Справа № 240/22760/24
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/22760/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що проявляється у незаконній неможливості прийняти рішення відповідно до ст.45 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" про призначення пенсії та зобов"язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як територіального органу Пенсійного фонду, що наділений повноваженнями щодо розгляду заяв про призначення пенсії та приймати рішення і повідомляти про них у визначений законом спосіб заявників, призначити пенсію із зниженням пенсійного віку та виплачувати пенсію з 07.10.2024.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.10.2024 позивач звернулася за призначенням пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. 24.10.2024 відповідачем було сформовано повідомлення про відмову у призначенні пенсії. У листі повідомлено, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області винесло рішення про відмову у призначенні пенсії. Зазначає, що, у зв"язку з тим, що проживає в с-щі Першотравневе, подала заяву до територіального органу, що призначає пенсію, тобто до відповідача. Після чого, відповідно до ст.45 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення пенсії розглядає саме відповідач та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії. Таким чином, відповідач допустив протиправну бездіяльність що проявляється у незаконній неможливості прийняти рішення відповідно до ст.45 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" про призначення пенсії, тому позивач звернулася до суду за захистом порушеного права.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що до матеріалів справи не надано жодних доказів того, що саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовлено позивачу у призначенні пенсії, а тому позов не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

09.10.2024 ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області та прийнято рішення від 17.10.2024 №86 про відмову у призначенні пенсії.

Відповідач листом від 24.10.2024 № 0600-0216-8/135519 повідомив позивача про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області рішення, копію якого надіслав позивачу.

Позивач вважає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що проявляється у незаконній неможливості прийняти рішення відповідно до ст.45 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" про призначення пенсії, тому звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАСУ суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Предметом спору в даній справі, тобто матеріально-правовою вимогою позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, є бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що проявляється у незаконній неможливості прийняти рішення відповідно до ст.45 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" про призначення пенсії.

Бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, пов`язана з невиконанням нею дій, які вона повинна була й могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових чи інших обов`язків.

Вирішуючи позовні вимоги щодо наявності чи відсутності бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.7 розділу І Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Згідно з пунктом 1.8 розділу І Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 за №339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1), якою внесені зміни до Порядку №22-1. Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Так, відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналізуючи вищезазначені норми Порядку №22-1, суд зазначає, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території; після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (пункт 4.10); виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Підсумовуючи викладене, суд зауважує, що саме Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області у розглядуваному випадку було визначене за принципом екстериторіальності для розгляду заяви про призначення пенсії позивачу та прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії.

Тобто, саме вказане управління, у даному випадку є органом, що призначає пенсію, оскільки воно розглядало заяву позивача та приймало відповідне рішення.

В той же час, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області лише направило позивачу повідомлення про результати розгляду її заяви та копію прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області рішення.

Відтак, слід зазначити, що судом не встановлено протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що проявляється у незаконній неможливості прийняти рішення відповідно до ст.45 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" про призначення пенсії, оскільки у нього були відсутні законні підстави для його прийняття.

При цьому, суд звертає увагу, що стаття 45 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" регламентує строки призначення пенсії.

Разом з тим, суд ще раз наголошує, що відповідач за принципом екстериторіальності не був визначений органом, що призначає пенсію та рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії не приймав.

Як вже вказувалося, відповідно до ч.2 ст.9 КАСУ суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд вважає, що позивачем неправильно обрано предмет оскарження, при цьому, судом вживалися заходи та надавався строк для визначення позивачем предмету спору та суб"єктного складу відповідачів у справі.

Так, ухвалою від 25.11.2024, до відкриття провадження у справі, позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

В ухвалі звернуто увагу позивача на те, що з наданих до позову доказів слідує, що заяву позивача від 09.10.2024 про призначення пенсії було розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області та рішенням від 17.10.2024 №86 відмовлено у призначенні пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 24.10.2024 лише повідомило позивача про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області рішення та не відмовляло у призначенні пенсії.

Таким чином, позивачу необхідно було уточнити позовні вимоги, зокрема, визначитися з предметом спору та суб"єктним складом відповідачів у справі.

На виконання вимог ухвали позивач надіслав клопотання про продовження розгляду справи. У клопотання зазначив, що визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належного відповідача й обґрунтування позову - обов"язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому, обов"язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

Відповідно до ч.3-5 ст.48 КАСУ, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Суд не заперечує, що визначення відповідача, предмета та підстав спору є диспозитивним правом позивача, яке передбачене ч.3 ст.9 КАС України, зокрема, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, відповідач у справі - ГУПФУ в Житомирській області не відмовляв позивачу у призначенні пенсії, оскільки рішення про відмову, яке позивач сама долучила до позову, приймало ГУПФУ у Київській області.

Разом з тим, позивач не визначила зазначене рішення ГУПФУ у Київській області як предмет спору, з огляду на що підстави для залучення судом ГУПФУ у Київській області у справу як відповідача відсутні.

З огляду на те, що у даному випадку відповідач не відмовляв позивачу у призначенні пенсії, рішення про відмову приймало інше управління Пенсійного фонду, яке не є предметом оскарження, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для зобов"язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію із зниженням пенсійного віку.

Решта доводів позивача не спростовують висновків суду у даній справі.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку , що позов безпідставний, тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 242-246, 295 КАСУ,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області(вул. Ольжича, 7,м. Житомир,Житомирська обл., Житомирський р-н,10003. РНОКПП/) ,про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос

18.04.25