Справа № 420/10737/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/10737/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Осіпова Ю.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.11.2024 року у справі №420/10737/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

08.04.2024 року ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.03.2024 року №426 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 03.10.1988 року по 27.08.1990 року та з 25.12.1990 року по 17.04.1994 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з моменту досягнення пенсійного віку та довічно.

Обґрунтовуючи позов, позивачка вказувала про протиправність відмови ГУ ПФУ у Київській області у призначенні їй пенсії за віком з підстав не зарахування до страхового (трудового) стажу відповідних періодів роботи. Як стверджувала ОСОБА_1 , недоліки у заповненні записів трудової книжки не є підставою вважати про відсутність трудового стажу у позивачки за спірний період.

Більше того, як зазначала ОСОБА_1 , працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення позивачки її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 21 листопада 2024 року прийнято судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.03.2024 року №426 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 03.10.1988 року по 27.08.1990 року та з 25.12.1990 року по 17.04.1994 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.03.2024 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що записи у трудовій книжці містять чіткі та послідовні відомості щодо роботи ОСОБА_1 у спірний період, є зрозумілими, виправлень не містять, мають штампи підприємства з підписами відповідних осіб, а також посилання на накази підприємств, на підставі яких призначено і звільнено позивачку з посади, тобто є належними та допустимими доказами в підтвердження страхового стажу.

Як зауважено окружним адміністративним судом, право пенсіонера на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Так, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. У свою чергу, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Отже, на переконання суду першої інстанції, сумніви пенсійного органу не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці, та позбавити особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.

Не погоджуючись з означеним рішенням суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області (далі скаржник, Головне управління, пенсійний орган) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просило апеляційний суд скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги пенсійного органу зводяться до того, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 , до страхового стажу не зараховано періоди за записами трудової книжки, а саме з 03.10.1988 року по 27.08.1990 року, оскільки відсутня печатка на записі про звільнення, а з 25.12.1990 року по 17.04.1994 року з огляду на відсутність назви організації при прийнятті на роботу.

За таких обставин, на переконання пенсійного органу, вище вказані записи у трудовій книжці оформлені не належним чином, з порушенням вимог, передбачених Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, а тому рішення Головного управління про відмову у призначенні пенсії є правомірним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 спростовує доводи апеляційної скарги пенсійного органу, вказуючи на законність ухваленого рішення суду та просить його залишити без змін.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як з`ясовано апеляційним судом та установлено судом першої інстанції, 19.03.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком. (а.с.15)

Враховуючи принцип екстериторіальності, вказана заява передана на розгляд Головному управлінню ПФУ у Київській області.

26.03.2024 року за результатами розгляду поданої заяви Головним управлінням ПФУ у Київській області прийнято рішення №426 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.(а.с.18)

Згідно із інформацією, викладеною у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.03.2024 року №426, пенсійним органом вказано про те, що необхідний страховий стаж, визначений ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV становить 31 рік. У свою чергу, страховий стаж особи ( ОСОБА_1 ) становить 28 років 8 місяців 22 дні.

Так, за результатами розгляду документів, доданих до заяви, пенсійним органом не зараховано періоди за записами трудової книжки, а саме:

- з 03.10.1988 року по 27.08.1990 року, оскільки відсутня печатка на записі про звільнення;

- з 25.12.1990 року по 17.04.1994 року з огляду на відсутність назви організації при прийнятті на роботу.

Враховуючи те, що на момент звернення до органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії за віком у ОСОБА_1 не достатньо страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком, відповідачем відмовлено позивачці з цієї підстави у призначенні пенсії, про що зазначено у спірному рішенні.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивачки до суду із цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, межі дій суб`єкта владних повноважень - органу пенсійного фонду чітко визначені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

За змістом частини першої статті 26 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час звернення позивачки за призначенням пенсії) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, які враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, яке діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Приписами частини першою статті 56 Закону №1788-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) установлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно до положень пункту 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637, у відповідній редакції) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За вимогами пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком, зокрема, додаються документи про стаж, що визначені Порядком №637.

Відповідно до положень пунктів 3, 17, 18 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Зміст наведених вище правових норм свідчить, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній, їх неправильності чи неточності, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2020 року у справі №677/831/17 зазначив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

В контексті обставин цієї справи та доводів ГУ ПФУ у Київській області, покладених ним в основу свого рішення про відмову у призначенні пенсії, судова колегія зазначає, що відсутність у ОСОБА_1 необхідного страхового стажу за позицією пенсійного органу полягає у не врахуванні до страхового стажу періодів роботи позивачки, які містяться в записах трудової книжки № НОМЕР_1 , виданій 12.09.1986 року, а саме:

- з 03.10.1988 року по 27.08.1990 року, оскільки відсутня печатка на записі про звільнення;

- з 25.12.1990 року по 17.04.1994 року, оскільки відсутня назва організації при прийнятті на роботу.

Відповідно до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , на підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за віком позивачкою надана вище вказана трудова книжка, яка містить наступні записи про спірні періоди роботи, зокрема:

- запис № 7 датою 03.10.1988 року « Прийнята на посаду інженера до ОКБ «Луч» НПО «Енергія» шляхом переведення із СКТБ «ДонФТР», підстава - наказ №1/к від 03.10.1988 року;

- запис № 8 - датою 27.08.1990 року «Звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України», підстава - наказ №88/к від 26.07.1990 року;

- запис № 9 датою 25.12.1990 року - «Прийнята на посаду кресленика-конструктора», підстава - наказ 146/к від 20.12.1990 року;

- запис № 10 датою 17.04.1994 року «Звільнена за власним бажанням у зв`язку із доглядом за дитиною до 14 років», підстава - наказ №20к від 27.04.1994 року.

Дослідивши зміст вказаних записів трудової книжки, суд першої інстанції встановив, що запис під №8 датою 27.08.1990 року про звільнення позивачки не містить печатки підприємства.

Разом з цим, як правильно зазначено судом першої інстанції, наявність у трудовій книжці запису «ОКБ «Луч» НПО «Енергія»» перед записом під №7 про прийняття позивачки на посаду інженера надавало можливість відповідачу пересвідчитись у назві підприємства, з якого ОСОБА_1 звільнена.

Відтак, відсутність лише печатки не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні позивачці періоду її роботи з 03.10.1988 року по 27.08.1990 року на вказаному підприємстві до трудового стажу.

Стосовно доводу пенсійного органу про відсутність у трудовій книжці запису щодо назви організації при прийнятті позивачки на роботу, суд попередньої інстанції правильно вказав, що у даному випадку запис під №10 датою 17.04.1994 року про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із доглядом за дитиною до 14 років завірена печаткою підприємства з його назвою, яке в свою чергу дає можливість встановити факт трудової діяльності на підприємстві.

Апеляційний суд наголошує, що роблячи висновок про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 вище вказаних періодів роботи з огляду на наявність дефектів у заповненні трудової книжки позивачки (у здійсненні записів у ній), по суті орган Пенсійного фонду свою позицію побудував виключно на припущеннях (сумнівах) щодо не підтвердження наявності у позивачки страхового (трудового) стажу у певні періоди.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що за частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

У даному випадку, колегією суддів з`ясовано, що матеріали справи не містять доказів звернення ГУ ПФУ до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачкою та відображених у її трудовій книжці відомостей щодо періодів роботи та страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 .

Судова колегія зазначає, що хоча й витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, однак перекладання обов`язку доказування, надання відомостей на позивачку є неприйнятним. У свою чергу, нездійснення пенсійним органом перевірки зазначених у трудовій книжці відомостей не може слугувати умовою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, у даному випадку відсутні правові підстави для відмови в зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи позивачки, оскільки такі підтверджені належними та допустимими доказами.

У зв`язку з чим колегія суддів уважає, що суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.11.2024 року у справі №420/10737/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Ю.В. Осіпов О.І. Шляхтицький