Справа № 340/8145/24
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/8145/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. НАУМЕНКА, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через уповноваженого представника адвоката Ткаченко Є.В., звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) в частині:

не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за перебування на гаупвахті з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до моменту винесення вироку (з 14.06.2023 до 29.09.2023);

не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000, 00 грн. бойових за травень 2023 та з 01 по 14 червня 2023 року;

не нарахування та не виплати ОСОБА_1 посадовий оклад за період з 01 по 13 червня 2023 року;

не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за неотримане речове майно;

не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за харчування;

не нарахування та не виплати ОСОБА_1 матеріальна допомога на оздоровлення за 2023 рік;

не нарахування та не виплати ОСОБА_1 матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік;

не нарахування та не виплати ОСОБА_1 військовий збір за весь період несення служби (з 06.03.2022 по 14.06.2023);

не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за щорічну невідгуляну відпустку за 2022 та 2023 роки;

не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок по всім вище вказаним виплатам.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ):

нарахувати та виплати ОСОБА_1 за перебування на гауптвахті з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до моменту винесення вироку (з 14.06.2023 до 29.09.2023);

нарахувати та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000, 00 грн. бойових за травень 2023 та з 01 по 14 червня 2023 року;

нарахувати та виплати ОСОБА_1 посадовий оклад за період з 01 по 13 червня 2023 року;

нарахувати та виплати ОСОБА_1 за неотримане речове майно;

нарахувати та виплати ОСОБА_1 за харчування;

нарахувати та виплати ОСОБА_1 матеріальна допомога на оздоровлення за 2023 рік;

нарахувати та виплати ОСОБА_1 матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік;

нарахувати та виплати ОСОБА_1 військовий збір за весь період несення служби (з 06.03.2022 по 14.06.2023);

нарахувати та виплати ОСОБА_1 за щорічну невідгуляну відпустку за 2022 та 2023 роки;

нарахувати та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок по всім вище вказаним виплатам.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходить військову службу та звернувся через уповноваженого представника до відповідача із запитом на отримання доказів, що можуть свідчити про неповне нарахування та виплату грошового забезпечення за період перебування на гауптвахті з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до моменту винесення вироку та додаткової винагороди у розмірі 100 000, 00 грн. бойових (з 14.06.2023 до 29.09.2023), а також разових матеріальних та грошової допомог, компенсації за невикористану відпустку, за неотримане речове майно, неотримане харчування за період 2022-2023 років.

Ухвалою судді від 25.12.2024 року залишено без руху позовну заяву. У встановлений строк, представник позивача подав до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою судді від 31.12.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 47).

Від відповідача 15.01.2025 року надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивований тим, що рапорти щодо компенсаційних та разових додаткових виплат від військовослужбовця не надходили до військової частини. Відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця №671, за 2023 рік позивач отримав належні виплати з урахуванням вислуги років у відсотках та окладу за військове звання. У червні 2023 року позивачу була призупинена виплата премії та додаткової винагороди в повному обсязі у зв`язку з «Попередженням про неповну службову відповідність» відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування» №573 від 13.06.2023 та згодом застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, призупинена виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди в повному обсязі відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» №646 від 30.06.2023 року. З цих підстав відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову (а.с. 51-65).

Позивач правом подати відповідь на відзив не скористався.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 31), призваний на військову службу по мобілізації, з 06.03.2022 р. перебував у складі військової частині НОМЕР_2 . Штаб-сержанта запасу ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 06 березня 2022 року, призначено номером обслуги зенітного артилерійського взводу військової частини НОМЕР_2 . З 07 березня 2022 року зараховано на продовольче забезпечення. Вважається таким, що з 06 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 64).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 15.06.2023 №168 вважається таким, що знаходиться під вартою та знятий з продовольчого забезпечення на підставі протоколу затримання особи за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №001854 від 14.06.2023 (а.с. 63).

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19.11.2024 №62, ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_4 , відповідно до підпункту 13 (у зв`язку з перебуванням під вартою) пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 19 листопада 2024 №396-РС на посаду номера обслуги 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що 19 листопада 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Позивач стверджує, що не отримував належні йому виплати грошового забезпечення у період перебування на гауптвахті та компенсаційні, разові, додаткові виплати за період 2022-2023 року.

Водночас відповідач наполягає, що позивачу виплачено всі належні йому суми грошового забезпечення та додаткової винагороди, а щодо виплати компенсацій та грошової і матеріальної допомог позивач не звертався до відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює та загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25 березня 1992 року (далі по тексту - Закон № 2232-XII).

Згідно з пункту 1, 4 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі по тексту - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно частини 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», відповідно до пунктів 2, 3 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Згідно п. 2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (далі по тексту - Порядок № 260 від 07.06.2018), грошове забезпечення включає:

- щомісячні основні види грошового забезпечення;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать:

- посадовий оклад;

- оклад за військовим званням;

- надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:

- підвищення посадового окладу;

- надбавки;

- доплати;

- винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту;

- премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать також винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту).

Відповідно до п. 8 розділу І Порядку №260 від 07.06.2018, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира.

Вирішуючи спір в частині нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 зачас перебування на гауптвахті з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до моменту винесення вироку (з 14.06.2023 до 29.09.2023) судом встановлено, що відповідно п.6 розділу XX наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців» від 03.11.2020 № 394, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2021 року за № 38/35660, з грошового забезпечення засудженим військовослужбовцям виплачуються оклади за військовим званням.

Відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця №671 за 2023 рік Позивач отримав належні виплати з урахуванням вислуги років у відсотках та окладу за військове звання. У червні 2023 року Позивачу була призупинена виплата премії та додаткової винагороди в повному обсязі у зв`язку з «Попередженням про неповну службову відповідність» відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» №573 від 13.06.2023; в подальшому застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, призупинена виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди в повному обсязі відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» №646 від 30.06.2023 року.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 р. № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі по тексту Постанова №168), пунктом 1 якої встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

До наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які:

- самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);

- усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади,- з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);

- відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

- вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

- вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, - за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини;

- добровільно здалися в полон, - з дня з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, оголошеного наказом командира (начальника);

- навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення до самогубства, встановленого судом), - за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство;

- відбувають покарання на гауптвахті - за час відбування такого покарання.

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Відповідач вказує, що за травень 2023 та з 01 по 14 червня 2023 року позивачу, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 «Про призначення службового розслідування» №696 від 18.05.2023 була зупинена виплата премії та додаткової винагороди в повному обсязі у зв`язку з проведенням службового розслідування за фактом відмови від виконання службових обов`язків (а.с. 76).

Відповідно до пп.1.2 п.1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.06.2023 №815, номеру обслуги зенітного артилерійського взводу військової частини НОМЕР_2 штаб-сержанту ОСОБА_1 у зв`язку з відкриттям кримінального провадження за фактом непокори (ч. 4 ст. 402 ККУ), факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001854 від 14.06.2023, виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди припинено в повному обсязі.

Відтак, відповідач правомірно не нараховував та не виплачував додаткову винагороду у розмірі 100 000, 00 грн. бойових за період з 01 по 14 червня 2023 року.

Абзац другий пункту 1 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Пункт 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (далі також - «Порядок №178», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця; переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.

Пункт 4 Порядок №178 установлює, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Пункт 5 Порядку №178 визначає, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Абзаци 1-3 пункту 4 розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 (далі також - «Інструкція №232», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачають, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Абзаци 1, 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), установлюють, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Суд зазначає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Застосовування у пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Тож військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника у різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації його прав та інтересів, закріплених Конституцією та законодавством.

Подібну позицію Верховний Суд висловлював неодноразово (пункти 41-43 постанови від 4 лютого 2020 року у справі №825/1571/16; пункти 28-30 постанови від 23 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18; пункти 41-43 постанови від 30 липня 2020 року у справі №820/5767/17).

У зазначених вище справах суди попередніх інстанцій встановили, що відповідач не виплатив позивачу грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно, а на звернення з цього приводу відповів відмовою у виплаті.

У даній справі позивач, через уповноваженого представника 02.11.2024 року звертався до відповідача із заявою, однак, серед порушених питань, відсутнє питання нарахування та виплати компенсації за неотримане речове майно.

Слід вказати про те, що в матеріалах справи відсутні докази щодо звернення позивача до відповідача із заявою щодо надання відповідної довідку про вартість не отриманого речового майна під час проходження служби.

Отже, матеріали справи не містять доказів звернення позивача у відповідності до Порядку №178 із заявою (рапортом) за місцем військової служби про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, відтак, у задоволенні позовних вимог в цій частині позову належить відмовити.

Вирішуючи позовні вимоги щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги за 2023 рік, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 розділу XXIV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 7 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерств оборони України від 07 червня 2018 року №260, розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Збройні Сили України», Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством.

Військово-політичне керівництво Збройними Силами України - діяльність, спрямована на забезпечення реалізації політики держави у Збройних Силах України, політичних та стратегічних цілей у сфері оборони, принципів і напрямів розвитку Збройних Сил України.

Згідно пункту 6 Окремого доручення Міністра оборони України №2683/3 від 01.02.2023 року, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:

смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;

поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;

у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

порушення стану здоров`я військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травма, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документам.

Щоб отримати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань потрібно звертатися до командира військової частини із письмовим рапортом про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

До рапорту необхідно додати документи, які підтверджують наявність події та час її настання, яка є підставою для отримання допомоги. Виплата допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до командування військової частини НОМЕР_2 з рапортом про нарахування та виплату матеріальної допомоги та доказами наявності підстав для отримання такої допомоги, а отже відповідач не мав правових підстав для нарахування та виплати матеріальної допомоги позивачу за 2023 рік.

Відтак, у задоволені позову у цій частині належить відмовити.

Щодо виплати грошової допомоги на оздоровлення, суд зазначає наступне.

Грошова допомога для оздоровлення - це виплата в розмірі місячного грошового забезпечення відповідно до займаної військовослужбовцем посади, яка виплачується щороку, незалежно від матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Статтею 10-1 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Військовослужбовцям, які захворіли під час щорічної основної або щорічної додаткової відпустки, зазначена відпустка продовжується після одужання на кількість невикористаних днів цієї відпустки.

Відповідно до частини 3 статті 15 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Частини 1 статті 23 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Виплата грошової допомоги для оздоровлення регламентується окремо в розділі ХХІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260.

Так, відповідно до пункту 1 розділу ХХІІІ Порядку, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Пунктом 2 цього розділу встановлено, що грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Для отримання грошової допомоги для оздоровлення необхідно подати рапорт на ім`я безпосереднього командира.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до командування військової частини НОМЕР_2 з рапортом про виплату йому грошової допомоги для оздоровлення, тому відповідач не мав підстав для нарахування даних виплат.

Відтак у задоволені вказаної позовної вимоги належить відмовити.

Щодо не нарахування та не виплати Позивачу грошової компенсації вартості не отриманого харчування, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Норм харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 29 березня 2002 р. №426, за цією нормою за рахунок держави харчуванням забезпечуються:

- військовослужбовці строкової військової служби, за винятком тих, що забезпечуються харчуванням за іншими нормами;

- військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу військової служби, які проходять військову службу за контрактом в Збройних Силах, у Держспецтрансслужбі, Національній гвардії, Державній прикордонній службі, крім вихідних, святкових днів та часу перебування у відпустці, тільки обідом з розрахунку 45 відсотків добового набору продуктів за цією нормою, за винятком тих, що забезпечуються харчуванням за іншими підпунктами цього пункту або за іншими нормами. Зазначеним військовослужбовцям на їх бажання за рішенням командира військової частини дозволяється виплачувати грошову компенсацію у розмірі вартості набору продуктів, який видається на приготування обіду.

Позивач був зарахований на всі види забезпечення, в тому числі забезпечений харчуванням за рахунок держави з моменту зарахування до списків частини, згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 06.03.2022 №108, з 07 березня 2022 року зарахований на продовольче забезпечення.

Доказів звернення до командування відповідача ОСОБА_1 з рапортом про відмову від харчування суду не надано, як і доказів про зняття із продовольчого забезпечення або неповного забезпечення харчуванням позивача.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати Позивачу грошової компенсації вартості не отриманого харчування, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо спору стосовно не нарахування та невиплати Позивачу грошової компенсації за щорічну невикористану відпустку за 2022 та 2023 роки, суд враховує наступне.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР Про відпустки (далі по тексту - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки.

Матеріали справи не містять доказів звільнення ОСОБА_1 з військової служби у спірному періоді. Водночас, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19.11.2024 року №33 (а.с. 62), штаб-сержанта ОСОБА_1 , який після тримання під вартою (кримінальне провадження за фактом непокори №0001854) та відбування покарання у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні до 14.11.2024, перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_4 , з 19.11.2019 року, на підставі рапорту вх№8667 від 18.11.2024, зараховано на посаду номера обслуги 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, фактичного звільнення позивача з військової служби не відбувалось, а відтак в даних правовідносинах відсутнє порушене право позивача на отримання компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Щодо виплати ОСОБА_1 військового збору за період несення служби з 06.03.2022 по 14.06.2023 року, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до підпунктів 1.1 - 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Водночас абзацом другим пп. 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

Отже, не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення військовослужбовців тільки на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), правовою підставою якої є, зокрема, Закон України Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.

Верховний Суд у постанові від 20 липня 2022 року у справі №820/2720/17 зазначив, що доходи військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, отримані у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) з 09.09.2015 року на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції, не підлягають оподаткуванню військовим збором.

Позивачем не надано доказів його безпосередньої участі в антитерористичній операції під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 .

Указом Президента України від 30 квітня 2018 року № 116/2018 вирішено ввести в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року "Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях".

Проте у наступному, відповідно до пункту 31 частини 11 статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні" затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Станом на момент прийняття рішення у справі воєнний стан триває.

Отже, з 24.02.2022 в Україні діє правовий режим воєнного стану, а не період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

Тому з 24.02.2022 абзац другий пп. 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відтак у період з 24.02.2022 грошове забезпечення, зокрема військовослужбовців, підлягало оподаткуванню військовим збором.

У зв`язку з наведеним, Законом України від 19 червня 2022 року № 2308-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях в умовах воєнного стану", який набрав чинності 09.07.2022, підпункт 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., №№ 13-17, ст. 112) після абзацу другого доповнено новим абзацом такого змісту:

"У період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації".

З наведеного випливає, що не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення військовослужбовців тільки за час безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а не за весь час перебування на військові службі в період дії правового режиму воєнного стану.

Доказів безпосередньої участі позивача в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації до суду не надано.

З огляду на викладене позовні вимоги в частині відрахування з доходів військового збору не підлягають задоволенню.

Таким чином, військовою частиною НОМЕР_2 , відповідно до чинного законодавства та в межах наданих підстав і повноважень правомірно ненараховано ОСОБА_2 спірні виплати.

Враховуючи норми частини 1 статті 5 КАС України, якою визначено, що судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси особи, підстави для нарахування середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок по виплатам, у задоволенні позовних вимог щодо яких суд не знайшов підстав для задоволення, відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.

З огляду на викладене, позивач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність спірних дій підтверджено належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати сторонами не понесені.

Керуючись статтями 2, 19, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО