Справа № 466/10932/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 466/10932/24 пров. № А/857/6938/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

секретар судового засідання Василюк В.Б.

за участю:

позивач ОСОБА_1

представник позивача Бурлака Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 лютого 2025 року у справі № 466/10932/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови (головуючий суддя Єзерський Р.Б., м. Львів, проголошено о 13:24:28, повне судове рішення складено 03 лютого 2025 року), -

В С Т А Н О В И В:

30.10.2024 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в Шевченківський районний суд міста Львова з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якому просив:

- скасувати постанову № 554 від 22.10.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення у виді штрафу в розмірі 25500 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про те, що спірною постановою, на підставі ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), його притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений в повістці день та час.

Позивач не погоджувався з оскарженою поставною, покликаючись на те, що йому не було відомо про наявність повістки, поштове відправлення він не отримував, не відмовлявся від його отримання. Зазначає, що у спірній постанові зазначено про направлення повістки за адресою АДРЕСА_1 , хоча адреса позивача АДРЕСА_1 .

Також позивач покликався на те, що відповідач не дотримався вимоги абзацу 4 пункту 34 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (далі Постанова №560) в редакції чинній на момент на дату направлення повістки, оскільки день явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 визначено раніше чотирнадцятого дня від дня надсилання повістки.

Додатково позивач стверджував про те, що за змістом спірної постанови метою виклику позивача вказано проходження військово-лікарської комісії та уточнення даних, що на його переконання одночасно проводитись не може. При цьому, у повістці вказано, що метою виклику вказано звірка даних, тобто формулювання, яке не передбачене у Постановою №560.

Окремо позивач зазначав, що відповідач застосував до нього максимально можливий розмір штрафу при цьому не обґрунтувавши такий розмір. При цьому стверджував, що дізнавшись про наявність повістки відповідача самостійно намагався прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак записатись в електронну чергу зміг лише на 22.10.2024. За такої поведінки позивач вважав, що відповідач при прийнятті спірної постанови не врахував сумлінність позивача при виконанні обов`язків військовозобов`язаного.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у задоволенні позову відмовленою

В оскарженому рішенні суд першої інстанції констатував правомірність спірної постанови, а доводи позивача вважав безпідставними. Суд першої інстанції зазначив, що позивач не виконав обов`язку з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений день та час.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи скарги щодо помилковості висновків суду першої інстанції зводяться до наступних покликань на:

- порушення відповідачем вимог абзацу 4 пункту 34 Постанови №560 в частині дотримання строку не раніше якого особу може бути викликано до центру комплектування та соціальної підтримки;

- неврахування судом першої інстанції при прийнятті рішення пункту 41 Постанови №560 в частині того, що відповідач не отримав доказів належного підтвердження резервіста або військовозобов`язаного про виклик.

- невірне зазначення адреси проживання, оскільки адреса позивача АДРЕСА_1 , а в спірній постанові вказано, що повістку направлено на адресу АДРЕСА_1 ;

- неможливість отримання повістки в силу відсутності позивача у АДРЕСА_2 , що підтверджує відповідним фото.

- мета виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 у повістці вказана як «інформаційна звірка», а у спірній постанові «уточнення даних та проходження військово-лікарської комісії», а відтак, на думку позивача, повістка не містить чіткої мети виклику. Більше того, позивач вважає, що відповідач не має права викликати військовозобов`язаного однією повісткою для уточнення даних та проходження військово-лікарської комісії.

- у повістці відсутній QR-код, а відповідачем не надано опису вкладення до поштового відправлення, та ненадана інформація про оператора поштового відправлення;

- створення відповідачем штучних перешкод для явки до центру комплектування та соціальної підтримки у вигляді недопущення до приміщення центру комплектування та соціальної підтримки, а також неможливості запису в електронну чергу.

- відсутність підстав для притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки позивач є студентом, а відповідно має право на відстрочку;

- необґрунтоване застосування максимально можливого розміру штрафу до особи, яка є студентом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розгляд справи здійснюється з урахуванням положень параграфа 2 Глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Позивача повідомлено про час, місце та дату розгляду справи шляхом направлення повістки-повідомлення до електронного кабінету його представника. За правилами ст. 126 КАС України вручення повістки представнику учасника справи вважається також врученням повістки і цій особі.

Відповідача повідомлено про дату, час та місце слухання справи шляхом направлення повістки-повідомлення в електронний кабінет.

За правилами статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Представник позивача, позивач у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримують, просять її задовольнити.

Відповідач участь повноважного представника у судовому засіданні не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом з`ясовано, що 22.10.2024 ТВО Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнято постанову №554 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення

За змістом постанови громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не з`явився 10.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду та уточнення військово-облікових даних без поважних на те причин. Повістка про виклик громадянина ОСОБА_1 була направлена 29.08.2024 за адресою: АДРЕСА_1 рекомендованим листом через Укрпошту. Зазначеними діями позивач порушив вимоги ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

На позивача накладено штраф у розмірі 25500 гривень.

Не погодившись із постановою відповідача ОСОБА_1 подав до суду позов.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про обґрунтованість спірної постанови такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП України встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Згідно частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Правила військового обліку визначені у додатку №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 № 1487. Зокрема, пунктом 2 частини 1 додатку №2 вказаних вище Правил закріплено, що призовники і військовозобов`язані повинні, зокрема, прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 673 «Про затвердження переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори» поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори у строк, установлений територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, які підтверджені відповідними документами (довідками) визнаються: смерть близького родича (батьків, дружини, дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича дружини (чоловіка), яка сталася пізніше ніж за сім діб до дати початку зборів; хвороба або необхідність догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які проживають разом із військовозобов`язаним, у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем; здійснення стосовно військовозобов`язаного кримінального провадження, а також застосування до нього адміністративного стягнення або кримінального покарання, яке робить неможливим його прибуття; потрапляння під вплив надзвичайної ситуації, яка виникла під час призову на збори і стала перешкодою своєчасному прибуттю; складання державних іспитів у вищих навчальних закладах.

Відповідно до абзацу 3 підпункту 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ, у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку вважається день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.

Матеріалами справи підтверджується, що 29.08.2024 вих. №191965 рекомендованим листом ідентифікатор №933 ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_2 надіслано ОСОБА_1 повістку №191965, в якій останньому запропоновано з`явитись до відповідача на 10.09.2024 о 09:00 год. Повістка позивачу невручена та повернута до ІНФОРМАЦІЯ_2 з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Повертаючись до доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що покликання позивача на невідповідність зазначеної у спірній постанові адреси його дійсній адресі не заслуговують на увагу з огляду на те, що полягають лише різниці способу написання. Більше того, у повістці за №1911965 адреса позивача зазначена саме так як він вказав у позовній заяві та в апеляційній скарзі.

Щодо покликань позивача на відсутність у повістці QR-коду, інформації про оператора поштового відправлення, то тут слід зазначити, що така інформація має бути наявна у випадку формування повістки за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. У цьому випадку повістка складена на бланку відтак інформацію, про яку зазначає позивач, містити не має. Це кореспондує вимогам пунктів 30,30-1,30-2,30-3 Постанови №560.

Водночас, покликання позивача на неможливість отримання повістки в силу відсутності позивача у м.Львові є абсолютно голослівним та наданим фото підтверджуватись не може, оскільки таке фото підтверджує лише обставини відображені на ньому. Те саме стосується й покликань на створення відповідачем штучних перешкод для явки до центру комплектування та соціальної підтримки, оскільки такі доводи нічим не підтверджуються.

Далі, в контексті покликань позивача на те, що відповідач не має права викликати військовозобов`язаного однією повісткою для уточнення даних та проходження військово-лікарської комісії, суд апеляційної інстанції зазначає, що в Постанові №560 таких застережень не передбачено, а відповідно позиція позивача в цій частині не ґрунтується на вимогах нормативно-правового акту.

І наостанок, щодо доводів позивача про порушення відповідачем вимоги абзацу 4 пункту 34 Постанови № 560 в частині дотримання строку не раніше якого особу може бути викликано до центру комплектування та соціальної підтримки, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що порушене питання перебуває поза межами предмету спору у цій справі та стосується правомірності дій відповідача, і не стосується питання вчинення адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності за таке.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на приписи пункту 41 Постанови № 560, відповідно до яких належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Зазначений перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Апеляційний суд з`ясував, що на рекомендованому листі з ідентифікатором № 933, яким ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Львові надіслано ОСОБА_1 повістку № 191965 наявна довідка оператора поштового зв`язку, згідно якої причиною повернення поштового відправлення є «закінченням терміну зберігання».

Отже, в контексті пункту 41 Постанови № 560 вказана вище причина повернення поштового відправлення не належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а тому відсутні підстави стверджувати, що у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. Суд першої інстанції не звернув увагу на цю обставину, а відтак дійшов помилкового висновку про правомірність спірної постанови відповідача.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення;

Відповідно ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія судді вважає, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову та скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч.3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Як підтверджується платіжними інструкціями наявними у справі позивач, ОСОБА_1 , сплатив судовий збір за подання позовної заяви та відповідно апеляційної скарги на загальну суму 1514 грн (605,6+908,4).

За правилами ч.1 та 6 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 лютого 2025 року у справі № 466/10932/24 та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Скасувати постанову № 554 від 22.10.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 25500 гривень, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 16.04.25