Справа № 361/12219/24
Суддя: Петришин Н. М.
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2-а/361/164/24
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Петришин Н.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,-

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача

У грудні 2024 року до суду звернувся ОСОБА_1 з вищевказаним позовом про визнання протиправною та скасування постанови.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 посилається на те, що після введення військового стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, а саме 05 квітня 2022 року, ОСОБА_1 добровільно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 та того ж дня пройшов військово лікарську комісію, якою визнаний обмежено-придатним у військовий стан за ст. 57-б, Наказу МОУ 402 від 2008 року. 14 липня 2024 року оновив свої облікові дані через «Резерв+» у відповідності до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Повторний медичний огляд позивачу, як такому, що є обмежено придатним, необхідно пройти до 04 лютого 2025 року. У період з липня по серпень 2024 року позивач відвідував лікарів для підтвердження наявної хвороби, а саме псоріазу долонно-підошовного.

У листопаді 2024 року у ОСОБА_1 з`явилися обставини для відстрочки, тому 21 листопада 2024 року позивач звернувся з відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто за місцем його реєстрації: АДРЕСА_1 . При подачі заяви позивачу працівниками територіального центру повідомлено, що на нього буде складено протокол та постанову про адміністративне правопорушення, підставою яких є неотримання повістки, надісланої за місцем його реєстрації, та відповідно неприбуттям 28 серпня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 за даною повісткою. Проте, ОСОБА_1 вказує на те, що повістку він не отримував, повідомлень з пошти також не надходило, крім того, 28 серпня 2024 року ОСОБА_1 перебував у лікаря ревматолога в ТОВ «Медичний центр «Добробут-поліклініка».

28 листопада 2024 року близько 10 год. 45 хв. позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 для надання пояснень та документів під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке призначено цього ж дня об 11 год. 00 хв. Однак, розгляд відбувся без участі позивача, останньому вручено постанову про накладення штрафу по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що постанова № 2033 від 28.11.2024 носить поверхневий і загальний характер, у ній відсутній повноцінний опис обставин, зокрема, не вказано період коли позивач був відсутній за адресою місця реєстрації, на яку відправлялася повістка, в оскаржуваній постанові відсутня сума штрафу, що підлягає до стягнення, а також постанова містить неправдиву інформацію щодо неприбуття на розгляд справи ОСОБА_1 , хоча він очікував на розгляд справи у приміщенні ТЦК та СП, мав бажання надати свої пояснення та докази на підтвердження поважності неявки 28.08.2024.

З огляду на викладене, позивач вважає, що під час винесення оскаржуваної постанови суб`єкт владних повноважень діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України, постанова є протиправною, тому просить її скасувати.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 13 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено відповідачу право подати у 15-денний строк з дня вручення копії ухвали відзив на позовну заяву.

У встановлений законом строк відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_4 до суду відзиву на позовну заяву не подано.

Обставини справи, що встановлені судом

Згідно Протоколу № 105 про адміністративне правопорушення, складеного 21 листопада 2024 року головним спеціалістом ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , зафіксовано адміністративне правопорушення, скоєне ОСОБА_1 в особливий період, під час мобілізації та воєнного стану - не прибув 28.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 у строки, зазначені в отриманій ним повістці № 2263 про його виклик, чим порушив вимоги ч. ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 та ч. 3 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» і п. 2 ч. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 та п. 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ від16.05.2024 № 560, що є вчинення ним правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 210-1 КУпАП. Розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено об 11 годині 00 хвилин 28 листопада 2024 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до постанови т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 № 2033 від 28 листопада 2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, ОСОБА_1 в особливий період, під час загальної мобілізації та воєнного стану не прибув 28.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 у строки, зазначені в повістці № 2263 від 12.08.2024, надісланій 13.08.2024 засобами поштового зв`язку, про його виклик, що є належним оповіщенням згідно норм пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ від 16.05.2024 № 560, тобто належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки також є надсилання повістки засобами поштового зв`язку і день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила ТЦК та СП іншої адреси проживання. ОСОБА_1 був відсутній за адресою зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , яку він задекларував під час оновлення своїх персональних даних до 16.07.2024. Документів та повідомлень щодо наявних поважних причин неприбуття до Третього відділу 28.08.2024 ОСОБА_1 у відведений законодавством триденний строк не надав. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги ч. ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що є вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, на ОСОБА_1 накладено штраф.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини

У ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

У ч. 2 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

За змістом ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно зі ст. 1 вищезазначеного Закону встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

У ч. 2 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Згідно частин 1, 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII громадяни зобов`язані: - з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

За змістом ст. 235 КУпАП адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Судом встановлено, що 21 листопада 2024 року відносно позивача ОСОБА_1 складено протокол № 105 про адміністративне правопорушення, а саме неприбуття 28.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 у строки, зазначені у повістці № 2263 від 12.08.2024 про його виклик. Позивачу повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться об 11 годині 00 хвилин 28 листопада 2024 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить підпис ОСОБА_1 у протоколі. Також, згідно відміток у протоколі, позивачу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, право на ознайомлення з матеріалами справи, надання пояснень, подання доказів.

Постановою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 № 2033 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 28 листопада 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч. ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», накладено штраф.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що судової повістки про виклик до ТЦК та СП та повідомлень з пошти останній не отримував, тобто був необізнаний щодо явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки 28.08.2024.

У постанові № 2033 від 28.11.2024, відповідач посилається на те, що повістка № 2263 від 12.08.2024 про явку позивача надіслана 13.08.2024 у відповідності до приписів п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.

Так, згідно п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Разом з цим, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідним ТЦК та СП на адресу відповідача направлялася повістка № 2263 від 12.08.2024, яка повернулася з відміткою пошти про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання, до суду стороною відповідача не надано.

Відповідно до копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 21.12.2005 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 , 05.04.2022 проходив ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_7 , визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатним у військовий час за ст. 57б Наказу МОУ № 402 від 2008.

Згідно Витягу з мобільного додатку «Резерв+» станом на 20.11.2024, позивач ОСОБА_1 уточнив облікові дані 14.07.2024, своєчасно та у відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

21 листопада 2024 року позивач подав до ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву, в якій останній є особою, яка на підставі п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.12.2024, долученого до матеріалів справи позивачем, ОСОБА_1 28.11.2024 у період з 10 год. 15 хв. по 11 год. 45 хв. перебував на території ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте його не запросили на розгляд справи про адміністративне правопорушення, тому він не мав можливості надати свої пояснення та докази на підтвердження поважності причин неявки 28.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, на підтвердження поважності причин неявки 28.08.2024 до ТЦК та СП ОСОБА_1 надав Протокол рентгенологічного дослідження від 09.07.2024, електронне направлення № 4887-4812-0551-8125 від 02.08.2024, Довідку за результатами огляду ревматолога від 28.08.2024, направлення на рентгенографічне дослідження від 28.08.2024.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку на те, що належних доказів вручення повістки позивачеві представником відповідача до суду не надано.

Суд звертає увагу на доктрину «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України».

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

Вищевказана правова позиція висловлена в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду № 750/12417/23 від 26.01.2024 року.

За приписами ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

По справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи (ч. 1 ст. 284 КУпАП).

Суд погоджується з посиланням позивача на те, що в оскаржуваній постанові ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2033 від 28 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, не у повній мірі відображено всі обставини справи та обов`язкові складові. Так, з копії постанови, засвідченої працівником ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що відомості щодо періоду часу відсутності позивача за зареєстрованим місцем проживання та розмір штрафу, який має бути стягнуто з позивача, не зазначені.

Суд звертає увагу на те, що частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Керуючись цієї нормою та приймаючи до уваги неподання відповідачем без поважних причин відзиву на позов, незважаючи на своєчасне отримання ухвали про відкриття провадження у справі, суд кваліфікує неподання відповідачем відзиву як визнання позову.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

При цьому, надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, зокрема, відображено у постанові від 28.08.2018 по справі № 802/2236/17-а.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд наголошує на тому, що відповідно до частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження дотримання встановленого законом процесуального порядку прийняття оскаржуваної постанови, правових підстав її винесення, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення, відтак постанова т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 № 2033 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 28 листопада 2024 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Щодо судових витрат

За змістом ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на вищевикладені норми чинного законодавства, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 605,60 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 251, 268, 280, 289 КУпАП, ст. ст. 72-79, 90, 242-246, 255, 295 КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 2033 від 28 листопада 2024 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя Наталія ПЕТРИШИН