Справа № 580/9598/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/9598/24 Суддя (судді) першої інстанції: Віталіна ГАЙДАШ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про визнання протиправним та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2024 року до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Управління - начальника відділу державного нагляду (контролю) суден Черкаського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України Бондаренка Сергія Сергійовича від 18 вересня 2024 року №005/24.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що протокол про порушення вимог законодавства про внутрішній водний транспорт від 28 серпня 2024 року №005/24 складений неуповноваженою особою, а справа про правопорушення не містить належних і допустимих доказів, які безсумнівно підтверджували порушення позивачем вимог Закону України №1054-ІХ в частині виходу в рейс судна внутрішнього плавання, яке не має суднових документів. Позивачем також вказано, що перевіряючим не оглядався несамохідний земснаряд «Зірка Черкас», та протиправно встановлено відсутність чинних суднових документів, передбачених частиною 1 статті 31 Закону України №1054-ІХ

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позиція суду мотивована тим, що правові підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення відповідача відсутні.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з неповним та невірним з`ясуванням фактичних обставин справи, порушенням норм матеріального права. Також, апелянтом заявлено клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2025 року та від 20 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

03 березня 2025 року відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого просить здійснювати розгляд справи з викликом сторін.

Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Щодо клопотання сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін, колегія суддів дослідивши матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, тощо, беручи до уваги пункт 20 частини 1 статті 4 та частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають її розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити.

Відповідно до фактичних обставин справи, 28 серпня 2024 року о 15 год. 40 хв. під час здійснення спільних заходів Черкаського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України разом із працівниками Національної поліції України, на виконання окремого доручення голови Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 18.04.2023 №60/02/13-23, було виявлено судно (земснаряд) з ідентифікаційним номером «КИВ0340-К», що порушувало спільний наказ Черкаської обласної військової адміністрації та Угрупування сил і засобів оборони міста Київ від 20.10.2023 №3/86од «Про запровадження особливого режиму судноплавства на суднових ділянках річки Дніпро в межах Черкаської області під час дії правового режиму воєнного стану».

Встановлено, що судно (земснаряд) з ідентифікаційним номером «КИВ0340-К», що вийшло у рейс на Кременчуцькому водосховищі в адміністративних межах с. Червона Слобода Черкаського району, яке належить позивачу і має назву «Зірка Черкас», здійснювало видобуток піску (експлуатувалось) та перебувало на відстані орієнтовно 300 метрів від берега, без належних суднових документів, зокрема, без чинного свідоцтво судна внутрішнього плавання (класифікаційне свідоцтво), за що передбачена відповідальність згідно з пунктом 2 частини першої статті 74 Закону України «Про внутрішній водний транспорт».

Факт правопорушення було зафіксовано на відеозапис з нагрудних камер (відеореєстраторів) №111300781 та №111300782, а також заступником начальника Управління - начальником відділу державного нагляду (контролю) суден Черкаського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України Бондаренком С.С. було складно протокол про порушення вимог законодавства про внутрішній водний транспорт від 28.08.2024 №005/24.

Позивачем 13.09.2024 отримано повідомлення від 12.09.2024 про місце, час та дату розгляду справи про порушення вимог законодавства про внутрішній водний транспорт відносно нього (о 14 год. 30 хв. 18.09.2024).

18.09.2024 заступником начальника Управління - начальником відділу державного нагляду (контролю) суден Черкаського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України Бондаренком С.С, за вихід у рейс судна внутрішнього плавання, яке не має суднових документів, прийнято постанову №005/24 про застосування адміністративного-господарських санкцій (штрафів), передбачених статтею 74 Закону України «Про внутрішній водний транспорт», якою застосовано до ОСОБА_1 штраф у розмірі 51 000,00 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеною постановою відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень» належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства.

Адміністрація судноплавства у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, а також діє на підставі Положення про Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 212.

Адміністрація судноплавства здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до Положення про Черкаське міжрегіональне управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України № В-5-25, затвердженого наказом Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України №148 від 15 травня 2024 року, Черкаське міжрегіональне управління є самостійним структурним підрозділом Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства). Управління утворено з метою реалізації державної політики у сфері внутрішнього водного транспорту у межах компетенції, організації ефективного та безпечного використання внутрішніх водних шляхів для судноплавства (а.с.56-69).

Зокрема, Управління відповідно до покладених на нього завдань: здійснює в межах повноважень, передбачених законом, регулювання судноплавства на внутрішніх водних шляхах; в межах повноважень забороняє плавання або експлуатацію судна у випадках, установлених Законом України «Про внутрішній водний транспорт»; в межах повноважень здійснює державний нагляд за безпекою судноплавства на внутрішніх водних шляхах, за додержанням річковими портами (терміналами), іншими суб`єктами внутрішнього водного транспорту вимог законодавства щодо безпеки судноплавства; перевіряти в робочий час суб`єктів господарювання, юридичних і фізичних осіб з питань, що належать до компетенції Управління; видавати в установленому порядку обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень і недоліків, пов`язаних з порушенням правил безпеки на транспорті; забороняти експлуатацію плавучих транспортних засобів, виконання робіт та надання послуг; надсилати в установленому законодавством порядку матеріали про порушення вимог нормативно-правових актів до відповідних органів для вирішення питання щодо притягнення винних осіб до адміністративної або кримінальної відповідальності тощо.

Відповідно до приписів частини 6, 7 статті 74 Закону України "Про внутрішній водний транспорт" №1054-ІХ (далі - Закон №1054-ІХ) право накладення адміністративно-господарських штрафів у межах та відповідно до вимог цього Закону від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері внутрішнього водного транспорту, мають керівник, його заступники, керівники територіальних органів та їх заступники.

Протокол про порушення вимог законодавства про внутрішній водний транспорт суб`єктом господарювання складає посадова особа центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері внутрішнього водного транспорту, яка проводила захід, під час якого виявлено такі порушення.

Відповідно до пункту 6 Посадової інструкції заступника начальника Управління - начальника відділу державного нагляду (контролю) суден Черкаського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, така посадова особа здійснює заходи державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства у сфері внутрішнього водного транспорту та судноплавства, та у разі виявлення таких порушень складає протоколи про адміністративні правопорушення та протоколи про порушення вимог законодавства про внутрішній водний транспорт. В межах наданих повноважень розглядає справи про адміністративні правопорушення та про правопорушення, передбачені законодавством про внутрішній водний транспорт, і накладає адміністративно-господарські штрафи (а.с.95).

З фактичних обставин справи вбачається, що протокол про порушення вимог законодавства про внутрішній водний транспорт від 28 серпня 2024 року №005/24 складено заступником начальника Управління - начальником відділу державного нагляду (контролю) суден Черкаського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України Бондаренком С.С.

Надалі, 18 вересня 2024 року заступником начальника Управління - начальником відділу державного нагляду (контролю) суден Черкаського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України Бондаренком С.С. прийнято постанову №005/24 про застосування адміністративно-господарських санкцій (штрафів), передбачених статтею 74 Закону України «Про внутрішній водний транспорт», якою застосовано до ОСОБА_1 штраф у розмірі 51000,00 грн.

З наведеного вбачається складення протоколу та оскаржуваної постанови уповноваженою посадовою особою, що відповідно спростовує доводи апелянта в даній частині.

В контексті тверджень позивача про відсутність рішення про надання дозволу на проведення перевірок та наказу про проведення спільних заходів з Національною поліцією України, колегія суддів зауважує, що на виконання окремого доручення голови Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 18 квітня 2023 року №60/02/13-23, 28 серпня 2024 року здійснювались спільні заходи Черкаського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України разом із працівниками Національної поліції України.

Поряд з цим, колегія суддів враховує наявність рішення Черкаської обласної військової адміністрації та Угрупування сил і засобів оборони міста Київ від 20 жовтня 2023 року №3/86од «Про запровадження особливого режиму судноплавства на суднових ділянках річки Дніпро в межах Черкаської області під час дії правового режиму воєнного стану».

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 1 Закону №1054-ІХ внутрішній водний транспорт - вид транспорту, до якого належать судна, суб`єкти господарювання, що здійснюють та забезпечують перевезення переважно внутрішніми водними шляхами вантажів, пасажирів, багажу і пошти, використовуються для рибогосподарської діяльності, надають інші послуги з використанням суден внутрішнього плавання, забезпечують судноплавство на внутрішніх водних шляхах, утримують об`єкти інфраструктури внутрішніх водних шляхів, здійснюють навігаційно-гідрографічне забезпечення судноплавства.

Згідно з п. 66 ч. 1 статті 1 Закону №1054-ІХ судно внутрішнього плавання-річкове судно або судно змішаного плавання довжиною 20 метрів і більше або судно, добуток довжини, ширини та осадки якого становить об`єм у 100 кубічних метрів і більше, буксири і штовхачі, призначені для ведення складу таких суден чи плавучого обладнання, а також пасажирські судна і плавуче обладнання.

Відповідно до ч. 1 статті 27 Закону №1054-ІХ судно (склад суден) допускається до плавання внутрішніми водними шляхами за умови його відповідності встановленим національним законодавством або міжнародними договорами України вимогам щодо безпеки судноплавства, охорони навколишнього природного середовища, до належного рівня підготовки, комплектування і кваліфікації членів екіпажу, наявності безпечних умов для життя та здоров`я пасажирів і членів екіпажу та за наявності відповідних чинних суднових документів і документів членів екіпажу.

Ідентифікація судна внутрішнього плавання здійснюється за назвою та унікальним європейським ідентифікаційним номером судна, які присвоюються і наносяться на судно у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері внутрішнього водного транспорту, відповідно до міжнародних договорів України та з урахуванням вимог законодавства Європейського Союзу.

Кожне судно може мати лише один унікальний європейський ідентифікаційний номер судна, який залишається незмінним протягом усього строку його експлуатації (ч. 1 статті 29 Закону № 1054-ІХ).

Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 32 Закону 1054-ІХ реєстрація суден внутрішнього плавання здійснюється у Державному судновому реєстрі України.

Під час першої реєстрації судну внутрішнього плавання, якому на момент реєстрації в Україні не присвоєно унікальний європейський ідентифікаційний номер, присвоюється такий ідентифікаційний номер, відомості про який вносяться до свідоцтва судна внутрішнього плавання чи тимчасового свідоцтва судна внутрішнього плавання, до свідоцтва про право плавання під Державним Прапором України або свідоцтва про тимчасове право плавання під Державним Прапором України.

Унікальний європейський ідентифікаційний номер судна не змінюється протягом усього строку експлуатації судна.

Органи та умови реєстрації суден внутрішнього плавання у Державному судновому реєстрі України встановлюються Кодексом торговельного мореплавства України та цим Законом.

Відповідно до ч. 1 статті 27 Кодексу торговельного мореплавства України реєстрація морських суден і суден внутрішнього плавання у Державному судновому реєстрі України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері морського транспорту.

Реєстрація судна у Державному судновому реєстрі України засвідчується свідоцтвом про право плавання під Державним Прапором України (судновий патент), яке видається безстроково, або свідоцтвом про тимчасове право плавання під Державним Прапором України, а також свідоцтвом про право власності на судно, яке видається безстроково.

За приписами статті 23 Кодексу торговельного мореплавства України судно може бути допущене до плавання тільки після того, як буде встановлено, що воно задовольняє вимоги безпеки мореплавства, охорони людського життя і навколишнього природного середовища.

За приписами п. 4 ч. 1 статті 31 Закону України «Про внутрішній водний транспорт» на українському судні внутрішнього плавання з екіпажем, плавучому обладнанні під час його експлуатації повинні бути такі суднові документи: свідоцтво про право власності на судно (копія); свідоцтво про право плавання під Державним Прапором України (судновий патент) або свідоцтво про тимчасове право плавання під Державним Прапором України; класифікаційне свідоцтво (у випадках, передбачених законом); свідоцтво судна внутрішнього плавання або тимчасове свідоцтво судна внутрішнього плавання.

Свідоцтво про право плавання під Державним Прапором України (свідоцтво про тимчасове право плавання під Державним Прапором України), свідоцтво про право власності видаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері внутрішнього водного транспорту, за формою, що встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері внутрішнього водного транспорту.

Класифікаційне свідоцтво видається класифікаційним товариством, обраним судновласником, за формою, що встановлюється правилами цього класифікаційного товариства.

Строк дії класифікаційного свідоцтва визначається класифікаційним товариством відповідно до його правил.

Свідоцтво судна внутрішнього плавання або тимчасове свідоцтво судна внутрішнього плавання, додаткове свідоцтво судна внутрішнього плавання видаються визнаним класифікаційним товариством, обраним судновласником, від імені держави за результатами технічного огляду.

Порядок здійснення технічного нагляду за суднами розробляється з урахуванням міжнародних договорів України та затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері внутрішнього водного транспорту.

Судно внутрішнього плавання може мати лише одне чинне свідоцтво судна внутрішнього плавання або тимчасове свідоцтво судна внутрішнього плавання.

Строк дії свідоцтва судна внутрішнього плавання визначається відповідно до порядку здійснення технічного нагляду за суднами та не може перевищувати 10 років, крім свідоцтв пасажирських і високошвидкісних суден, суден, що перевозять небезпечні вантажі, строк дії яких не може перевищувати п`ять років.

У випадках, визначених законодавством, строк дії свідоцтва внутрішнього плавання (крім тимчасового свідоцтва внутрішнього плавання) може бути подовжений визнаним класифікаційним товариством, яке видало таке свідоцтво, на строк до шести місяців без проведення технічного огляду, про що зазначається у свідоцтві судна внутрішнього плавання.

У випадках, передбачених порядком здійснення технічного нагляду за суднами, що розробляється та затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері внутрішнього водного транспорту, з урахуванням міжнародних договорів України, допускається видача суднам внутрішнього плавання та плавучим спорудам тимчасового свідоцтва судна внутрішнього плавання.

Визнане класифікаційне товариство анулює свідоцтво судна внутрішнього плавання у разі виявлення невідповідності судна технічним вимогам, встановленим законодавством.

У випадках, передбачених законодавством, визнане класифікаційне товариство відмовляє у видачі або поновленні свідоцтва судна внутрішнього плавання.

Форма, порядок видачі, подовження строку дії, поновлення, заміни та анулювання свідоцтва судна внутрішнього плавання і тимчасового свідоцтва судна внутрішнього плавання встановлюються порядком здійснення технічного нагляду за суднами (ч.ч. 5-7 статті 31 Закону № 1054-ІХ).

Відповідно до ч. 6 статті 31 Закону України «Про внутрішній водний транспорт» класифікаційне свідоцтво видається класифікаційним товариством, обраним судновласником, за формою, що встановлюється правилами цього класифікаційного товариства.

Строк дії класифікаційного свідоцтва визначається класифікаційним товариством відповідно до його правил.

Так, пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внутрішній водний транспорт» передбачено, що на українських суднах внутрішнього плавання, зареєстрованих у Державному судновому реєстрі України до набрання чинності цим Законом, до 31 грудня 2035 року допускається відсутність свідоцтва судна внутрішнього плавання, за умови наявності чинного класифікаційного свідоцтва.

Таким чином, нормами чинного законодавства передбачено можливість українських суден внутрішнього плавання до 31 грудня 2035 року не мати свідоцтва судна внутрішнього плавання, за умови наявності чинного класифікаційного свідоцтва.

З наведеного вбачається, що при виході у рейс на українському судні внутрішнього плавання на ньому повинні бути суднові документи, зокрема такі як свідоцтво судна внутрішнього плавання або чинне класифікаційне свідоцтво.

Як слідує з матеріалів справи, 28 серпня 2024 року о 15 год. 40 хв. під час проведення перевірки відповідачем було виявлено судно (земснаряд) з ідентифікаційним номером «КИВ0340-К», що вийшло у рейс на Кременчуцькому водосховищі в адміністративних межах с. Червона Слобода Черкаського району, яке належить позивачу і має назву «Зірка Черкас», здійснювало видобуток піску (експлуатувалось) та перебувало на відстані орієнтовно 300 метрів від берега, без належних суднових документів, зокрема, без чинного свідоцтво судна внутрішнього плавання (класифікаційне свідоцтво).

Відсутність наведених документів позивачем не спростовується; належних чином завірених свідоцтва судна внутрішнього плавання або чинного класифікаційного свідоцтво судна (земснаряд) з ідентифікаційним номером «КИВ0340-К» до матеріалів справи не долучено.

Так, за приписами пункту 7 Положення про Регістр судноплавства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 1998 року №814, класифікації та технічному нагляду Регістру підлягають: судна, що підлягають реєстрації в Державному судновому реєстрі України; судна, що підлягають обов`язковій реєстрації в Судновій книзі України.

Технічний нагляд за малими суднами, спортивними суднами, історичними копіями суден, іншими суднами, що не підлягають обов`язковій реєстрації в Судновій книзі України, здійснюється Регістром на добровільних засадах за заявкою судновласника. Військові судна, засоби для розваг на воді технічному нагляду Регістру не підлягають.

З наявного у матеріалах справи листа ДП «Класифікаційне товариство Регістр судноплавства України» від 15 листопада 2024 року №69885/0/7-24 вбачається, що станом на 15 листопада 2024 року відповідно до виробничих баз Регістру, несамохідний земснаряд «Зірка Черкас» від технічним наглядом Регістру не знаходиться, Регістрового номеру та класу Регістра не має, класифікаційних документів Регістру не отримувало (а.с.93).

На підставі наведеного у сукупності, твердження апелянта про відсутність доказів виходу 28 серпня 2024 року у рейс несамохідного земснаряду «Зірка Черкас» з ідентифікаційним номером «КИВ0340-К» без судноплавних документів, є спростованими.

У частині покликань позивача на можливість притягнення до відповідальності за порушення вимог законодавства про внутрішній водний транспорт лише суб`єктів господарювання, колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 74 Закону №1054-ІХ, за порушення законодавства про внутрішній водний транспорт на судновласників накладаються адміністративно-господарські штрафи у таких розмірах: за вихід у рейс судна внутрішнього плавання, яке не має суднових документів або стан корпусу чи суднові механізми та обладнання якого не відповідають встановленим вимогам щодо безпеки судноплавства, - 3 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з фактичних обставин справи та не заперечується сторонами, судновласником земснаряду з ідентифікаційним номером «КИВ0340-К» (назва «Зірка Черкас») є ОСОБА_1 .

Таким чином, доводи апелянта про те, що він не є суб`єктом господарювання, відтак не може бути суб`єктом відповідальності за виявлене порушення вимог законодавства про внутрішній водний транспорт є безпідставними.

Посилання апелянта на відсутність пояснень свідків у протоколі від 28 серпня 2024 року №005/24 та диску з номером протоколу; відсутність відеозаписів у матеріалах судової справи, спростовуються наступним.

Факт правопорушення було зафіксовано на відеозапис з нагрудних камер (відеореєстраторів) №111300781 та №111300782. Поряд з цим, при фіксації порушення вимог законодавства про внутрішній водний транспорт були присутні працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; свідок ОСОБА_4 (а.с.73).

Заступником начальника Управління - начальником відділу державного нагляду (контролю) суден Черкаського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України Бондаренком С.С. було складено протокол про порушення вимог законодавства про внутрішній водний транспорт від 28 серпня 2024 року №005/24.

Як вбачається з наведеного, пояснення у працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; свідка ОСОБА_4 не відбирались. Відеофіксація події здійснювалась на нагрудні камери (відеореєстратори) та відповідні номери зазначені у протоколі №005/24 та постанові №005/24 (а.с.73,80).

Відповідні відеозаписи долучено відповідачем до матеріалів справи разом із відзивом на позовну заяву (а.с.39).

За результатами дослідження наданого Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України запису перевірки з нагрудних камер (відеореєстраторів) №111300781 та №111300782 вбачається, що судно (земснаряд) з ідентифікаційним номером «КИВ0340-К», яке належить позивачу і має назву «Зірка Черкас», на якому перебували працівники (члени екіпажу) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вийшло у рейс на Кременчуцькому водосховищі та здійснювало видобуток піску на відстані орієнтовно 300 метрів від берега, без належних суднових документів.

Також встановлено, що заступник начальника Черкаського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України Бондаренко С.С. був безпосередньо присутнім під час виявлення та фіксації події, що відбувалась 28 серпня 2024 року; один з відеореєстраторів був закріплений саме на такій посадовій особі, відтак доводи позивача про те, що такий суб`єкт не досліджував матеріали відповідних відеозаписів фіксації події адміністративного правопорушення та покази свідків, є безпідставними.

Крім того, колегія суддів враховує наявність у матеріалах справи припису від 03 липня 2024 року №Ч-19/24, відповідно до змісту якого на судні (земснаряд) з ідентифікаційним номером «КИВ0340-К», яке належить позивачу і має назву «Зірка Черкас» відсутні суднові документи, а саме свідоцтво судна внутрішнього плавання (класифікаційне свідоцтво) і йому встановлено термін виконання до 03 жовтня 2024 року та заборонено з 03 липня 2024 року експлуатацію несамохідного земснаряду «Зірка Черкас», що створює загрозу життю і здоров`ю людей, до усунення порушень, указаних у приписі (а.с.14).

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищенаведеного у сукупності судова колегія висновує, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені статтями 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан