.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 гривень.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане в ній правопорушення є незаконною та необґрунтованою.

ОСОБА_1 посилається на те, що о 06:00 год 13.06.2024 він був зупинений працівниками патрульної поліції за начебто немигаючі габарити на транспортному засобі, після перевірки документів йому повідомили, що він перебуває в розшуку, а відтак йому необхідно проїхати у відділок. Він прослідував за поліцейськими до відділку поліції для з`ясування обставин справи, проте його ввели в оману та повезли спочатку до ІНФОРМАЦІЯ_2 , потім до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де йому повідомили, що він перебуває в розшуку, оскільки не з`явився на вказану в повістці дату для уточнення військово-облікових даних.

В подальшому невідомі особи вручили йому документи, які він оглянув вже в машині, виявив постанову № 423 від 13.06.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позивач заперечує, що особисто отримав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказав, що підпис в повістці не проставляв, в день нібито вручення йому повістки він перебував у відрядженні поза межами міста Житомира. Вказує, що він заброньований від проходження військової служби за місцем роботи. Зауважив, що норми діючого законодавства не містять обов`язку з`являтись до центрів комплектування, враховуючи що він заброньований роботодавцем.

Позивач зауважує, що постанова містить безліч порушень норм діючого законодавства, серед іншого, постанова складена не уповноваженою особою, неіснуючою юридичною особою ІНФОРМАЦІЯ_4 , в ній не викладені подія та склад адміністративного правопорушення, обставини, викладені в ній не містять посилання на докази вчинення ним правопорушення, не вказаний номер повістки, згідно з якою його викликали до ІНФОРМАЦІЯ_5

Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що порушена процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, по суті розгляд справи про адміністративне правопорушення не відбувався, всі подані ним заперечення залишились поза увагою, постанову в коридорі підписав невідомий чоловік, постанова йому не оголошувалась.

Вважає, що його права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення грубо порушені, у зв`язку із чим просить суд постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

ІІ. Процедура та позиції учасників розгляду справи

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 26.06.2024 матеріли справи №296/5913/24 передані за підсудністю на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира.

22.08.2024 згідно з ухвалою суду позовна заява залишена без руху та наданий позивачу строк для усунення недоліків.

На підставі ухвали суду від 23.08.2024 відкрито провадження у справі та прийнято рішення проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

19.09.2024 представник відповідача Гуменюк О.Л. направив відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував (а.с. 54-57). Обґрунтовуючи заперечення вказав, що постанова відносно ОСОБА_1 прийнята правомірно, із дотриманням всіх встановлених чинним законодавством України вимог та без порушення прав та законних інтересів позивача.

Зауважив, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність прибути на виклик доІНФОРМАЦІЯ_5 , проте проігнорував вказану повістку, в подальшому був доставлений працівниками Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Розгляд справи проведений за особистої присутності позивача, під час розгляду справи ОСОБА_1 не заявляв жодного клопотання чи заперечення, отримав копію постанови під підпис, а відтак твердження позивача про порушення процедури розгляду справи є безпідставними.

Посилаючись на Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Правила військового обліку, представник відповідача вказав, що ОСОБА_1 зобов`язаний був з`явитись за викликом до ТЦК та СП для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, для визначення його призначення для проходження військової служби в особливий період, проте за викликом не з`явився, тобто вчинив адміністративне правопорушення і був правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності.

До відзиву на позовну заяву відповідач долучив докази його направлення позивачу (а.с. 53), тобто відповідачем дотримані вимоги ч. 9 ст. 79, ч. 4 ст. 162 КАС України.

21.10.2024 ОСОБА_1 направив клопотання про поновлення строку подачі відповіді на відзив (а.с.65, 80) та надав відповідь на відзив (а.с.72-78, 89-95), в якій вказує, що у особи ІНФОРМАЦІЯ_3 взагалі відсутні будь-які повноваження на вчинення будь-яких дій Щодо відзиву зазначив, що представник відповідача посилається на загальні правові положення військового обліку і військової служби, натомість він не є ні призовником, ні військовозобов`язаним, ні резервістом, не має відношення до Збройних Сил України.

Наполягав, що підпис в повістці від 15.04.2024 не проставляв, повістку не отримував, про розгляд справи його не повідомляли, юридичну допомогу ніхто не пропонував.

Відомості у відзиві вважає недостовірними, є припущеннями, не доведеними жодними допустимими доказами. Матеріали адміністративної справи не містять доказів вчинення ним будь-якого адміністративного правопорушення.

Крім того, вважає, що відзив на позовну заяву поданий не уповноваженою особою, витяги з наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , долучені до відзиву? є підробками, потребують огляду в судовому засіданні в оригіналі.

13.11.2024 в судовому засіданні продовжено ОСОБА_1 строк для подання відповіді на відзив.

В судових засіданнях ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив. Додатково вказав, що він був незаконно затриманий працівниками поліції, проте протокол затримання йому вручений не був. Повістку про виклик то ТЦК та СП він не міг отримати особисто, оскільки у вказаний період перебував у с. Хочино Олевського району, він є заброньованим на підприємстві, роботодавець щомісячно подає до військомату списки заброньованих осіб. Він був затриманий працівниками патрульної поліції також в період його перебування у відрядженнs, проте 12.06.2024 він їхав на ротацію, яка мала відбутись 13.06.2024, у відрядженні він зазвичай перебуває безвиїзно. Додатково вказав, що оновлював особисті дані в застосунку «Резерв+», в реєстрі наявні відомості про його бронювання, про те, що він був оголошений в розшук, відомості відсутні. Наполягав, що повістку від 15.04.2024 не отримував, підпис в ній не проставляв. Підтвердив, що в повістці від 15.03.2024 вказаний мобільний номер телефону, яким він користується, проте зауважив, що має багато друзів, які могли надати його номер.

Представник відповідача Гуменюк О.Л. в судових засіданнях заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Додатково вказав, що заброньовані особи не звільняються від обов`язку з`явитися до ТЦК та СП за викликом, підпис в повістці від 15.04.2024 є ідентичним з підписом позивача. Крім того, зауважив, що документи, долучені позивачем до справи, не свідчать про те, що він у встановленому порядку на підставі наказу Мінекономіки був заброньований на момент вчинення адміністративного правопорушення. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

ІІІ. Законодавство, що підлягає застосуванню, обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За правилами ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Судом встановлено, що згідно з повісткою про виклик ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який проживає: АДРЕСА_1 , повинен був з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 09:00 год 19.04.2024, яка була отримана 15.04.2024, наявний підпис громадянина, який її одержав, мобільний номер його телефону (а.с. 60).

Відповідно до звернення від 02.05.2024 начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 направив вимогу до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області про доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання протоколу про адміністративне правопорушення за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, встановлені правила військового обліку (а.с.61).

13.06.2024 тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 прийняв постанову №423 за справою про адміністративне правопорушення, згідно з якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн (а.с. 20-22).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 15.04.2024 ОСОБА_1 в порушення вимог статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в особливий період, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 для визначення його призначення на особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В постанові міститься підпис особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (в редакції, чинній на момент вчинення позивачем правопорушення), в статті 10 якої визначено, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з ч.1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення) громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, з 24.02.2022 по цей час по всій території України діє особливий період.

Стаття 251 КУпАП вказує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Дослідивши письмові докази у справі, надані сторонами, суд дійшов висновку, що доводи позивача про те, що він не вчиняв адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження.

Позивач, будучи громадянином України, має конституційний обов`язок здійснювати захист незалежності та територіальної цілісності України, в тому числі, шляхом проходження військової служби.

Відповідно до положень законів, наведених вище по тексту рішення, якими врегульовано порядок проходження військової служби, зокрема, під час проведення загальної мобілізації, позивач зобов`язаний з`являтись за викликом до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

В матеріалах справи міститься розписка про те, що позивач 15.04.2024 отримав повістку до виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 19.04.2024, в якій проставлений підпис у графі "особистий підпис громадянина", зазначені: дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса АДРЕСА_2 та номер мобільного телефону ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 стверджує, що він не отримував вказану повістку, підпис у графі "особистий підпис громадянина" в розписці проставлений не ним, підпис є підробленим, натомість клопотання про проведення експертизи на спростування належності підпису позивач не заявляє, хоча судом така можливість роз`яснена в судовому засіданні 13.11.2024.

Позивач, всупереч вимогам ст.ст. 77, 78 КАС України, не надав суду жодного доказу на підтвердження доводів, що повістку про виклик він не отримував. Сам по собі обов`язок відповідача довести правомірність свого рішення не звільняє позивача від обов`язку надати суду докази в обґрунтування власних доводів.

Суд ставить під обгрунтований сумнів доводи позивача, що він фактично не міг отримати повістку 15.04.2024 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки у вказаний період безвиїзно перебував у відрядженні поза межами міста Житомира в Коростенському районі в Олевській та Словечанській територіальних громадах, оскільки сам факт перебування у відрядженні не позбавляє позивача можливості переїздити в межах однієї області.

Також суд враховує, що 13.06.2024 позивач був зупинений працівниками патрульної поліціїв місті Житомирі, в той час як відповідно до посвідчення про відрядження він повинен був перебувати у відрядженні (а.с. 112).

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що у період відрядження 13.06.2024 перебував у м. Житомирі, а відтак суд визнає непереконливими його доводи, що він не міг отримати повістку, оскільки перебував у відрядженні.

Суд не бере до уваги доводи позивача, що він не був зобов`язаний з`являтись за викликом до ТЦК та СП, оскільки він був заброньований роботодавцем.

На підтвердження викладеного ОСОБА_1 надав наказ Міністерства економіки України №2277 від 25.07.2022 «Про бронювання військовозобов`язаних за […]ТОВ «АртХаус» […]», зі змісту якого вбачається, що відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації надано працівниками ТОВ «АртХаус» строком на 6 місяців (а.с. 120, 122). Інших доказів про те, що працівники ТОВ «АртХаус» були в установленому порядку заброньованими станом на 15.04.2024 позивачем не надано.

Отже, на підставі досліджених доказів судом не встановлено, що станом на день вручення ОСОБА_1 повістки про виклик до ТЦК, як і станом на день прийняття оскаржуваної постанови, він був заброньований ТОВ «АртХаус», оскільки суду не наданий відповідний наказ Мінекономіки, який діяв протягом зазначеного періоду, і який є належним доказом, який підтверджує факт бронювання працівників. Внутрішні документи ТОВ «АртХаус», пропозиції та листування не є належними доказами, які підтверджують факт здійснення бронювання.

Крім того, суд зауважує, що наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації не звільняє його, як військовозобов`язаного, від виконання інших обов`язків, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закону України "Про оборону України", Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, в тому числі, прибувати за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, за умови, що такий виклик здійснений в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

Таким чином, посилання позивача на той факт, що він є заброньованим (має відстрочку від призову) не може бути підставою для не прибуття до ТЦК.

Беручи до уваги встановлені під час розгляду адміністративного позову фактичні обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними, не доведені відповідними засобами доказування, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 отримував повістку, проте за викликом не з`явився, судом не встановлено, що рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнято з порушенням норм чинного законодавства або з істотним порушенням прав позивача

Матеріалами справи підтверджується, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, що підтверджується належними і достатніми доказами, працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 діяли з дотриманням вимог норм КУпАП.

Також суд визнає неспроможними доводи позивача, які містяться у позовній заяві про те, що посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_5 не дотримана процедура розгляду справи, що розгляд справи проведений без надання йому правової допомоги, оскільки ОСОБА_1 був особисто присутній під час розгляду справи, ознайомився зі змістом постанови, отримав її копію в день прийняття 13.06.2024, про що свідчить його особистий підпис. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Разом з тим, безпосередньо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не заявляв жодних клопотань, не надав будь-яких заперечень щодо процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена також шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

Висновки аналогічного змісту містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП та у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №536/583/17, від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17, які відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України підлягають до застосування судом.

Постанова про адміністративне правопорушення №423 від 13.06.2024 прийнята уповноваженою особою, її зміст цілком відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, судом не встановлено порушення процедури їх складення і винесення, судом не встановлено порушень порядку розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення, який визначений ст. 268 КУпАП, які призвели до істотного порушення прав позивача.

Разом з тим, під час судового розгляду судом встановлено, що відповідачем невірно застосовані положення Кодексу України про адміністративні правопорушення про притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 з огляду на таке.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до норм ст. 8 КУпАП визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження у справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Виходячи з наведеного, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене під час дії особливого періоду, є факт неявки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 19.04.2024 за повісткою від 15.04.2024.

Суд звертає увагу, що дата неявки особи - є датою вчинення адміністративного правопорушення та датою його виявлення.

Правопорушення, вчинене позивачем, за своїм змістом, не є триваючим.

Отже, позивач міг бути притягнутий до адміністративної відповідальності на підставі положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, які були чинними на момент вчинення адміністративного правопорушення - 19.04.2024.

Приписами ч.1 ст. 210-1 КУпАП (в редакції, станом на дату вчинення правопорушення - 19.04.2024) була передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 2 статті 210-1 КУпАП (в редакції, станом на дату вчинення правопорушення - 19.04.2024) була передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Отже, станом на дату вчинення правопорушення 19.04.2024 відповідальність за вчинене позивачем адміністративне правопорушення була передбачена частиною 2 статті 210-1 КУпАП, яка мала формулювання: "Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян".

Таким чином, станом на 19.04.2024 розмір штрафу у грошовому виразі, який міг бути накладений на громадянина, визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, складав від 3 400 грн до 5 100 грн.

Крім того, станом на 19.04.2024 стаття 210-1 КУпАП взагалі не містила частини 3, за якою позивач притягнутий до відповідальності.

Натомість норма ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка посилює відповідальність за невиконання приписів ч.1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", була прийнята на підставі Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 09.05.2024 № 3696-IX і набула чинності 19.05.2024.

Відтак норма ч.3 ст. 210-1 КУпАП не могла бути застосована до позивача, оскільки датою вчинення правопорушення в цьому випадку є 19.04.2024.

Позивач не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності на підставі закону і відносно нього не може бути застосоване адміністративне стягнення, яке не було передбачено на момент вчинення правопорушення.

Отже, при складенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності і застосуванні адміністративного стягнення відповідачем не в повній мірі були дотримані вимоги КУпАП, що в свою чергу не може бути підставою для звільнення позивача від адміністративної відповідальності за умови вчинення адміністративного правопорушення.

Зі змісту частини 3 статті 286 КАС України вбачається, що суд першої інстанції за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Наведене відповідає і положенням частини 1 статті 293 КУпАП, якою також врегульовані повноваження органу (посадової особи) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Таким чином, на підставі встановлених судом фактичних обставин справи, беручи до уваги те, що під час прийняття стосовно позивача постанови у справі про адміністративне правопорушення № 4223 від 13.06.2024 відповідачем невірно застосовані норми КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, те, що не закінчився строк притягнення позивача до адміністративної відповідальності, на підставі ст. 286 КАС України суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково, оспорювана постанова підлягає скасуванню, а матеріали справи підлягають направленню на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 7-9, 38, 251, 283 КУпАП, ст. ст. 42, 43, 77, 242-246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов задоволити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 423 від 13.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП направити до ІНФОРМАЦІЯ_1 на новий розгляд.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ;РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_2 .

Повний текст постанови складений 17.04.2025.

Суддя О.В. Стрілецька