Справа № 740/174/25
Суддя: Шевченко І. М.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/174/25
Провадження № 2-а/740/8/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим представником адвокатом Ващенко Мариною Олександрівною, до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, ВРПП Ніжинського РУП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

установив:

У січні 2025 року представник позивача адвокат Ващенко М. О. звернулася до суду з указаною позовною заявою, в якій просила скасувати постанову серії ЕНА № 03832673 від 11.01.2025, якою позивача ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а провадження в справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Позивач вважає постанову незаконною, безпідставною, такою, яка прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1190,00 грн. 11 січня 2025 року приблизно о 00-00 год. по вул. Шевченка у м. Ніжині працівниками поліції зупинено транспортний засіб позивача. Не представившись, не надавши жетон та посвідчення, не назвавши причину зупинки, поліцейський попросив надати для перевірки документи, на що позивач погодився. Після цього поліцейський забрав документи до службового автомобіля, а через деякий час приніс документи та постанову у вигляді чеку, та запропонував позивачу розписатися. Коли ОСОБА_1 почав писати, що не згоден з постановою, працівник поліції вирвав документ та пішов до машини без будь-яких пояснень. Як стало відомо пізніше, поліцейський склав постанову за те, що в позивача був неосвітлений номерний знак. Однак ОСОБА_1 наголошував поліцейським, що це сталося під час руху автомобіля, він попросив надати йому час для усунення вказаного недоліку, так як у нього згорів запобіжник в автомобілі, на нього потрапила вода, оскільки на вулиці йшов дощ. Усі необхідні матеріали позивач мав із собою. Приблизно за 15-20 хв. до зупинки позивач перевіряв технічний стан автомобіля, все працювало. Однак працівниками поліції не доведено належними доказами, що позивач знав про несправність автомобіля до моменту зупинки, а тому факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, не доведений.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 січня 2025 року прийнято до розгляду адміністративний позов та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ГУ НП в Чернігівській області Стаценко О. О. просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вимоги позивача не обґрунтовані нормами матеріального та процесуального права. Пояснив, що 11.01.2025 під час патрулювання в м. Ніжині по вул. Шевченка позивач був зупинений поліцейським ВРПП Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області Скибою Д. В. у зв`язку з порушенням п. 2.9 ПДР України, а саме керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком. Поліцейський ВРПП Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області Скиба Д. В. належним чином представився та повідомив причину зупинки транспортного засобу. У подальшому під час спілкування повідомив позивачу, що стосовно нього буде розглянута адміністративна справа та складено адміністративні матеріали за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Водію роз`яснено права, що зафіксовано на службовий відеореєстратор. Під час розгляду та складенні адміністративних матеріалів стосовно ОСОБА_1 поліцейським дотримані всі вимоги чинного законодавства.

У відзиві на позов представник ВРПП - Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області - інспектор Скиба Д. В. просив відмовити в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості. Пояснив, що 11.01.2025 він перебував на добовому чергуванні в складі ГРПП № 3 спільно з інспектором ВРПП Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області Демченком Ярославом. Під час патрулювання близько о 00-15 год. нарядом ГРПП Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області зупинено автомобіль Skoda Octavia, р. н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по місту під час комендантської години, а саме в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком, чим порушив п. 2.9 (в) ПДР України. Підійшовши до водія, поліцейський представився та пояснив причину зупинки. Водій у свою чергу не намагався усунути вищевказаний недолік, а просто відкрив багажник та перевірив освітлювальний прилад та почав комусь телефонувати. Позивачу було роз`ясненого його права згідно зі ст. 268 КУпАП, що було зафіксовано на нагрудний відеореєстратор. Оскільки ОСОБА_1 відмовився від підпису, то копія постанови була направлена йому поштою. Крім того, згідно з відомостями з ІПНП «Цунамі» ОСОБА_1 сплатив штраф 25.01.2025. Постанова складена за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, за участю водія транспортного засобу, в порядку та на підставі чинного законодавства. Доказом учинення правопорушення є копія пояснень інспектора ВРПП Ніжинського РУП Скиби Д. В. та сд-диск з відеозаписом з місця події.

Згідно із ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що згідно з оскаржуваною постановою серії ЕНА № 3832673 від 11.01.2025, 11.01.2025 о 00 год. 15 хв. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Octavia, р. н. НОМЕР_1 , в якого в темну пору доби був неосвітлений задній номерний знак, чим порушив вимоги п. 2.9 (в) ПДР України, таким чином, учинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, за що на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190,00 грн.

Частиною 2 ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 5 КАСУ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 КАСУ встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Як слідує зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

У п. 1.3 ПДР України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підставою для прийняття оскаржуваної постанови було порушення позивачем п. 2.9 (в) ПДР України, згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий;

Частина 1 ст. 121-3 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Отже, експлуатація транспортного засобу без освітленого номерного знаку в темну пору доби (за наявності всіх інших необхідних ознак складу правопорушення), становить собою окремий склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, яке з огляду на конструкцію правової норми є адміністративним правопорушенням з формальним складом, тобто є закінченим з моменту вчинення діяння, а саме з моменту, коли особа рухалась на транспортному засобі з неосвітленим номерним знаком.

Відповідно до п. 31.5 ПДР України в разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які стосуються правил дорожнього руху, зокрема, за ч. 1 і 2 ст. 121-3 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно зі ст. 72 КАСУ доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 73 КАСУ встановлено, що н алежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАСУ).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з цим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАСУ обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Статтею 106 КАСУ установлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази.

Усупереч викладеному, позивач не надав жодних доказів на підтвердження вказаних у позовній заяві обставин щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ним постанови.

Правопорушення зафіксоване відеозаписом, здійсненим за допомогою нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції, з якого вбачається, що державний номерний знак автомобіля, яким керував позивач, дійсно не освітлювався, що не заперечував сам позивач на місці події. Натомість, як зафіксовано на відеозаписі, позивач, відкривши багажник автомобіля повідомляє поліцейському, що зараз все поремонтує.

Слід зазначити, що вина в адміністративному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, може бути виражена як у формі умислу, так і у формі необережності, а адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП накладається, серед іншого, саме за керування водієм транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

Позивач та його представник на надали жодних доказів, які б підтверджували їхні доводи, викладені у позовній заяві, що перед початком експлуатації транспортного засобу ОСОБА_1 переконався у технічній справності автомобіля, а саме встановив належність роботи зовнішнього освітлення державного номерного знаку його автомобіля.

Відповідно до п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Тобто, саме на водія покладено відповідальність за технічний стан автомобіля як перед початком руху, так і під час руху, а тому твердження позивача, що вказана несправність виникла під час руху, не звільняє його від адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 90 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи вищевказані докази в сукупності, суд вважає, що відповідач довів правомірність прийнятої постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу.

При цьому враховується практика Європейського суду з прав людини, згідно з якою будь яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02).

Крім цього, слід зазначити таке.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 4 КАСУ відповідач це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно з положеннями ст. 46 КАСУ сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 48 КАСУ якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності. Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 року № 742/2298/17. Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем у справах з приводу оскарження постанов інспектора патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності, які розглядаються судом в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, є саме орган Національної поліції - суб`єкт владних повноважень, а не підрозділ Національної поліції або ж особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення. Правову позицію з цього питання висловлено Верховним Судом у постанові від 26 грудня 2019 року в справі № 724/716/16-а (провадження № К/9901/12750/18).

З урахуванням вищевказаного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову до відповідача ГУ НП в Чернігівській області у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог, та відмову в задоволенні позову до ВРПП Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області, який є неналежним відповідачем за вказаними вимогами.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

У такому разі понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 5, 77, 244, 245, 286 КАС України, суд

ухвалив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , поданий представником адвокатом Ващенко Мариною Олександрівною, до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, ВРПП Ніжинського РУП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко