Справа № 700/293/25
Суддя: Бесараб Н. В.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 700/293/25
Провадження № 2-а/700/6/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко І.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Желізняк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Лисянка адміністративну справу №700/293/25 провадження №2-а/700/6/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, про скасування постанови серія ЕНА №4228582 від 09.03.2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що поліцейським Гончаруком Олегом Вікторовичем було винесено постанову серія ЕНА №4228582 від 09.03.2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч. 5 ст. 121 КУпАП за те, що 09.03.2025 року в селищі Лисянка по вул. Звенигородська водій, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , з непристебнутим ременем пасивної безпеки, а також транспортний засіб має технічні несправності світлових приладів, чим порушив п.31.4.7 та 2.3 ПДР України.

Позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною, оскільки він не вчиняв адміністративного правопорушення, керував автомобілем будучи належно пристебнутим паском безпеки. Крім того, позивач зазначає, що під час винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення відповідачем не було надано жодних належних доказів на підтвердження обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а також поліцейський не надав жодного доказу, що даний транспортний засіб має технічні несправності світлових приладів.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить скасувати вище зазначену постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та стягнути з відповідача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Ухвалою Лисянського районного суду від 24.03.2025 року у справі відкрито провадження, прийнято рішення про здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву та порядок його подачі.

04.04.2025 року на адресу суду надійшов відзив з додатками, поданий представником відповідача. У письмовому відзиві представник Головного управління Національної поліції в Черкаській області Желізняк Юлія Віталіївна, заперечила проти задоволення позову, зазначила, що постанова була винесена із дотримання вимог законодавства, позивач порушив Правила дорожнього руху, оскільки керував автомобілем з непристебнутим ременем пасивної безпеки, а також транспортний засіб має технічні несправності світлових приладів, чим порушив п.31.4.7 та 2.3 ПДР України. Представник відповідача зазначила, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням чинного законодавства та дії позивача вірно кваліфіковані за ч.5 ст.121 КУпАП, а саме відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 09.03.2025 року в селищі Лисянка по вул. Звенигородська водій керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , не був пристебнутим ременем пасивної безпеки, а також транспортний засіб має технічні несправності світлових приладів, чим порушив п.31.4.7 ПДР, зафіксовано на боді камеру за ст.40 DSJ0095, 0096, чим порушив п. 2.3.в ПДР, та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені КУпАП.

Також зазначено, що дії працівників поліції були професійні та було обґрунтовано складено постанову відносно ОСОБА_1 , оскільки ним допущено декілька правопорушень ПДР.

До відзиву додано належним чином засвідчену копію постанови серія ЕНА №4228582 від 09.03.2025 року та диск з відеозаписами бодікамер працівників поліції.

15.04.2025 року через канцелярію суду від представника позивача адвоката Гречухи В.І., надійшла відповідь на відзив, в якому він звертає увагу суду на те, що незаконність оскаржуваної постанови полягає в тому, що ОСОБА_1 рухався вказаним автомобілем у світлу пору доби, тому посилання поліцейського на п.31.4.7 ПДР не відповідає жодному з його підпунктів, а щодо керування транспортним засобом з непристебнутим ременем пасивної безпеки п. 2.3.в ПДР, поліцейським під час розгляду справи не надано жодного доказу, який би свідчив про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а тому просить задовольнити даний позов про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4228582 від 09.03.2025, ОСОБА_1 09.03.2025 року в селищі Лисянка по вул. Звенигородська, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , не був пристебнутим ременем пасивної безпеки, а також транспортний засіб має технічні несправності світлових пиладів, чим порушив п.31.4.7 ПДР, зафіксовано на боді камеру за ст.40 DSJ0095, 0096, чим порушив п. 2.3.в ПДР, за що притягнутий до відповідальності з врахуванням ч.2 ст.36 КУпАП за ч. 5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн., тобто за більш серйозне правопорушення.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правила дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (із змінами і доповненнями) (далі - ПДР) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.3 в ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій та пасажири повинні користуватися ременями та іншими засобами пасивної безпеки: 2.3. в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Згідно з п. 31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Згідно з п.31.4 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей і невідповідності вимогам ПДР.

Відповідно до ч.2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відповідно до диспозиції ч. 5 ст. 121 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами є більш серйознішою ніж за керування транспортним засобом з несправностями, тому ОСОБА_3 правильно притягнуто до відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);безсторонньо) неупереджено);добросовісно; розсудливо;з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За умовами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За правилами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністра-тивного позову.

За змістом ч. 1 ст. 75 та ч. 1 ст. 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За правилами ч. 1, 2 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису, наданого відповідачем разом з відзивом на позовну заяву встановлено, що позивач, керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , в селищі Лисянка по вул. Звенигородська керував транспортним засобом, який мав технічні несправності світлових приладів відсутнє ближнє світло фар та був не пристебнутий ременем безпеки. На вказівку поліцейського щодо виявлених порушень та несправностей, водій ОСОБА_3 намагався безуспішно усунути несправність фар на місці зупинки, а також підтвердив, що був не пристебнутий ременем безпеки, оскільки щойно розпочав рух автомобілем, виїхав із заправної станції.

Також, з відеозапису вбачається, що поліцейський роз`яснив водієві його права, повідомив за яке правопорушення буде складена постанова. Водночас, позивач жодних клопотань не заявляв та не спростовував факт правопорушення.

Дослідженими доказами підтверджується порушення ОСОБА_1 п. 2.3 в ПДР України, що регламентує правила користування ременями безпеки, та є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Твердження позивача щодо технічних особливостей його транспортного засобу, які полягають у відсутності ближнього світла фар під час непрацюючого двигуна, не підкріплені жодним належним і допустимим доказом та не мають суттєвого значення, оскільки ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за більш серйозне правопорушення, що регламентує правила користування ременями безпеки, вчинення якого підтверджується відеозаписом з місця зупинки транспортного засобу.

Інші доводи позивача, в межах наданих доказів, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зважаючи на викладене, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4228582 від 09.03.2025 року, складена повноважною особою, за своєю формою та змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено в порядку ст. 36 КУпАП, в межах санкції, передбаченої ч.5 ст.121 КУпАП.

Тому, приймаючи вказану постанову поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупність, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з цим, враховуючи ту обставину, що в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, тому суд вважає, що відсутні й правові підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.35 Закону України «Про дорожній рух», ч.1 ст.8, п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», ст.122, ч.1 ст.222, ст.251, ст.252, ст.280 КУпАП, ч.1 та ч.2 ст.77, ч.1 ст.139, ч.1 ст.205, п.2 ч.1 ст.241, ч.1-ч.2 ст.243, ст.244-246, п.1 ч.3 ст.286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 18.04.2025 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платників податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Черкаській області, місцезнаходження: вул.Смілянська, 57 м.Черкаси, .

Суддя Наталія БЕСАРАБ