Справа № 160/2022/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2025 року Справа № 160/2022/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/2022/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
УСТАНОВИВ:
27.01.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у якій позивач, з урахуванням уточнень від 20.02.2025 року, просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути моє звернення від 30.12.2024 року з урахуванням відомостей, що містяться у трудовій книжки НОМЕР_1 , а також архівних довідках від 22.12.2021 року № 1405 та від 10.03.2022 року №206, а саме: період роботи за 1980-1981 роки та з 30.07.1987 по 21.07.1992 роки, які видані комунальною архівною установою «П`ятихатський Трудовий архів», та зарахувати ці роки до мого страхового стажу.
Ухвалою суду від 30.01.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, залишено без руху, з підстав передбачених ст.ст. 160,161 КАС України.
Позивачем усунуті недоліки позовної заяви .
Ухвалою суду від 24.02.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 24.02.2025 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- пенсійної справи позивача;
- заяви позивача про призначення пенсії за віком;
- відомості щодо зарахування/незарахування спірного періоду роботи позивача, зазначити такі підстави;
- всі наявні докази щодо суті спору.
24.02.2025 року позивачем до суду подано заяву про долучення квитанції №160/2022/25.
05.03.2025 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву. Долучені додаткові докази по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 17.04.2025 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на протиправність незарахування спірних періодів страхового стажу позивача та відповідно протиправність відмови у призначенні пенсії за віком, оскільки стаж позивача підтверджено записами трудової книжки.
Позивач зазначає, що працівник не повинен відповідати за правильність заповнення трудової книжки.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що позивач не має достатнього страхового стажу для призначення пенсії за віком.
Вказують, що згідно доданих до заяви документів до страхового стажу позивача не зараховано:
- період роботи за 1980-1981 роки згідно довідки від 22.12.2021 №1405, оскільки ім`я та по батькові заявниці зазначено зі скороченням, дані періоди можливо зарахувати після підтвердження первинними документами;
- період роботи з 30.07.1987 по 21.07.1992 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.09.1979, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні.
Зазначений період також не зараховано згідно архівної довідки від 10.03.2022 р. №206, оскільки в акті перевірки документів від 04.05.2022 №0400-011004-1/3964 зазначено період нарахування заробітної плати з липня 1987 по липень 1982.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30.12.2024 року ОСОБА_1 , звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
При поданні документів для призначення пенсії позивачем, серед іншого, було надано трудову книжку НОМЕР_1 , дата заповнення 19.09.1979 року, а також архівні довідки від 22.12.2021 року № 1405 та від 10.03.2022 року №206, які видані комунальною архівною установою «П`ятихатський Трудовий архів».
Розглянувши заяву та додані до неї документи за принципом екстериторіальності, відповідачем було встановлено, що вік позивача на момент звернення з заявою про призначення пенсії складає 63 роки 1 місяць 5 днів, страховий стаж становить - 17 років 4 місяці 6 днів.
Право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2024 р. по 31.12.2024 р. - від 21 року.
Згідно доданих до заяви документів до страхового стажу позивача незараховано:
- період роботи за 1980-1981 роки згідно довідки від 22.12.2021 №1405, оскільки ім`я та по батькові заявниці зазначено зі скороченням, дані періоди можливо зарахувати після підтвердження первинними документами;
- період роботи з 30.07.1987 по 21.07.1992 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.09.1979, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні. Зазначений період, також незараховано згідно архівної довідки від 10.03.2022 р. № 206, оскільки в акті перевірки документів від 04.05.2022 №0400-011004-1/3964 зазначено період нарахування заробітної плати з липня 1987 по липень 1982 р.р.
Не погодившись з відмовою Пенсійного фонду, позивач звернулась до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до пункту 1 Розділу XV Закон №1058-ІV, цей закон набув чинності 01.01.2004, до набрання ним чинності відповідні правовідносини регулювались нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також, зокрема, а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Як передбачено частинами 2 та 3 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до статті 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону України №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із п.20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм законодавства дає змогу зробити висновок, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи, відповідно:
період роботи за 1980-1981 роки згідно довідки від 22.12.2021 №1405, оскільки ім`я та по батькові заявниці зазначено зі скороченням, дані періоди можливо зарахувати після підтвердження первинними документами;
- період роботи з 30.07.1987 по 21.07.1992 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.09.1979, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні. Зазначений період також не зараховано згідно архівної довідки від 10.03.2022 р. № 206, оскільки в акті перевірки документів від 04.05.2022 № 0400- 011004-1/3964 зазначено період нарахування заробітної плати з липня 1987 по липень 1982 р.р.
Судом встановлено, що на підтвердження періоду роботи в колгоспі «Дружба» позивачем надано архівну довідку № 1405 від 22.12.2024 р. видану комунальною установою «П`ятихатський трудовий архів», однак в даній довідці ім`я та по батькові позивача зазначено зі скороченням.
Також, відповідач під час прийняття спірного рішення дійшов до висновку, що період роботи з 30.07.1987 по 21.07.1992 р.р. відображений у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 19.09.1979 р. не відповідає нормам Інструкції № 58, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні, а отже не може бути зарахований до трудового стажу позивача.
Так, слід вказати про те, що На час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412).
Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно із пунктами 2.2 Інструкції №162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Згідно з пунктом 2.3 Інструкції №162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції №162).
За змістом п.2.10 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному листі) трудової книжки. Прізвище, ім`я і по батькові (повністю без скорочення чи заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
У свою чергу, пунктом 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58, яка була затверджена наказом Мінпраці №58 від 29.07.93р. (далі - Інструкція №58) визначено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Саме на не відповідність пункту 2.11 запису трудової книжки в частині "дати народження" позивача посилався пенсійний орган у оскаржуваному рішенні, як підставу для не зарахування періодів трудової діяльності за записами трудової книжки.
Суд звертає увагу на те, що станом на дату заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція №162, у подальшому з 1993 року дане питання врегульовувала Інструкція №58. Зважаючи на те, що зазначені нормативно-правові акти здебільшого дублюють одне одного, охоплюють періоди трудової діяльності позивача, а також містять положення, які послідовно доповнюють одне одного, суд при розгляді даного конкретного спору виходить із зазначених норм у їх системному взаємозв`язку.
Суд звертає увагу на те, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку №637, відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на особисті права останнього.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.
З наведеного судом вбачається, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак неточності у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.
Суд зазначає, що незарахування спірних періодів буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Неповне зазначення дати/ініціали, тощо підприємством, яке відкривало та вносило відповідний запис в трудову книжку, не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
У цьому спірному випадку встановлено, що записи щодо роботи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень та неточностей, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим не зазначення повної дати народження позивача підприємством при її заповненні не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні відображених у ній періодів роботи до страхового стажу. Крім того, зміни в даті народження позивача на титульній сторінці, внесені роботодавцем за останнім місцем роботи (на момент внесення таких змін) відповідає вимогам Інструкції №58.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача, відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.
На переконання суду, в даному випадку записи трудової книжки читабельні та зрозумілі, між собою пов`язані хронологічно, містять реквізити наказів (їх дату та номер) про призначення на посаду та звільнення з посади; записи засвідчені печатками.
На думку суду, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а тому невірне зазначення імені та по батькові в трудовій книжці не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком.
При цьому, суд зазначає, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці, відповідачем не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розрахунку страхового стажу.
Таким чином, спірний період роботи позивача, зокрема з 1980-1981 роки згідно довідки від 22.12.2021 № 1405, та період з 30.07.1987 по 21.07.1992 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.09.1979 р. Підлягають зарахуванню до страхового стажу роботи позивача.
Також, слід вказати про те, що відповідач зазначає про те, що на підставі наказу від 27.04.2022 року № 166 та направлення від 28.04.2022 року № 2194/ КПР, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області була проведена перевірка даних архівної довідки від 10.03.2022 р. № 206 про заробітну плату ОСОБА_1 для призначення (перерахунку) пенсії, з первинними документами ліквідованого П`ятихатського змішторгу, що зберігався у комунальній установі «П`ятихатський трудовий архів».
За результатами зазначеної перевірки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було складено Акт від 04.05.2022 р. № 0400-011004-1/3964, в змісті якого зазначено про таке: перевіркою встановлено, що дані архівної довідки від 10.03.2022 р. № 206 про нараховані суми заробітної плати ОСОБА_1 за період з липня 1987 року по липень 1982 року (фактично липень 1992 року відповідно довідки №10.03.2022 року №206) повністю відповідають даним розрахункових відомостей П`ятихатського змішторгу по працівнику, а отже архівна довідка від 10.03.2022 р. № 206.
Відповідач вказує, про те, що цей період не може належним чином підтвердити період роботи позивача з 30.07.1987 по 21.07.1992, оскільки в акті перевірки даної довідки від 04.05.2022 № 0400-011004-1/3964 зазначено період нарахування заробітної плати з липня 1987 по липень 1982 р.р.
Однак, слід вказати, що Пенсійний орган (ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) фактично допустив помилку та невірно вказав у акті період, зокрема липень 1987 року по липень 1992 року, відповідно наданих та досліджених судом документів, а саме довідки від 10.03.2022 року за №206, а отже вказаний період згідно такої довідки має бути зарахований до страхового стажу роботи позивача.
Отже, враховуючи наведене, під час розгляду справи встановлено про передчасність прийнятого відповідачем рішення про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком згідно її заяви від 31.12.2024 року, та як наслідок таке рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а спірні періоди роботи позивача зарахуванню до страхового стажу роботи позивача.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи, зокрема за 1980-1981 роки, згідно довідки від 22.12.2021 року № 1405 та періоди роботи з 30.07.1987 року по 21.07.1992 року, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.09.1979 року та з урахуванням архівних довідок від 10.03.2022 року №206 та від 22.12.2024 року за № 1405.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.12.2024 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 1211,20 гривень.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 17.04.2025 року.

Суддя В.В. Ільков