Справа № 580/1174/25
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року справа № 580/1174/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

03.02.2025 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови позивачу у звільненні з військової служби за призовом під час мобілізації за сімейними обставинами на підставі підп. г п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з інвалідністю 2 групи;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації за сімейними обставинами на підставі підп. г п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з інвалідністю 2 групи та звільнити позивача зі служби за вказаною обставиною.

В обґрунтування позову зазначено, що дружина позивача є інвалідом 2 групи та потребує постійного догляду, що є підставою для звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідач відзив на позовну заяву неп подав.

Дослідивши письмові докази та оцінивши заявлені доводи, суд встановив таке.

Відповідно до даних військового квитка серії НОМЕР_2 , позивач з 28.02.2022 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

30.12.2024 позивач подав на ім`я командира ВМЗ військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби в запас через сімейні обставини на підставі підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з інвалідністю 2 групи.

До рапорту позивач додав копії: висновку ЛКК №2960 від 13.12.2024 поліклінічного відділу КНП Лисецької лікарні виданий ОСОБА_2 ; довідки МСЕК серії 12 ААД № 372027 від 10.12.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, інвалідність встановлена на строк до 01.01.2026; свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 15.02.1991 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , яка змінила прізвище на ОСОБА_5 ; паспорта ОСОБА_1 , серії НОМЕР_4 ; картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 від 20.09.1996; паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 ; картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 від 18.09.1996. Витяги з реєстру територіальної громади про адресу місця проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_6 .

За результатами розгляду рапорту позивача листом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2025 №8 позивача повідомлено про відмову у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби.

Підставою вказано, що висновки щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою видаються медико-соціальними експертними комісіями відносно осіб з І групою інвалідності за результатами медико-соціальної експертизи осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю, а лікарсько-консультативними комісіями стосовно дітей з інвалідністю, а також відносно осіб з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу.

Законодавство не дає підстав для висновку, що потреба у постійному догляд може визначатися МСЕК та ЛКК в інших випадках, або одна комісія може підміняти іншу.

Військова частина НОМЕР_6 з метою правильного і однозначного застосування законодавства зверталася до Міністерства охорони здоров`я України, як до головного органу у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, із запитом які медичні висновки лікарсько-консультативних комісій підтверджують необхідність здійснення постійного стороннього догляду за особою.

З відповіді на запит військової частини до Міністерства охорони здоров`я України (лист Департаменту медичних послуг Міністерства охорони здоров`я України №25-04/15616/2-23 від 08.06.2023) відомо, що медичний висновок про потребу у постійному сторонньому догляді лікарсько-консультативні комісії уповноважені видавати лише щодо осіб з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу за формою, затвердженою наказом МОЗ від 31.07.2013 № 667. В інших випадках потреба у постійному сторонньому догляді визначається медико--соціальними експертними комісіями.

В Довідці до акту огляду довідки МСЕК серії 12 ААД № 372027 від 10.12.2024 зазначено, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю II групи, інвалідність встановлена на строк до 01.01.2026. Інформації про те, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду в Довідці немає. В довідці зазначено: протипоказана фіз. праця, тривала хода, стояння.

У Висновку ЛКК №2960 від 13.12.2024 поліклінічного відділу КНП Лисецької лікарні вид. ОСОБА_2 зазначено, що ОСОБА_2 потребує постійної стороннього догляду. Довідка видана в довільній формі, її дія обмежена в часі і вона видана 13.12.2024, тобто через три після видачі Довідки МСЕК, яка видана 10.12.2024 і в якій не зазначено, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду.

Отже, надані військовослужбовцем копії документів не підтверджують підстави про звільнення з військової служби.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд врахував таке.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.

Згідно із статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 №389-VIII (далі Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

У свою чергу, правове регулювання відносин між Державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Статтею 26 Закону №2232-XII визначені підстави для звільнення з військової служби.

Зокрема, підп."г" п.2 ч.4 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до абз.11 п.3 ч.12 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у разі необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 15.02.1991 укладно шлюб між позивачем та ОСОБА_7 Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААД № 372027 від 10.12.2024, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю II групи. Причина інвалідності загальне захворювання. Інвалідність встановлена на строк до 01.01.2026. Висновок про умови та характер праці: протипоказана важка фіз. праця, тривала хода, стояння.

Відповідно до висновку ЛКК поліклінічного відділу КНП «Лисецької Лікарня» від 13.12.2024 №2960, ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Оцінюючи наявність підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі підп."г" п.2 ч.4 статті 26 Закону №2232-XII, суд зазначає таке.

Визначення терміну «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 № 705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У пункті 3 розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін «медичний висновок» визначено, як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, медичний висновок це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

У свою чергу, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317) (чинного станом час встановлення ОСОБА_2 інвалідності та звернення позивача із рапортом про звільнення).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Стосовно повноважень лікарсько-консультативної комісії та медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає таке.

Положенням №1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

В свою чергу, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (далі Порядок №189), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку №189 передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 затверджено форму первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та інструкцію щодо її заповнення (далі Інструкція №407).

Згідно з п.п.4, 7 Інструкції №407 висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859.

У пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Отже, з аналізу повноважень медико-соціальної експертної комісії, передбачених Положенням №1317, суд дійшов висновку, що така комісія визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, за формою №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.

Як установлено судом, до рапорту про звільнення зі служби позивач додав, зокрема, копії:

довідки МСЕК серії 12 ААД № 372027 від 10.12.2024;

висновку ЛКК поліклінічного відділу КНП «Лисецької Лікарня» від 13.12.2024 №2960, відповідно до якого ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Стосовно довідки МСЕК, суд зазначає таке.

Так, відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААД № 372027 від 10.12.2024, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю II групи є особою з інвалідністю 2 групи. Причина інвалідності загальне захворювання. Інвалідність встановлена на строк до 01.01.2026. Висновок про умови та характер праці: протипоказана важка фіз. праця, тривала хода, стояння

Про необхідність здійснення постійного догляду вказана довідка не свідчить.

Крім того, критерії встановлення інвалідності визначені Положенням №1317.

Так, відповідно до п.26 Положення №1317 особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Пунктом 27 Положення №1317 визначено, що підставою для встановлення I групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Наведені критерії встановлення інвалідності 2 групи у взаємозв`язку з визначеними підп."г" п.2 ч.4 статті 26 Закону №2232-XII підставами звільнення з військової служби не свідчать про наявність у дружини позивача обставин необхідності здійснення постійного догляду, що у контексті вказаної норми є підставою звільнення з військової служби.

Стосовно наданого позивачем висновку ЛКК поліклінічного відділу КНП «Лисецької Лікарня» від 13.12.2024 №2960, відповідно до якого ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, суд зазначає, що пунктом 4 розділу ІV Порядку №189 передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Отже, повноваженнями ЛКК не передбачено видачу такого виду документа, як висновок ЛКК, що засвідчує потребу особи у здійсненні постійного догляду.

Тому вищевказана довідка не може бути належним доказом потреби ОСОБА_2 у здійсненні постійного догляду.

Суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2024 року у справі №420/16689/23, з якої вбачається, що під час розгляду справ про звільнення з військової служби необхідно з`ясувати чи підтверджує документація ЛКК всі відомості, які необхідні для застосування положень статті 26 Закону № 2232-XII. Тобто чи відповідає вказане рішення встановленій формі, чи віднесено до компетенції уповноваженого на це чинним законодавством органу, чи містить інформацію про строк, на який воно видане, оскільки позивач ініціює остаточне звільнення з військової служби, тощо.

У контексті наведених висновків, суд зазначає, що висновок ЛКК поліклінічного відділу КНП «Лисецької Лікарня» від 13.12.2024 №2960, відповідно до якого ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду не відповідає встановленій формі та не є передбаченим видом документації ЛКК.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби, на підставі підп."г" п.2 ч.4 статті 26 Закону №2232-XII.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а судові витрати розподілу згідно зі ст.139 КАС України

Керуючись ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 .

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ