Справа № 420/20336/24
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 26.06.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та незаконною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 по нарахуванню та виплаті заборгованості ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заробітної плати з 24.02.2022 року до 30.09.2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заробітну плату за період із 24.02.2022 року по 30.09.2023 рік за посадою, яку вона обіймала по день звільнення.

Як зазначено у позові, 30.09.2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 позивача було звільнено з посади завідувача кабінету медичної сестри поліклініки військової частини НОМЕР_1 .

Позивач стверджує, що з 24.02.2022 року по момент звільнення їй не було здійснено виплату заробітної плати та що її заяви про погашення заборгованості керівництво військової частини ігнорує.

У позові також вказано, що наказ про звільнення позивачу надала приватна особа, особисто відповідач не надсилав ні наказу про звільнення, ні розрахунків по заробітній платі.

Позивач вважає бездіяльність відповідача по нарахуванню та сплаті заборгованості із заробітної плати протиправною та незаконною.

Ухвалою 01.07.2024 року позов залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

В ухвалі роз`яснено, що виявлені недоліки повинні бути усунені, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом та доказів на їх підтвердження.

11.07.2024 року (вх.№ ЕС/28160/24) до суду надійшла заява про усунення недоліків позову разом із заявою про поновлення строку на звернення до суду з позовною заявою.

Ухвалою суду від 02.08.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві, роз`яснивши, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу від 02.08.2024р. та направити справу до суду першої інстанції на продовження розгляду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року скасовано, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду з урахуванням висновків суду, наведених у вказаній постанові.

Так, у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2024 року вказано, що колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду в частині вимог про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 24.02.2022р. по 18.07.2022р. за посадою, яку вона обіймала по день звільнення. Що ж до вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату за період з 19.07.2022р. по 30.09.2023р., то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 пропустила тримісячний строк звернення до суду, встановлений ст.233 КЗпП України (зі змінами, внесеними Законом №2352-IX) та не вказала поважних причин його пропуску.

29.08.2024 року справа №420/20336/24 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та передана на розгляд судді Вовченко О.А.

З урахуванням того, що станом на дату надходження справи №420/20336/24 після апеляційного розгляду до Одеського окружного адміністративного суду та до 05.09.2024 року включно головуючий суддя Вовченко О.А. перебувала у відпустці, суддя вирішує питання про відкриття провадження по справі 09.09.2024 року.

Ухвалою суду від 09.09.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог, заявлених за період з 19.07.2022р. по 30.09.2023р., повернуто позивачеві, роз`яснивши, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог, заявлених про визнання протиправною та незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії за період з 24.02.2022р. по 18.07.2022р., відкрито провадження у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 в частині вимог, заявлених за період з 24.02.2022р. по 18.07.2022р., вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

24.09.2024 року (вх.№ ЕС/45537/24) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і незаконними та задоволенню не підлягають.

Як зазначено відповідачем, на виконання статті 34 КЗпП, командиром військової частини НОМЕР_1 07.03.2024 року видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) №6 „Про порядок нарахування заробітної плати працівникам військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з вимушеним простоєм, яким визначено, що за такими працівниками зберігається середній заробіток. На думку відповідача, правомірність дій військової частини НОМЕР_1 підтверджується телеграмою Головного управління доктрин та підготовки Генерального Штабу Збройних Сил України від 28.04.2022 року №348/1/919

У відзиві вказано, що згідно Довідки військової частини НОМЕР_1 про нараховані доходи ОСОБА_1 за період з січня 2020 року по вересень 2023 року, Позивачу в період з лютого по липень 2022 року виплачувався середній заробіток.

Таким чином, як стверджує відповідач, позивачу за період з 24.02.2022 року по 18.07.2022 року виплачений середній заробіток за час простою, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи відзиву на позову до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

07.03.2022 року командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №6 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про порядок нарахування заробітної плати працівникам військової частини НОМЕР_4 у зв`язку вимушеним простоєм».

Даним наказом у зв`язку зі збройною агресією російської федерації Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" на всій території країни було введено воєнний стан, керуючись положеннями частини 3 статті 113 Кодексу Законів про працю України, постанови Кабінету Міністрів України від 7 березня 2022 року № 221 "Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану", враховуючи виникнення виробничої ситуації, небезпечної для життя чи здоров`я працівників, наказано:

1. Вважати для всіх працівників військової частини НОМЕР_1 , крім тих, хто в змозі працювати згідно функціональних обов`язків (що підтверджується оформленими встановленим порядком табелями обліку робочого часу), починаючи з 1 березня 2022 року час простою не з вини працівників.

2. За час вимушеного простою не з вини працівників за такими працівниками зберігати середній заробіток.

З наданої відповідачем довідки про нарахування доходів ОСОБА_1 за період з січня 2020 року по вересень2023 року судом встановлено, що за період з 24.02.2022р. по 18.07.2022р. позивачу нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення у таких розмірах:

- лютий 2022 року 13549,05 грн (зараховано на картковий рахунок 10906,98 грн);

- березень 2022 року 15286,11 грн (зараховано на картковий рахунок 12305,32 грн);

- квітень 2022 року 14591,28 грн (зараховано на картковий рахунок 11745,98 грн);

- травень 2022 року 15286,11 грн (зараховано на картковий рахунок 12305,32 грн);

- червень 2022 року 15286,11 грн (зараховано на картковий рахунок 12305,32 грн);

- липень 2022 року 14591,28 грн (зараховано на картковий рахунок 11745,98 грн).

30.09.2023 року командиром військової частини НОМЕР_5 прийнято наказ №283 (по стройовій частині, яким звільнено з 30.09.2023 року ОСОБА_1 , завідувача кабінету медичну сестру поліклініки військової частини НОМЕР_1 , відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із скороченням штату працівників і відсутністю вакантних посад. Виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку 6700,00 грн.

Даним наказом також визначено виплатити позивачу грошову компенсацію за 24 дні невикористаної основної щорічної відпустки та 5 днів додаткової відпустки за особливий характер праці за відпрацьований період з 3 червня 2021 року по 2 червня 2022 року, за 8 днів невикористаної основної щорічної відпустки за відпрацьований період з 3 червня 2022 року по 2 червня 2023 року у загальній сумі 8161,46 грн.

Як стверджує позивач з 24.02.2022 року по момент звільнення їй не було здійснено виплату заробітної плати та що її заяви про погашення заборгованості керівництво військової частини ігнорує.

Вважаючи протиправною та незаконною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 по нарахуванню та виплаті заборгованості ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заробітної плати з 24.02.2022 року до 30.09.2023 року, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Наказом МО України від 07.06.2018 року №260 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі Порядок), п.1 якого передбачено, що цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Цей Порядок розроблено відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і «Про донорство крові та її компонентів» та Постанов КМУ від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», від 15 червня 1994 року №414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», від 11 серпня 1995 року № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах», від 22 грудня 1995 року № 1037 «Про надбавки до посадових окладів осіб, зайнятих на шифрувальній роботі», від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Відповідно до п.2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає:

щомісячні основні види грошового забезпечення;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:

винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту);

допомоги.

Пунктом 8 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Пунктом 9 розділу І Порядку №260 визначено, що виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку військово-лікарської комісії, рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Військовослужбовцям строкової військової служби, які перебувають у відрядженнях, відпустках і на лікуванні в лікарняних закладах, грошове забезпечення виплачується за весь період перебування у відрядженнях, відпустках і на лікуванні.

Відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами оплачується згідно з вимогами чинного законодавства України. Військовослужбовцям-жінкам, які відповідно до медичного висновку до вибуття їх у відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами призначені на рівнозначні (у тому числі з меншим обсягом роботи) і нижчі посади за станом здоров`я, зберігається виплата грошового забезпечення за попередньою посадою, але не більш як до дня прибуття з відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами.

Грошове забезпечення військовослужбовцям-жінкам (батькам з числа військовослужбовців, які виховують дітей без матері (у разі її смерті, позбавлення батьківських прав, на час перебування у лікувальному закладі охорони здоров`я та в інших випадках відсутності материнського піклування про дітей) виплачується за період звільнення їх від виконання службових обов`язків в установленому законодавством порядку для догляду за хворою дитиною віком до 14 років, протягом якого дитина потребує догляду згідно з медичним висновком про тимчасову непрацездатність, але не більш як на 14 календарних днів, а у разі необхідності догляду за хворою дитиною віком до 14 років, яка потребує стаціонарного лікування, за весь період догляду за хворою дитиною.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України „Про правовий режим воєнного стану, Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Як вже встановлено судом, 07.03.2022 року командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №6 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про порядок нарахування заробітної плати працівникам військової частини НОМЕР_4 у зв`язку вимушеним простоєм».

Даним наказом у зв`язку зі збройною агресією російської федерації Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" на всій території країни було введено воєнний стан, керуючись положеннями частини 3 статті 113 Кодексу Законів про працю України, постанови Кабінету Міністрів України від 7 березня 2022 року № 221 "Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану", враховуючи виникнення виробничої ситуації, небезпечної для життя чи здоров`я працівників, наказано:

1. Вважати для всіх працівників військової частини НОМЕР_1 , крім тих, хто в змозі працювати згідно функціональних обов`язків (що підтверджується оформленими встановленим порядком табелями обліку робочого часу), починаючи з 1 березня 2022 року час простою не з вини працівників.

2. За час вимушеного простою не з вини працівників за такими працівниками зберігати середній заробіток.

Відповідно до абз.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до статті 98 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Суд зазначає, що у спеціальному законодавстві у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відсутні правові норми, якими визначено процедуру запровадження простою.

В аспекті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що поняття "грошове забезпечення" і "заробітна плата", які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними.

Так, відповідно до ст.34 Кодексу Законів про працю України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Згідно з ст.113 Кодексу Законів про працю України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити роботодавця чи бригадира, майстра або посадових осіб.

За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Час простою з вини працівника не оплачується.

На період освоєння нового виробництва (продукції) роботодавець може здійснювати працівникам доплату до попереднього середнього заробітку на строк не більш як шість місяців.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 № 221 „Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану надано право керівникам державних органів, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні в межах фонду заробітної плати, передбаченого у кошторисі, самостійно визначати розмір оплати часу простою працівників, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу). Тобто, керівник самостійно визначає розмір оплати часу простою, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу).

З наданої відповідачем довідки про нарахування доходів ОСОБА_1 за період з січня 2020 року по вересень2023 року судом встановлено, що за період з 24.02.2022р. по 18.07.2022р. позивачу нараховувалось та виплачувалось заробітна плата у таких розмірах:

- лютий 2022 року 13549,05 грн (зараховано на картковий рахунок 10906,98 грн);

- березень 2022 року 15286,11 грн (зараховано на картковий рахунок 12305,32 грн);

- квітень 2022 року 14591,28 грн (зараховано на картковий рахунок 11745,98 грн);

- травень 2022 року 15286,11 грн (зараховано на картковий рахунок 12305,32 грн);

- червень 2022 року 15286,11 грн (зараховано на картковий рахунок 12305,32 грн);

- липень 2022 року 14591,28 грн (зараховано на картковий рахунок 11745,98 грн).

Таким чином, позивачу за період з 24.02.2022 року по 18.07.2022 року виплачений середній заробіток за час простою, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

Суд зазначає, що позивач не оскаржує наказ №6 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про порядок нарахування заробітної плати працівникам військової частини НОМЕР_4 у зв`язку вимушеним простоєм», як і не оскаржує розмір нарахованого та виплаченого їй грошового забезпечення.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, на підставі наданих до суду доказів, судом встановлено, що позивачу за період з 24.02.2022 року по 18.07.2022 року виплачено заробітну плату за час простою, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРП ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя О.А. Вовченко

.