Справа № 560/16758/24
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/16758/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Драновський Я.В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

16 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до Зіньківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Укрзернопром Деражня", товариство з обмеженою відповідальністю "НЬЮ АГРО ПОДІЛЛЯ" про скасування реєстраційної дії,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Хмельницькій області звернулось до суду з позовом до Зіньківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, в якому просить скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань реєстраційну дію № 059000252 від 12.12.2023 про державну реєстрацiю припинення юридичної особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Укрзернопром-Деражня", в результаті її реорганізації.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення питання.

07 квітня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від третьої особи, в якій остання вказала на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду 12.11.2024, при цьому оскаржує дії суб`єкта владних повноважень, які відбулися у грудні 2023 року. Крім того, позивачем вживались заходи адміністративного оскарження, шляхом направлення скарги від 25.01.2024 на проведену державним реєстратором реєстраційну дію, за результатами розгляду якої міністром юстиції України прийнято наказ від 11.04.2024 про відмову у її задоволенні. Таким чином, тримісячний строк на звернення до суду, який встановлений для суб`єктів владних повноважень пропущений.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом другим частини 2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.05.2023 у справі № 140/5/22.

Так, предметом даного спору є реєстраційні дії, вчинені відповідачем у грудні 2023 року.

Слід звернути увагу, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли виникли підстави для звернення до суду.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко розмежовувати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Так під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатись про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

Тому, підстави для звернення до суду виникають в момент обізнаності про наявність відповідних обставин, в даному випадку про припинення юридичної особи та про наявність заборгованості.

Позивач звернувся до суду 12.11.2024, при цьому оскаржує дії суб`єкта владних повноважень, які відбулися у грудні 2023 року.

Крім того, судом встановлено, що позивачем вживались заходи адміністративного оскарження, шляхом направлення скарги від 25.01.2024 на проведену державним реєстратором реєстраційну дію, за результатами розгляду якої міністром юстиції України прийнято наказ від 11.04.2024 про відмову у її задоволенні.

Таким чином, тримісячний строк на звернення до суду, який встановлений для суб`єктів владних повноважень пропущений.

Поряд з цим, при вирішенні питання пропуску строку звернення до суду з даним позовом судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що під час розгляду справи позивачем не надано жодних доказів вчинення ним активних дій в межах встановленого законом строку (тримісячного строку звернення до суду), щодо оскарження реєстраційної дії про державну реєстрацію припинення юридичної особи - товариство з обмеженою відповідальністю "Укрзернопром Деражня".

Також, відхиляються судом першої інстанції доводи апеляційної скарги позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду у зв`язку з відсутністю належного фінансування, виходячи з наступного.

Так, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 № R (81) 7: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

При цьому, особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий/фінансовий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI органам податкової служби не надано пільг щодо сплати судового збору.

Органи доходів і зборів є державними органами, які утримуються за рахунок Державного бюджету України, та мають право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Статтею 161 КАС України передбачено обов`язок особи, яка подає позовну заяву, надати документу про сплату судового збору.

Таким чином, особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі щодо оплати судового збору.

Разом з тим, податковим органом не надано належних доказів які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій спрямованих на отримання достатнього для сплати судового збору у даній справі фінансування з податкового органу вищого рівня або з Державного бюджету України, оскільки до заяви про поновлення строку для подання позовної заяви додано виписки на окремі дати календарного місяця, однак виписки за січень-квітень 2024 р. не надано. Не надано податковим органом доказів і щодо відсутності коштів впродовж вересня-середини листопада 2024 р.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з Державного бюджету України та відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб`єктами владних повноважень, не є такими, що не залежать від волі особи.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду за своєю суттю не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і шляхом встановлення строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13.12.2011 року №17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Статтею 123 КАС України встановлено наслідки порушення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано застосовано наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України і доводи апеляційної скарги не містять належного обґрунтування щодо протиправності їх скасування.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка.

Згідно зі ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.