Справа № 420/6518/25
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6518/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження у порядку загального позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-272 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову (дію) Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) () з невиключення з Єдиного реєстру боржників відомостей про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як боржника у виконавчому провадженні №59195517, яка оформлена листом від 20.02.2025 року;

- виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як боржника у виконавчому провадженні №59195517.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси у справі № 523/1784/13-ц було стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 15832,81 доларів США та 91276,51 гривень. Стягнення заборгованості, зазначеної в доларах США, проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом Національного Банку України на день проведення оплати по поверненню боргу.

На виконання зазначеного рішення 15.04.2013 року Суворовським районним судом міста Одеси було видано виконавчий лист № 523/1784/13-ц, який було подано стягувачем «Марфін Банк» для примусового виконання до Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Примусове виконання виконавчого листа № 523/1784/13-ц здійснював Головний державний виконавець Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Костюков Сергій Сергійович (виконавче провадження № 52741890).

Постановою Головного державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Костюкова Сергія Сергійовича від 20.03.2019 року ВП № 52741890 на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання, керуючись п.1 частини першої ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист № 523/1784/13-ц, виданий 15.04.2013 року Суворовським районним судом повернуто стягувачу.

Постановою Головного державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Костюкова Сергія Сергійовича від 20.03.2019 року ВП № 52741890 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 9127,65 грн. та 1583,28 доларів США.

Постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 52741890 від 20.03.2019 року виведено в окреме провадження ВП № 59195517. Постановою ВП № 59195517 від 27.06.2019 року виконавчий документ Постанову № 52741890, видану 20.03.2019 року Лиманським РВДВС ГТУЮ в Одеській області, державний виконавець Костюков С.С., про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 9127,65 грн. та 1583,28 доларів США, керуючись п.2 частини першої ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (майно, належне боржнику, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено. Стягнення провести неможливо) - повернуто стягувачу.

В подальшому на підставі заяви представника ПАТ «МТБ Банк» Постановою від 20.08.2020 року приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича було відкрито ВП № 62867079 з примусового виконання виконавчого листа № 523/1784/13-ц, виданого 15.04.2013 року Суворовським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 832,81 доларів США та 91 276,51 гривень. В п.3 Постанови приватного виконавця Колечко Д.М. від 20.08.2020 року зазначено: стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 1 583,28 долари США та 8 909,82 грн. 20.08.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович виніс Постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця за примусове виконання виконавчого листа № 523/1784/13-ц, виданого 15.04.2013 року Суворовським районним судом, у сумі 1 583 долари США та 8 909,82 грн. Під час здійснюваного приватним виконавцем Колечко Д.М. примусового виконання виконавчого листа № 523/1784/13-ц, виданого 15.04.2013 року Суворовським районним судом, стягувач ПАТ «МТБ Банк» та боржник ОСОБА_1 досягли домовленості, згідно з якою Банк здійснив прощення залишку боргу за Кредитним договором № 00563/RO від 13.06.2007 року. Постановою від 17.09.2021 року приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича за заявою стягувача виконавчий лист № 523/1784/13-ц, виданий 15.04.2013 року Суворовським районним судом на підставі п.1 частини першої ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу. Згідно з Постановою від 17.09.2021 року, під час примусового виконання рішення з боржника частково стягнута заборгованість у розмірі 178 368,88 грн. та основна винагорода приватного виконавця у розмірі 17 836,86 грн. 22.12.2021 року ОСОБА_1 сплатив 19 100,00 грн. винагороду у повному обсязі приватному виконавцю Колечко Д.М.

Позивач випадково дізнався з Єдиного реєстру боржників, що про нього наявний запис як боржника у ВП 59195517, яке перебувало на виконанні Лиманського РВДВС.

17.02.2025 року представником позивача було подано адвокатський запит з проханням виключити запис з Єдиного реєстру боржників. Відповіддю Доброславського відділу ДВС від 20.02.2025 року у виключенні запису з Єдиного реєстру боржників було відмовлено. Згідно з Інформацією з Єдиного реєстру боржників від 03.03.2025 року, у реєстрі наявний запис про боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні 59195517 щодо стягнення виконавчого збору Лиманського РВДВС ГТУЮ в Одеській області, державний виконавець Костюков С.С.

Із відмовою відповідача від 20.02.2025 року виключити відомості про боржника в Єдиному реєстрі боржників позивач не погоджується та вважає її протиправною, а тому звернувся до суду з даною позовною заявою.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на теперішній Постанова № 52741890, видана 20.03.2019 року Лиманським РВДВС ГТУЮ в Одеській області, на примусовому виконанні не перебуває. Також позивач вказує, що у нього відсутній обов`язок з повторної сплати виконавчого збору державному виконавцю за виконання того ж виконавчого, а також відсутні невиконані майнові зобов`язання. Подальше перебування позивача у статусі постійного боржника у зв`язку із наявністю у Єдиному реєстрі боржників відомостей, внесених при відкритті виконавчого провадження № 59195517, при тому що у позивача відсутні невиконані майнові зобов`язання, стягувач не пред`являв виконавчий документ до виконання повторно і відсутні судові рішення про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, є невиправданим та непропорційним заявленій в законодавстві легітимній меті.

Ухвалою суду від 10.03.2025 року відкрито провадження по справі №420/6518/25 з урахуванням особливостей встановлених ст.ст.268-273 КАС України щодо розгляду термінових справ та призначено судове засідання на 18.03.2025 року.

Також вказаною ухвалою витребувано з Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) докази по справі, а саме: належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №59195517. Зобов`язано надати зазначені документи надати до Одеського окружного адміністративного суду у строк до 18.03.2025 року.

В судове засідання, призначене на 18.03.2025 року, з`явилася представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно.

Від відповідача відзив та матеріали виконавчого провадження не надійшли.

В підготовчому судовому засідання суд з`ясував думку представника позивача про можливість розгляду справи за відсутності матеріалів виконавчого провадження.

Представник позивача вважала за необхідне відкласти розгляд справи у зв`язку з ненадходженням до суду матеріалів виконавчого провадження.

Суд з`ясував думку представника позивача щодо продовження відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України розгляду справи з двадцяти до сорока днів для належної підготовки справи до розгляду.

Представник позивача не заперечувала проти продовження розгляду справи.

Суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 18.03.2025 року, відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України продовжив розгляду справи з двадцяти до сорока днів для належної підготовки справи до розгляду та відклав судове засідання на 15.04.2025 року.

Ухвалою від 18.03.2025 року суд повторно витребувати з Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) докази по справі № 420/6518/25, а саме: належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №59195517.

21.03.2025 року до суду від відповідача надійшла заява про виконання ухвали суду про витребування доказів, в якій повідомлено, що надати копії матеріалів виконавчого провадження № 59195517, відділ не має можливості, оскільки відповідно до пункту 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби - строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, після закінчення вказаного терміну виконавчі провадження підлягають знищенню. Дане виконавче провадження перебувало на виконанні у період 2019 року, тобто термін зберігання виконавчого провадження закінчився у 2022 році. Згідно бази даних АСВП встановлено, 27.06.2019 року державним виконавцем відділу на підстав пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, в редакції що діяла на той час, винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, стягнення по вказаному виконавчому провадженню не проводилося. Разом з заявою відповідачем надано: копія постанови про відкриття ВП № 59195517, копія постанови про повернення виготовлені з АСВП, витяг з акту знищення виконавчих проваджень.

В судове засідання, призначене на 15.04.2025 року, з`явилася представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити з підстав викладених у позові.

Від відповідача відзив не надійшов.

Суд в судовому засіданні з`ясував думку представника позивача щодо продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, задовольнив клопотання учасників та на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 13.03.2013 року у справі № 523/1784/13-ц позов Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 15832,81 доларів США та 91276,51 гривень. Стягнення заборгованості, зазначеної в доларах США, проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом Національного Банку України на день проведення оплати по поверненню боргу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Марфін Банк» понесені судові витрати в розмірі 2 178,28 гривень.

15.04.2013 року Суворовським районним судом міста Одеси було видано виконавчий лист № 523/1784/13-ц, який було подано стягувачем «Марфін Банк» для примусового виконання до Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Постановою головного державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костюкова Сергія Сергійовича від 20.03.2019 року ВП № 52741890 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 9127,65 грн. та 1583,28 доларів США; стягувач - Лиманський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Постановою головного державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костюкова Сергія Сергійовича від 20.03.2019 року ВП № 52741890 на підставі п.1 ч. 1ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист № 523/1784/13-ц повернуто стягувачу. Постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 52741890 від 20.03.2019 року виведено в окреме провадження.

Постановою головного державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костюкова Сергія Сергійовича від 24.05.2019 року ВП № 59195517 відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 52741890 від 20.03.2019 року, виданої державним виконавцем Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костюковим С.С., про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 9127,65 грн. та 1583,28 доларів США на користь держави.

Постановою головного державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костюкова Сергія Сергійовича від 27.06.2019 року ВП № 59195517 виконавчий документ: постанову № 52741890 від 20.03.2019 року, видану державним виконавцем Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костюковим С.С., про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 9127,65 грн. та 1583,28 доларів США на користь держави, на підставі п.2 ч. 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» - повернуто стягувачу.

В подальшому, на підставі заяви представника ПАТ «МТБ Банк», постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича від 20.08.2020 року було відкрито ВП № 62867079 з примусового виконання виконавчого листа № 523/1784/13-ц, виданого 15.04.2013 року Суворовським районним судом м. Одеси. Також вказаною постановою стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 1 583,28 долари США та 8 909,82 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича від 20.08.2020 року ВП № 62867079 стягнуто з боржника ОСОБА_1 основну винагороду приватного виконавця за примусове виконання виконавчого листа № 523/1784/13-ц, виданого 15.04.2013 року Суворовським районним судом м. Одеси, у розмірі 1 583,28 долари США та 8 909,82 грн. Стягувач приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича від 17.09.2021 року за заявою стягувача виконавчий лист № 523/1784/13-ц, виданий 15.04.2013 року Суворовським районним судом м. Одеси на підставі п.1 частини першої ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Постанова від 20.08.2020 року ВП № 62867079, про стягнення з боржника основної винагороди за примусове викоання виконавчого листа № 523/1784/13-ц, виданого 15.04.2013 року Суворовським районним судом м. Одеси, підлягає примусовому виконанню у порядку, встановленому Законом України «про виконавче провадження».

Згідно постанови від 17.09.2021 року, під час примусового виконання рішення з боржника частково стягнута заборгованість у розмірі 178 368,88 грн. та основна винагорода приватного виконавця у розмірі 17 836,86 грн.

22.12.2021 року ОСОБА_1 сплатив приватному виконавцю Колечко Дмитру Миколайовичу суму у розмірі 19 100,00 грн. з призначенням платежу «Винагорода у повному обсязі приватному виконавцю Колечко Дмитру Миколайовичу», що підтверджується квитанцією № 60060589 від 22.12.2021 року.

Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників наявні відомості про ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні ВП № 59195517.

17.02.2025 року представником позивача було подано адвокатський запит до Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому представник, зокрема, просила виключити запис у Єдиному реєстрі боржників про ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , як боржника у виконавчому провадженні №59195517, на підставі ч.8 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» (за аналогією закону) та наступних документів:

- постанови ВП № 62867079 від 20.08.2020 року приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця за примусове виконання виконавчого листа № 523/1784/13-ц, виданого 15.04.2013 року Суворовським районним судом, у сумі 1 583 долари США та 8 909,82 грн.;

- постанови ВП № 62867079 від 17.09.2021 року приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про повернення стягувану виконавчого листа № 523/1784/13-ц, виданого 15.04.2013 року Суворовським районним судом на підставі п.1 частини першої ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», в якій вказано, що під час примусового виконання рішення з боржника ( ОСОБА_1 ) частково стягнута заборгованість у розмірі 178 368,88 грн. та основна винагорода приватного виконавця у розмірі 17 836,86 грн.;

- оплати ОСОБА_1 19 100,00 грн. - винагороду у повному обсязі приватному виконавцю Колечко Д.М., шо підтверджується квитанцією № 60060589 від 22.12.2021 року.

Листом від 20.02.2025 року № 21.13-9078 Доброславський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повідомив позивача, що підстави для виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників відсутні. Також даним листом стосовно наданої Постанови про повернення виконавчого документу стягувану ВП 62837079 від 17.09.2021 року виданої приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем повідомленощо п. 3 резолютивної частини Постанови зазначено про те, що Постанова про стягнення з боржника основної винагороди підлягає примусовому виконанні відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а отже має бути виведина в окреме виконавче провадження, так як не відбулося сплати. Перевіркою відомостей в АСВП відсутні дані про фактичне виконання Постанови про стягнення основної винагороди приватному виконавцю. Також, в наданій квитанції відсунє призначення платежу, а саме за якою Постановою про стягнення основної винагороди відбулася сплата, та сума не відповідає винесеній Постанові , так як на дату сплати сума мала бути 9127,65 грн. + 1583,28 дол. США (курс НБУ станом на 22.12.2021 року 27,2598 гри за один доллар США = 43 159. 90) = 52 287,55 грн., тобто платіж не відповідає повній сплаті винагороди приватному виконавцю. Підстави нестягненая виконавчого збору визначені ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» , відсуні в рамках ВП 52741890.

Позинач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у вилученні відносно нього інформацію з Єдиного реєстру боржників у виконавчому провадженні № 59195517, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до положень частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною першою статті 6 Закону № 1404-VIII встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з нормами статті 10 цього Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з положеннями статті 11 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно із частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII, в редакції з 28.08.2018: виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (частина четверта статті 27 Закону № 1404-VIII).

Виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем (пункт 5 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII).

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання (частина шоста статті 27 Закону № 1404-VIII).

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає (частина восьма статті 27 Закону № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII).

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом (частина третя статті 40 Закону № 1404-VIII).

Порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця визначено Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII).

За вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода (частина перша статті 31 Закону № 1403-VIII).

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової (частина друга статті 31 Закону № 1403-VIII).

Частиною третьою статті 31 Закону № 1403-VIII встановлено, що основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта статті 31 Закону № 1403-VIII).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина п`ята статті 31 Закону № 1403-VIII).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону № 1403-VIII).

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (абзац перший частини сьомої статті 31 Закону № 1403-VIII).

Солідарні боржники несуть солідарний обов`язок із сплати основної винагороди (частина дев`ята статті 31 Закону № 1403-VIII).

Судом встановлено, що на виконанні Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження № 52741890 з виконання виконавчого листа № 523/1784/13-ц, виданого 15.04.2013 року Суворовським районним судом м. Одеси.

Постановою головного державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костюкова Сергія Сергійовича від 20.03.2019 року ВП № 52741890 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 9127,65 грн. та 1583,28 доларів США; стягувач - Лиманський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Постановою головного державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костюкова Сергія Сергійовича від 20.03.2019 року ВП № 52741890 на підставі п.1 ч. 1ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист № 523/1784/13-ц повернуто стягувачу. Постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 52741890 від 20.03.2019 року виведено в окреме провадження.

Постановою головного державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костюкова Сергія Сергійовича від 24.05.2019 року ВП № 59195517 відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 52741890 від 20.03.2019 року, виданої державним виконавцем Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костюковим С.С., про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 9127,65 грн. та 1583,28 доларів США на користь держави.

Постановою головного державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костюкова Сергія Сергійовича від 27.06.2019 року ВП № 59195517 виконавчий документ: постанову № 52741890 від 20.03.2019 року, видану державним виконавцем Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костюковим С.С., про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 9127,65 грн. та 1583,28 доларів США на користь держави, на підставі п.2 ч. 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» - повернуто стягувачу.

В подальшому, на підставі заяви представника ПАТ «МТБ Банк», постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича від 20.08.2020 року було відкрито ВП № 62867079 з примусового виконання виконавчого листа № 523/1784/13-ц, виданого 15.04.2013 року Суворовським районним судом м. Одеси. Також вказаною постановою стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 1 583,28 долари США та 8 909,82 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича від 20.08.2020 року ВП № 62867079 стягнуто з боржника ОСОБА_1 основну винагороду приватного виконавця за примусове виконання виконавчого листа № 523/1784/13-ц, виданого 15.04.2013 року Суворовським районним судом м. Одеси, у розмірі 1 583,28 долари США та 8 909,82 грн. Стягувач приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича від 17.09.2021 року за заявою стягувача виконавчий лист № 523/1784/13-ц, виданий 15.04.2013 року Суворовським районним судом м. Одеси на підставі п.1 частини першої ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Постанова від 20.08.2020 року ВП № 62867079, про стягнення з боржника основної винагороди за примусове викоання виконавчого листа № 523/1784/13-ц, виданого 15.04.2013 року Суворовським районним судом м. Одеси, підлягає примусовому виконанню у порядку, встановленому Законом України «про виконавче провадження».

Згідно постанови від 17.09.2021 року, під час примусового виконання рішення з боржника частково стягнута заборгованість у розмірі 178 368,88 грн. та основна винагорода приватного виконавця у розмірі 17 836,86 грн.

22.12.2021 року ОСОБА_1 сплатив приватному виконавцю Колечко Дмитру Миколайовичу суму у розмірі 19 100,00 грн. з призначенням платежу «Винагорода у повному обсязі приватному виконавцю Колечко Дмитру Миколайовичу», що підтверджується квитанцією № 60060589 від 22.12.2021 року.

Фактично, примусове виконання постанови про стягнення виконавчого збору із виділенням її виконання в окреме виконавче провадження, створило умови для подвійного стягнення із боржника виконавчого збору і винагороди приватному виконавцю за виконання одного виконавчого документу.

Суд зазначає, що Закон № 1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржника або солідарних боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Наявність такої прогалини визнано Верховним Судом у постановах від 13.04.2023 у справі № 160/695/22, від 21.07.2019 у справі № 320/6215/19, однак у неподібних правовідносинах до цієї справи, оскільки предметом спору в таких справах була правомірність прийняття постанови про стягнення виконавчого збору.

Так, Закон № 1404-VIII не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям. Також закон не обмежує стягувача у кількості пред`явлень заяв про повернення виконавчого документу, що має наслідком застосування виконавцем приписів частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII.

З іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні у державного виконавця.

Оскільки виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження, то виконавче провадження, серед іншого, здійснюється з дотриманням такої засади як справедливість (пункт 5 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII).

Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягаря на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване статтею 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.

При цьому, згідно з пунктом 8 частини другої статті 2 КАС України суб`єкт владних повноважень під час прийняття рішень, вчинення дій серед іншого повинен керуватися принципом пропорційності, зокрема дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

У межах спірних правовідносин у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання саме боржник перебуває у найбільш уразливому становищі, якого зобов`язано сплатити двічі за виконання одного й того ж виконавчого документа. Вказана правова проблема зумовлена неповнотою законодавства і стосується також й аспекту дієвого юридичного захисту індивідуальних людських прав від їх порушення суб`єктами владних повноважень та питання ефективного способу захисту (частина перша статті 2 КАС України), який повинен забезпечити поновлення порушеного права й бути адекватним наявним обставинам.

Питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим. З точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема пунктом 5 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.

Виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Так, частиною восьмою статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Поняття й процедура, що врегульовані наведеною нормою, стосується правовідносин, що не є подібними до спірних, оскільки в останніх не було передачі виконавчого документа.

Однак, на відміну від решти положень виконавчого законодавства, виключно ця норма Закону № 1404-VIII регулює подібні суспільні правовідносини.

Так, вказана норма містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.

Логічний і цільовий способи тлумачення частини восьмої статті 27 Закону № 1404-VIII свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац).

Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород.

Ця норма унеможливлює подвійну плату боржником зазначених коштів, а тому її застосування дозволяє розв`язати спір про подвійне стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа в умовах неповноти законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Згідно із частиною четвертою статті 6 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

За правилами частини шостої статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Враховуючи вищенаведене правове регулювання, для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України), до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону № 1404-VIII.

Застосування частини восьмої статті 27 Закону № 1404-VIII дає підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

Застосування саме такої аналогії закону дозволило Верховному Суду у постановах від 13.04.2023 у справі № 160/695/22, від 21.07.2019 у справі № 320/6215/19 також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

Натомість у межах спірних правовідносин, ВП № 59195517 з примусового виконання постанови № 52741890 від 20.03.2019 року, виданої державним виконавцем Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костюковим С.С., про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 9127,65 грн. та 1583,28 доларів США на користь держави, припинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404 шляхом повернення виконавчого документа стягувачу.

Отже, наведене тлумачення правових норм та їх правозастосування до обставини цієї справи свідчить про те, що виключається подальше примусове виконання постанови державного виконавця від 20.03.2019 року ВП № 52741890 про стягнення виконавчого збору, оскільки це призведе до подвійного стягнення та покладення на боржника надмірного тягаря при виконанні одного виконавчого документу.

Судом встановлено, що в Єдиному реєстрі боржників наявна інформація про боржника у виконавчому провадженні № 59195517.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 9 Закону № 1404 Єдиний реєстр боржників це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Згідно з ч. 5 ст. 9 Закону № 1404 відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону № 1404 відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Як було зазначено вище, що постановою головного державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костюкова Сергія Сергійовича від 27.06.2019 року ВП № 59195517 виконавчий документ: постанову № 52741890 від 20.03.2019 року, видану державним виконавцем Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костюковим С.С., про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 9127,65 грн. та 1583,28 доларів США на користь держави, на підставі п.2 ч. 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» - повернуто стягувачу.

Тож, не є спірним, що у даному випадку, виконавче провадження № 59195517 було завершено з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону, тому законодавець не покладає на державного виконавця обов`язку виключити з Єдиного реєстру боржників відомостей щодо позивача, у разі завершення виконавчого провадження з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (ч. 5 ст. 37 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до п. 23 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, передбачено, що за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо:

- при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена);

- після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено;

- після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені ч. 1 ст. 39 Закону № 1404 (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до ст. 27 Закону № 1404 виконавчий збір стягненню не підлягає);

- відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення.

У разі припинення органу державної виконавчої служби, на виконанні у якому перебував повернутий стягувачу виконавчий документ, постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби, який є правонаступником органу державної виконавчої служби, що припинився.

До заяви про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників додається документ/копія документа, що підтверджує наявність обставин для винесення відповідної постанови.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви боржника перевіряє викладені у цій заяві обставини та додані до неї документи, у тому числі за допомогою автоматизованої системи (щодо стану відповідного виконавчого документа; відомостей про орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, у якого перебував на виконанні виконавчий документ, тощо), Єдиного державного реєстру судових рішень (щодо наявності відповідного судового рішення).

Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня отримання виконавцем підтвердження наявності обставин для винесення такої постанови.

На звернення позивача, відповідач листом Листом від 20.02.2025 року № 21.13-9078 повідомив, що підстави для виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників відсутні.

Як встановлено вище, 27.06.2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, що не перешкоджало стягувачу повторно пред`явити до виконання виконавчий лист у строки визначені ст. 12 Закону № 1404-VIII.

Між тим, виконавчий лист повторно стягувачем не було пред`явлено до виконання у визначений Законом № 1404-VIII строк.

На час розгляду справи в суді на примусовому виконанні вказаний виконавчий документ не перебуває.

Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ч. 2 ст. 12 Закону № 1404-VIII).

Згідно ч. 4 ст. 12 Закону № 1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (ч. 5 ст. 12 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону № 1404-VIII стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким чином, чинним законодавством передбачена можливість поновлення стягувачу пропущеного для пред`явлення виконавчого документа виключно для виконавчих документів, що видані судми. Тобто поновити строк для пред`явлення виконавчого документа виданого органом виконавчої служби неможливо.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень, який є стягувачем у спірному виконавчому провадженні, та найбільш зацікавленою особою у його виконанні, не вчиняв активних дій з метою пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Проте, протягом цього часу відомості щодо позивача містяться в Єдиному реєстрі боржників. Відповідач під час розгляду даного спору не спростував наведеного, та не подав суду докази, що наразі відповідна інформація про позивача відсутня у Реєстрі.

З огляду на викладене, вбачається, що на даний момент стягувач не може пред`явити виконавчий документ до виконання, внаслідок пропуску строку пред`явлення, передбаченого ст. 12 Закону № 1404, поновлення строку пред`явлення виконавчого документа в даному випадку не передбачений законодавством, і це створює для позивача статус постійного боржника: стягувач не може пред`явити документ до виконання, а відомості щодо нього не можуть бути вилучені із Єдиного реєстру боржників.

Суд зазначає те, що положення закону повинні бути передбачуваними та надавати достатньо гарантій проти свавільного застосування (Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Свято-Михайлівська Парафія проти України" від 14.06.2007).

Якість закону пов`язана з достатньою чіткістю встановлення ним тих чи інших обставин, на підставі яких діють державні органи (Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Волохи проти України" від 02.11.2006).

У разі наявності прогалин у законодавстві, суд може шляхом розширеного тлумачення, або застосування аналогії права чи закону, вирішити спір у разі необхідності надання повного захисту правам, свободам та інтересам фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Суд вважає, що наявність інформації щодо позивача в Єдиному реєстрі боржників, при відсутності положень законодавства про можливість його виключення у зв`язку із поверненням виконавчого листа без виконання та не пред`явлення стягувачем протягом встановленого строку повторно виконавчий лист до примусового виконання, не є пропорційним заявленій в законодавстві легітимній меті, тому відомості щодо позивача мають бути виключені з Єдиного реєстру боржників.

Крім того, суд зазначає, що згідно ст. 2 Закону № 1404 виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Водночас, збереження запису про позивача в Єдиному реєстрі боржників реально обмежує його права та інтереси, зокрема, на розпорядження своїм майном та суперечить засадам виконавчого провадження, визначеним ст. 2 Закону № 1404.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, останній наголошує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» 23.01.2014.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, за правовою позицією Суду, є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:- втручання держави у право особи повинне мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право особи передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання; - втручання у право особи, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції лише в тому випадку, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її права.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Конвенція в ст. 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, Європейський суд з прав людини тлумачить поняття «майно» набагато ширше й у контексті ст.1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно», але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи).

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Таким чином, виходячи з принципу юридичної визначеності як складової частини поняття верховенства права, враховуючи встановлені вище обставини, суд вважає, що права позивача не повинні обмежуватись через наявність відомостей про нього в Єдиному реєстрі боржників.

Аналіз норм ст. 2, 5 КАС України, свідчать про те, що повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені.

Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Оскільки як на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу підстави для виключення позивача з Єдиного реєстру боржників були відсутні, так і на момент звернення позивача до відповідача, будь-яких законодавчих механізмів, які передбачали б можливість виключення позивача з Єдиного реєстру боржників як боржника у виконавчому провадженні № 59195517, чинним законодавством не встановлено., тому відсутні правові підстави для визнання протиправними дії або бездіяльність відповідача.

Проте, у зв`язку з неможливістю стягувача повторно пред`явити виконавчий документ до виконання, враховуючи строки такого пред`явлення та порушення прав позивача щодо неможливості розпорядження своїм майном, суд вважає, що для повного захисту прав позивача, наявні підстави для зобов`язання відповідача виключити відомості щодо позивача з Єдиного реєстру боржників по вказаному виконавчому провадженню.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача належать до задоволення частково шляхом зобов`язання відповідача виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за виконавчим провадженням № 59195517.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач був звільнений від сплати судового збору, відповідно, підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246, 249, 269, 271, 287 КАС України суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Київська, 86, смт Доброслав, Одеський р-н, Одеська обл., 67500, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Доброславський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за виконавчим провадженням № 59195517.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 16.04.2025 року.

Суддя Г. В. Лебедєва