Справа № 127/11649/25
Суддя: Іщук Т. П.
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/100/25
УХВАЛА

16 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Іщук Т. П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до начальника Черкаського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України Мацака Є. І., Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про визнання протиправними та скасування постанов №227/25 від 26 березня 2025 року, №233/25 від 02 квітня 2025 року, №234/25 від 02 квітня 2025 року в справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 188-15 КУпАП, відносно ОСОБА_1 .

Одночасно, позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення виконання оскаржуваних постанов про накладення адміністративного стягнення до прийняття остаточного рішення по даній справі. Заява мотивована тим, що існують обґрунтовані підстави для скасування цих постанов відповідача як незаконних, оскільки були прийняті з порушенням процесуальних вимог КУпАП та без з`ясування усіх обставин по справах про адміністративне правопорушення. Вважає, що невжиття вказаного у заяві тимчасового заходу забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду за поданим позовом, оскільки оскаржувані постанови можуть бути звернуті на примусове виконання, що призведе до подвоєння розміру штрафу та як наслідок до надмірного майнового тягаря для заявника, також в межах виконання можуть бути застосовані виконавчі дії, які ускладнять становище заявника. Тому, на думку позивача обраний ним спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та буде достатнім для захисту його інтересів.

Вивчивши матеріали справи, заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст.288, ст. 289 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ст. 299 КУпАП, яка визначає порядок звернення постанови до виконання, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

В свою чергу, згідно з положеннями ст. 307, 308 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений ч.1 ст.307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Пунктами 5.1., 6.1., 6.3. Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення на морському та річковому транспорті, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 18 квітня 2013 року № 235, встановлено, що: загальний порядок оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення або внесення на неї подання прокурора визначений ст. 287-296 КУпАП; постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, встановленого ч.1 ст. 307 КУпАП; у разі несплати порушником штрафу в зазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи порушника або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Тобто, постанова про накладення адміністративного стягнення є різновидом виконавчого документа, на підставі якого у подальшому здійснюється її примусове виконання (примусове стягнення призначеного штрафу).

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

Системний аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що саме по собі оскарження особою постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, який являється одночасно виконавчим документом, не тільки відстрочує набрання нею законної сили, а й зупиняє її примусове виконання, як виконавчого документу, до розгляду відповідної скарги.

Аналогічний висновок викладено у постанові КАС Верховного Суду від 25 березня 2021 року у справі №1.380.2019.003692 (провадження № К/9901/508/20) - «оскарження постанови про накладення штрафу в установлений строк зупиняє її виконання до набрання законної сили відповідним рішенням суду».

Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 188-15 КУпАП, оскаржується протягом 10 днів з дня її винесення в порядку, передбаченому ст. 287-289 КУпАП.

Зазначеним правом на оскарження постанов про накладення адміністративного стягнення № 233/25 від 02 квітня 2025 року та №234/25 від 02 квітня 2025 року у встановлений законодавством строк і скористався заявник, подавши адміністративний позов 11 квітня 2025 року.

Тобто, на момент звернення заявника із забезпечуваним позовом до суду ці постанови законної сили не набрали, будь-яких відомостей щодо звернення на виконання та початку виконавчого провадження з примусового виконання вказаних оскаржуваних постанов № 233/25 від 02 квітня 2025 року та №234/25 від 02 квітня 2025 року заявником не зазначено, а тому заява про забезпечення позову про оскарження цих постанов є необґрунтована.

Щодо стосується забезпечення позову в частині вимоги про оскарження постанови №227/25 від 26 березня 2025 року, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008р. № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому, небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Водночас, відповідно до з ч.1ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Тобто КАС України передбачений вичерпний перелік заходів забезпечення позову, які визначені ч.1ст.151 КАС України, та вказаними нормами не передбачає такого заходу як «зупинення виконання постанови».

При цьому, суд також звертає увагу, що позивачем будь-яких відомостей щодо звернення на виконання та початку виконавчого провадження з примусового виконання оскаржуваної постанови №227/25 від 26 березня 2025 року не зазначено та матеріали справи не містять.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150, 151-154, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за її позовом до начальника Черкаського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України Мацака Є. І., Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про визнання протиправними та скасування постанов №227/25 від 26 березня 2025 року, №233/25 від 02 квітня 2025 року, №234/25 від 02 квітня 2025 року в справах про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: