Справа № 420/33564/24
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді - Бойко О.Я.,

розглянув у письмовому загальному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до членкині Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Бондаренко Тетяни Знаменівни про визнання протиправними дій, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

І. Суть спору:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивача, ОСОБА_1 , до відповідача, членкині Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Бондаренко Тетяни Знаменівни, у якій позивач просить суд:

(1). Визнати протиправними дії членкині Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя, ОСОБА_2 , щодо поширення без згоди позивача 28.10.2024 під час засідання Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя конфіденційної інформації стосовно його захворювання та діагнозу, яка їй стала відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків.

(2). Стягнути з членкині Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя, Бондаренко Тетяни Знаменівни, на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену за наслідками її протиправних дій у розмірі 2 884 грн, витрачених на проведення операції.

(3). Стягнути з членкині Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя, Бондаренко Тетяни Знаменівни, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену за наслідками її протиправних дій у розмірі 10 000 грн.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція позивача

Позивач стверджує, що під час засідання Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя відповідачка незаконно поширила стовно позивача конфіденційну інформацію про його захворювання та діагноз, яка їй стала відома у зв`язку з її службовою діяльністю. Позивач не надавав згоди на поширення цієї інформації. Поширення відповідачкою конфіденційної інформації продовжувалося більше місяця.

Незаконне поширення конфіденційної інформації стосовно здоров`я позивача та подальше поширення засобами масової інформації спровокувало у позивача захворювання, внаслідок чого він був госпіталізований до лікарні та зазнава матеріальних витрат.

У зв`язку з протиправними діями відповідачки позивач відчуває переживання, що погіршує його стан здоров`я, не дає можливості йому нормально жити, спати. Протиправні дії призвели до негативного впливу на членів його сім`ї, у зв`язку з бездіяльністю він відчуває психічне напруження, глибоке відчуття несправедливості та нерівності, розчарування у роботі відповідачки. Позивач вважає, що матеріальна та моральна шкода повинні бути відшкодованими.

(б) Позиція відповідачки

Відповідачка надала до суду відзив на адміністративний позов в якому заперечувала проти позовних вимог, просила у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування своїх заперечень зазначала, що позивачу було відомо про відкрите засідання Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя і про те, що перебіг засідання транслювався в режимі вільного часу на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя. Проте, надавши своє клопотання про відкладення засідання з описанням діагнозу захворювання, усмідовлювавши відкритий режим засідання, він не просив його закрити.

Що стосується матеріальної та моральної шкоди відповідачка вважає, що для настання деліктної відповідальності державного органу необхідна наявність складу правопорушення, а саме- протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність шкоди , причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Відповідачка вважає недоведеним з боку позивача завдання моральної шкоди, необґрунтованим її розмір.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

15.01.2025 суд ухвалив прийняти до свого провадження справу, розглядати її за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання.

24.01.2025 суд ухвалив відкласти підготовче судове засідання на іншу дату (04.02.2025) , оскільки визнав необхідним отримати особисті пояснення від позивача для з`ясування питання щодо заміни відповідача на належного.

04.02.2025 на судове засідання сторони не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Від учасників страви надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності. З огляду на вказані обставини суд ухвалив продовжити розгляд справи в письмовому провадженні.

17.02.2025 суд ухвалив задовольнити клопотання позивача про збільшення позовних вимог та заміну відповідача на належного. Розпочав розгляд справи спочатку, призначив підготовче судове засідання.

27.02.2025 на судове засідання сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. З урахуванням заяв від учасників справи про розгляд справи за їхньої відсутності, суд ухвалив продовжити розгляд справи в письмовому провадженні.

15.04.2025 суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи та зупинення провадження у справі.

IV. Обставини, встановлені судом

На розгляді у Вищій раді правосуддя перебуває дисциплінарна справа стосовно позивача , відкритою за скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Розгляд цієї справи було призначено Першою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя на 28.10.2024.

25.10.2024 до Вищої ради правосуддя надійшло звернення позивача з проханням відкласти розгляд даної справи у зв`язку з його перебуванням на лікарняному. Своє прохоання позивач обґрунтовував, описуючи діагнози, які не дали йому можливість прибути на засідання.

Засідання Дисциплінарної палати було відкритим, перебіг засідання транслювався в режимі вільного часу на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя. Запис на YouTube - каналі ВРП та був доступний до його остаточного видалення 11.12.2024 на прохання позивача.

V. Джерела права та висновки суду.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також

проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення.

Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

Відповідно до ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцієї України.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України Про інформацію : Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інофрмацію про себе членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої інформації.

Згідно з абз. першим ст.40 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я : Медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків.

Захист права особи на таємницю про її стан здоров`я та заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права, передбачений та регулюється Цивільним кодексом України.

Зокрема, відповідно до ст.286 ЦК України фізична особа має право на таємницю про стан її здоров`я.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдані збитки в результаті порушення її цивільного права , має право на відшкодування.

Згідно з ст.278 ЦК України :

1. Якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене у газеті, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які готуються до випуску у світ, суд може заборонити розповсюдження відповідної інформації.

2. Якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене в номері (випуску) газети, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які випущені у світ, суд може заборонити (припинити) їх розповсюдження до усунення цього порушення, а якщо усунення порушення неможливе, - вилучити тираж газети, книги тощо з метою його знищення.

Також Цивільний кодекс України встановлює порядок поновлення порушеного права. Зокрема відповідно до ст.276 ЦК України: 1. Орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення.

2. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

Відповідно до ст.5 КАС України позивач має право звернутися до адміністративного суду з позовом про відшкодування шкоди , якщо оскаржує при цьому рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Отже відшкодування моральної та матеріальної шкоди розглядається в порядку цивільного судочинства. Однак, якщо відшкодування шкоди пов`язано з протиправністю дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень і позивач їх оскаржує в одному позові, розгляд справи відбувається за правилами адміністративного судочинства.

За змістом статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Термін публічно-правовий спір ця стаття визначає як спір у якому :

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій [...];

Також відповідно до ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З сукупного аналізу вказаних правових норм випливає:

- розголошення конфіденційної інформації без згоди власника може бути грубим порушенням її прав та може завдати збитків. У таких випадках потерпілі мають право на компенсацію матеріальних збитків і відшкодування моральної шкоди.

- вимоги щодо відшкодування майнової чи моральної шкоди суди вирішують за правилами цивільного судочинства, однак, якщо їх заявлено одночасно із оскарженням рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, тоді такі вимоги розглядаються за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, ключовими елементами для вирішення цієї справи для суду є:

- встановлення факту розголошення конфіденційної інформації стосовно позивача;

- здійснення відповідачкою, як суб`єктом владних повноважень, при розголошенні конфіденційної інформації публічно-владних управлінських функцій;

- встановлення факту настання негативних наслідків, до яких призвело розголошення інформації та взаємозв`язок між протиправними діями із заданою матеріальною та моральною шкодою.

Звертаючись до фактів цієї справи, на розгляді у Вищій раді правосуддя перебуває дисциплінарна справа стосовно позивача, відкрита за скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Розгляд цієї справи було призначено Першою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя на 28.10.2024.

Сторони не заперечували проти факту поширення конфіденційної інформації відносно позивача під час розгляду дисциплінарної справи без його згоди. Таким чином, протиправне поширення конфіденційної інформації стосовно позивача є встановленою обставиною, що не потребує доказування.

Поширення конфіденційної інформації відбувалося під час вирішення клопотання позивача про відкладення засідання. Суд звертає увагу, що вказане клопотання позивачем було адресоване Вищій раді правосуддя.

Відповідно до ч.1 ст.108 Закону України Про судоустрій і статус суддів дисциплінарна палата є органом, який здійснює дисциплінарне провадження щодо судді.

Згідно з ч.1 ст. 42 Закону України Про Вищу раду правосуддя дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя.

Відповідно до ст.50, ст.51 Закону України Про Вищу раду правосуддя за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді. Скарга на рішення Дисциплінарної палати може бути подана виключно до Вищої ради правосуддя.

З сукупного аналізу вказаних правових норм, суд робить висновок, що предмет спору у цій справі виник з приводу реалізації Першою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя своїх владних повноважень - здійснення дисциплінарного провадження щодо позивача.

При розгляді дисциплінарної справи, стосовно позивача, владні управлінські функції здійснювала Перша Дисциплінарна палата, як окремий орган, а не окремий її член (членкиня). Якщо говорити про відповідачку, як окрему фізичну особу, яка протиправно поширила конфіденційну інформацію , то з позовом про визнання протиправних дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди необхідно звертатися в порядку цивільного судочинства. Якщо ж йдеться про протиправне поширення конфіденційної інформації при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, відповідачем у справі повинен бути орган, який розглядає та вирішує справи про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Таким чином, відповідачка, членкиня Першої Дисциплінарної палати, не повинна нести відповідальність за орган, відтак, звертаючись із позовними вимогами про визнання протиправними дій до відповідачки, позивач обрав невірний спосіб захисту.

З цих підстав суд робить висновок, що позові вимоги до відповідачки, як окремої членкині Першої Дисциплінарної палати, не належать до задоволення.

Щодо встановлення факту спричинення матеріальної та моральної шкоди протиправними діями та їх причинно-наслідкового зв`язку суд не вважає за необхідне розглядати ці питання, оскільки вони поглинаються висновком суду про обрання позивачем у цій справі неналежного способу захисту.

VI. Судові витрати

З урахуванням висновку суду про відмову у задоволенні адміністративного позову суд не здійснює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до членкині Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя, Бондаренко Тетяни Знаменівни - відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Оксана БОЙКО

.