Справа № 521/18904/24
Суддя: Маркарова С. В.
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження №2-а/521/31/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м.Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

судді Маркарової С.В.

за участю секретаря судового засідання Вінжановської К.С.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач : ОСОБА_1

відповідач : Одеська митниця Держмитслужби

предмет позову: скасування постанови про притягнення

до адміністративної відповідальності

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Предметом позову останній визначив скасування постанови № 0894/50000/24 від 31.10.2024 про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 471 МК України.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 послався на те, що за вищевказаною постановою 24.06.2024 він перетнув митний кордон України з Румунією по каналу «зелений коридор» через пункт пропуску «Орлівка-Ісакча» митного посту «Придунайський» Одеської митниці на автомобілі марки «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За документами, отриманими від митних органів Румунії позивач задекларував у митній декларації №98 іноземну валюту в сумі 50 000 євро.

Згідно інформації модуля «Облік валютних цінностей» АСМО «Інспектор» такі відомості відсутні, а документи на підтвердження зняття позивачем з власних рахунків у банках (фінансових установах) на суму, яка перевищує 10 000 євро митному органу України при перетинанні кордону не надавались.

Так, відповідач дійшов висновку, що позивачем незадекларовані валютні цінності, які переміщувались позивачем через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування.

Позивач стверджував, що жодні докази, на підтвердження складу правопорушення спірна постанова не містить (виключно посилання на лист Департаменту міжнародної взаємодії Держмитслужби від 15.08.2024 № 26-03/26-04/7/1842 як відповідь на запит з митних органів Румунії в межах адміністративної допомоги у проведені перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи протягом 2023-2024 років), строки притягнення його до відповідальності порушені, а він при розгляді митної справи участі не брав.

В процесі розгляду справи позивач, посилаючись на, те що в спірний період у його відношенні було складено декілька аналогічних постанов, просив суд врахувати обставини встановлені постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі 521/11992/24 в частині законності походження спірних коштів.

Позивач в процесі розгляду справи позов підтримав.

Відповідач позов не визнав, скористався правом надання відзиву, стверджуючи, що порядок притягнення позивача до відповідальності дотриманий.

В процесі розгляду справи відповідач просив врахувати, що позивач є системним порушником митних правил, надавши постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі 521/1919/24.

Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав :

Судом встановлено, що постановою № 0894/50000/24 від 31.10.2024 позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 471 МК України.

За вимогами Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Канал, позначений символами червоного кольору («червоний коридор»), призначений для всіх інших громадян.

Діючим законодавством України ввезення, вивезення готівкової іноземної валюти в Україну не обмежено, обмежена лише сума (до 10 000 євро), яка може бути ввезена, вивезена без письмового декларування.

Відповідно до п. 5 Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженого постановою Правління НБУ № 3 від 02.01.2019 фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10 000 євро без письмового декларування митному органу.

За п. 6 вказаного Положення фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування є адміністративним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст. 471 МК України.

Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає в недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в зеленому коридорі, тобто в зоні спрощеного митного контролю.

Особливістю митного контролю є те, що громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою за певними правилами та наслідками.

Зі змісту спірної постанови вбачається, що «позивач 24.06.2024 перетнув митний кордон України з Румунією по каналу «зелений коридор» через пункт пропуску «Орлівка-Ісакча» митного посту «Придунайський» Одеської митниці на автомобілі марки «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За документами, отриманими від митних органів Румунії позивач задекларував у митній декларації №98 іноземну валюту в сумі 50 000 євро.

Згідно інформації модуля «Облік валютних цінностей» АСМО «Інспектор» такі відомості відсутні, а документи на підтвердження зняття позивачем з власних рахунків у банках (фінансових установах) на суму, яка перевищує 10 000 євро митному органу України при перетинанні кордону не надавались».

Враховуючи вищевикладене, суб`єкт владних повноважень дійшов висновку, що позивачем незадекларовані валютні цінності, які переміщувались позивачем через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування.

При вирішенні спору суд виходить з наступного :

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 по справі № 337/3389/16-а була викладена позиція, за якою постанова про притягнення до адміністративної відповідальності як рішення суб`єкта владних повноважень, яке встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої воно винесено, має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Так, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні (Верховний Суд від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 по справі № 607/7987/17).

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами, а суб`єкт владних повноважень зобов`язаний навести у постанові докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Значене узгоджується із вимогами закону, за якими закон передбачає застосування адміністративного стягнення лише до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення (ст. 23 КУпАП).

За ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 288 КУпАП постанову посадової особи про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень зобов`язаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Об`єктом доказування є певні обставини справи (доказова база).

Під доказовою інформацією розуміють будь-які відомості, на основі яких суд у порядку, встановленому КАС України, встановлює наявність або відсутність обставин, які підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для вирішення адміністративної справи.

Функція доказів полягає у забезпеченні безпомилковості, незаперечності й повноти інформації.

В процесі розгляду справи відповідач, однак, жодних доказів, окрім правил переміщення товарів через митний кордон Румунії з офіційного веб-сайту ДМС України на підтвердження правомірності свого рішення відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України не надав.

Ухвала суду від 19.12.2024, якою з Одеської митниці Держмитслужби витребувані матеріали митної справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за постановою №0894/50000/24 від 31.10.2024 за ч.1 ст.471 МК України відповідачем не виконана (отримана відповідачем в електронному кабінеті системи «Електронний суд»).

Про причини невиконання ухвали суду відповідач суд не повідомив.

Сама по собі спірна постанова не може бути підставою притягнення позивача до відповідальності, за відсутності доказів порушення ним митних правил та доказів дотримання відповідачем порядку притягнення особи до відповідальності.

Невиконання відповідачем ухвали суду виключає встановлення судом об`єктивної сторони спірного порушення та вини ОСОБА_1 в його вчиненні.

Суб`єкт владних повноважень не довів правомірності винесення оскаржуваного рішення.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись Розділом ІІ КАС України,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення № 0894/50000/24 від 31.10.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 471 МК України.

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржено. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складання повного тексу рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Світлана МАРКАРОВА

Повний текст рішення виготовлений 16.04.2025

16.04.25