Справа № 380/15810/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/15810/21 пров. № А/857/2516/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Василюк В.Б.

за участю представників сторін:

від позивача Іванченко А.П.

від відповідача Вовк І.В.

третя особа Перунов В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Горобина» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року у справі № 380/15810/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Горобина» про визнання дії та бездіяльності протиправними (головуючий суддя Гулик А.Г., м. Львів, проголошено о 11:49:27), -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до суду з позовом до Львівської міської ради (далі Львівська міськрада, відповідач 1), Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі ГУ Держгеокадастру у Львівській області, відповідач 2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Горобина» (далі ТОВ «ВКФ «Горобина», третя особа), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення 71 сесії VII скликання Брюховицької селищної ради від 23 листопада 2020 року № 2263 «Про затвердження Детального плану території в районі вулиці Львівська, 12 в смт Брюховичі»;

- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Львівській області внести зміни до Державного земельного кадастру та Поземельної книги в частині цільового призначення та виду використання земельної ділянки за адресою: вулиця Львівська, 12, смт Брюховичі, кадастровий номер :08:003:1562, де визначити цільове призначення земельної ділянки 03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, та вид використання Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що всупереч нормам статті 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року № 555 (далі Порядок № 555), Брюховицька селищна рада не проводила громадських слухань, не оприлюднила рішення щодо розроблення проєкту детального плану території (далі ДПТ), розроблений проєкт ДПТ, не розмістила інформаційні матеріали (планшети, макети) щодо такого плану, не опублікувала вказану інформацію на веб-сайті та в газеті та фактично обмежила доступ громадськості до цієї інформації. Крім того, позивачка вказує, що територія по вул. Львівській, 12 у смт Брюховичі належить до земель громадської забудови, натомість проєкт ДПТ, що затверджений спірним рішенням, фактично змінює, а не уточнює положення Генерального плану смт Брюховичі в частині можливості здійснення будівництва багатоквартирного житлового будинку в зоні громадських забудов. Позивачка зазначає, що зміни до Генерального плану смт Брюховичі в частині зміни території громадської забудови на територію житлової забудови не вносилися, отже, згідно зі спірним рішенням було протиправно змінено цільове призначення земельної ділянки без розроблення проєкту землеустрою, така зміна відбулася всупереч положенням Генерального плану смт Брюховичі та на підставі ДПТ, який був розроблений та затверджений з порушенням вимог законодавства.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Брюховицькою селищною радою, на яку покладено обов`язок щодо забезпечення проведення громадських слухань, дотримано вимоги статті 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку № 555; зміни цільового призначення земельної ділянки у спірному ДПТ не відбулося, натомість відбулася зміна виду використання земельної ділянки її користувачем в межах однієї категорії земель. При цьому, за висновком суду першої інстанції, зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства застосовуються при зміні цільового призначення, зокрема розроблення проєкту землеустрою.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено.

Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що порушення процедури проведення громадських слухань з питань обговорення проєкту ДПТ свідчить про те, що спірним рішенням Брюховицької селищної ради були порушені права жителів територіальної громади смт Брюховичі на ознайомлення з розробленим проєктом ДПТ, на подачу пропозицій до цього проєкту, та не враховано громадські інтереси, які мали б бути враховані під час проведення громадських слухань, а тому рішення 71 сесії VII скликання Брюховицької селищної ради від 23 листопада 2020 року № 2263 «Про затвердження детального плану території в районі вулиці Львівська, 12 в смт Брюховичі» не відповідає критеріям правомірності, які визначені частиною другою статті 2 КАС України, та підлягає скасуванню.

Постановою Верховного Суду від 24.10.2023 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2022 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.05.2023 скасовані, а справу направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

У згаданій постанові зазначено, що розглядаючи справу про оскарження нормативно-правового акта, суди попередніх інстанцій не дотримались порядку, визначеного статтями 264, 265 КАС України.

Ухвалою від 06.11.2023 суддя прийняв справу до розгляду, призначив її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

На виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 24.10.2023 року, суд при новому розгляді справи зобов`язав відповідача опублікувати оголошення про оскарження рішення 71 сесії VII скликання Брюховицької селищної ради від 23.11.2020 №2263 «Про затвердження детального плану території в районі вулиці Львівська,12 в смт. Брюховичі», у виданні, в якому це рішення було або мало бути офіційно оприлюднене.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Горобина» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнив частково:

Визнав протиправним та нечинним рішення 71 сесії VII скликання Брюховицької селищної ради від 23.11.2020 №2263 «Про затвердження детального плану території в районі АДРЕСА_1 ».

Зобов`язав Головне управління Держгеокадастру у Львівській області внести зміни до Державного земельного кадастру та Поземельної книги в частині цільового призначення та виду використання земельної ділянки за адресою вулиця Львівська 12, смт.Брюховичі кадастровий номер :08:003:1562, де визначити цільове призначення земельної ділянки - 03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, та вид використання - Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

У задоволенні позовної вимоги про скасування рішення 71 сесії VII скликання Брюховицької селищної ради від 23.11.2020 №2263 «Про затвердження детального плану території в районі вулиці Львівська,12 в смт.Брюховичі» відмовив повністю.

Своє рішення суд мотивував тим, що відповідач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що Брюховицька селищна рада у визначеному порядку оприлюднила рішення щодо розроблення проекту детального плану території, інформацію про громадські слухання, а також спірне рішення про затвердження детального плану території. Суд акцентував увагу на тому, що відповідач, у заяві про визнання позову, підтвердив зазначені обставини.

Суд відхилив всі аргументи представника третьої особи щодо відсутності у позивача порушеного права у зв`язку з прийняттям оскарженого рішення та зробив висновок, що порушення, допущені Брюховицькою селищною радою, призвели до позбавлення права позивача подати свої зауваження та/або пропозиції до проєкта плану детального плану території, а також взяти участь в громадських слуханнях щодо такого проєкта.

Крім того, у даній справі суд вирішив вийти за межі позовних вимог у частині вимоги про скасування оскаржуваного акта, відмовив у задоволенні такої вимоги та визнав оскаржене рішення нечинним.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції висновує, що Брюховицька селищна рада приймаючи оскаржене рішення, діяла з порушенням критеріїв правомірності рішення, визначені частиною другою статті 2 КАС України, що безумовно свідчить про протиправність такого рішення.

Також, суд встановив, що до Державного земельного кадастру внесені відомості про цільове призначення та вид використання земельної ділянки на підставі протиправного рішення Брюховицької селищної ради, а тому належним способом захисту порушеного права є поновлення відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі, що містилися до внесення змін, тобто цільове призначення земельної ділянки - 03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, та вид використання - Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

09.12.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Горобина» подало апеляційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2024 року.

У своїй апеляційній скарзі ТОВ «ВКФ «Горобина» стверджує, що суд першої інстанції ухвалив рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України), а саме: ч. 3 ст. 21 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI та п. 4 та п. 8 Порядку проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року №555 оскільки не врахував висновки щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладеного у наступних постановах Верховного Суду від 21.02.2023 року у справі № 369/7737/16-а (п. 90-108), від 23.02.2023 року у справі № 400/3396/19 (п. 99 -107), від 27 вересня 2022 року у справі N°320/1510/20 (п. 127-129), від 10 липня 2019 року у справі № 804/639/18 та ч. 2 ст. 55 Конституції України, частини першої статті 2, частини першої статті 5 та статті 6 КАС України оскільки не врахував висновки щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладеного у наступних постановах Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 369/7844/17; від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17; від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18; від 29.12.2020 у справі № 140/2630/18; від 14.02.2022 у справі №200/9772/18-а; від 13.08.2020 у справі №369/3756/16-а; від 15.08.2019 у справі №1340/4630/18; від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16.

Апелянт вказує, що суд задовольнив вимоги позивача за відсутності його порушеного права, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що такий був членом Брюховицької територіальної громади або такий був суміжним землевласником, та будь-яку приналежність до території Брюховицької ТГ. Тобто, згідно змісту ДПТ та положень законодавства, позивач не довів, що він є суб`єктом правовідносин у сфері проведення громадських обговорень даного ДПТ, оскільки він не охоплюється поняттям «громадськість».

Також вказується, що суд зробив помилковий висновок про те, що порушення процедури громадського обговорення у даному випадку є підставою для скасування рішення про затвердження ДПТ. ДПТ, який розроблений на замовлення Брюховицької селищної ради, згідно з рішенням №1104 від 09.07.2018, разом із повідомленням про початок процедури розгляду та врахування пропозицій громадськості до проекту містобудівної документації Детальний план території та спірним рішенням Брюховицької селищної ради №2263 «Про затвердження детального плану території в районі вулиці Львівська, 12 в смт. Брюховичі» було розміщено на офіційному веб-сайті Брюховицької селищної ради. Вказане підтверджується показами свідка ОСОБА_2 , наданими у судовому засіданні 12.09.2024, які суд безпідставно відхилив. Крім того, до матеріалів справи долучено Акт про відсутність пропозицій та зауважень громадськості по громадському обговоренню детального плану території в районі вулиці Львівська, 12 в смт. Брюховичі від 16.05.2019 року, складений комісією виконкому Брюховицької селищної ради. Даний Акт підтверджує, що громадські обговорення проводилися, будь-які зауваження чи пропозиції не надходили.

Апелянт звертає увагу, що позивачка не надала доказів свого звернення із зауваженнями та/або пропозиціями щодо вказаного проекту до відповідача і не навела обгрунтованих доводів щодо незаконності оскаржуваного рішення у разі, якби вона була присутня на громадських слуханнях. Тобто позивачка наводить суто формальні процедурні підстави для скасування оскаржуваного рішення. На думку апелянта, суд не взяв такі доводи до уваги та дійшов до висновку про порушення процедури громадського обговорення ДПТ.

У частині підтвердження Львівською міською радою відсутності доказів оприлюднення ДПТ на офіційному сайті Брюховицької селищної ради апелянт звертає увагу, що заяву про визнання позову подано Львівською міською радою, яка хоч і є правонаступником Брюховицької селищної ради, однак вона не може підтверджувати чи не підтверджувати вказані обставини, оскільки фактично оприлюднення здійснювалося іншими посадовими особами, ніж ті, що на даний час діють від імені вказаного органу місцевого самоврядування.

Ще одним аргументом апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України), зокрема ч. 2 ст. 9 КАС України, оскільки позивачка заявила вимогу, яка є належним способом захисту порушеного права при оскарженні акта індивідуальної дії, при цьому позивачка оскаржує нормативно-правовий акт, тобто вона обрала завідомо неналежний спосіб захисту порушеного права. Натомість, суд, не маючи юридичних підстав, роз`єднав нероздільну вимогу про визнання протиправним та скасування акта на дві, та замінив частину такої вимоги на визнання акта нечинним, що є частиною зовсім іншого способу захисту порушеного права. Отже, у даному випадку суд не міг доповнити вимогу про визнання протиправним нормативно-правового акту вимогою про визнання його нечинним, оскільки позивачка заявила вимогу про скасування такого. Протилежне прямо суперечить п. 54 вищенаведеної постанови Верховного Суду.

Також заявляється про те, що суд порушив правила предметної юрисдикції. Позивачка просила зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області внести зміни до Державного земельного кадастру та Поземельної книги в частині цільового призначення та виду використання земельної ділянки за адресою: вул. Львівська, 12 в смт. Брюховичі, кадастровий номер :08:003:1562, де визначити цільове призначення земельної ділянки - 03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, та вид використання Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. З заявою про реєстрацію земельної ділянки до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області зверталися представники ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Горобина». Саме в інтересах ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Горобина» проведено реєстраційні дії. Відтак, саме відносини між ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Горобина» та Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області мають ознаки публічно правових. Між позивачкою та Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області відсутні публічно правові відносини, що пов`язані з реєстрацією земельної ділянки за адресою: вул. Львівська, 12 в смт. Брюховичі, кадастровий номер :08:003:1562.У випадку, якщо така реєстрація вчинена на користь третіх осіб та порушує права або інтереси позивачки, то справа, в частині скасування реєстрації, є підсудною суду загальної юрисдикції.

Отже, суд помилково задовольнив наведену вимогу позивачки, чим неправильно застосував ст. 19 КАС України та порушив ч. 6 ст. 20 КАС України, відповідно до якої, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

30.01.2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано 5-денний строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

21.02.2025 року представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу. Позивач стверджує, що в поданій апеляційній скарзі апелянт будує свою позицію виключно на практиці Верховного Суду, та не обґрунтовує належним чином, в чому саме полягало неправильне застосування судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального права та не надає жодних доказів в порушення ст. 77 КАС України. Також позивач наголошує на наявність порушеного права позивачки, посилаючись на п. 75 постанови Верховного Суду від 24.10.2023 року у даній справі. Позивач звертає увагу, що апелянт не бере до уваги ту обставину, що відповідачем 1 (Львівською міською радою) було визнано позов та визнано факти грубих порушень, які були допущені Брюховицькою селищною радою під час проведення громадських слухань та відповідно затвердження рішення Брюховицької селищної ради № 2263 від 23.11.2020 року. Позивач вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано вийшов за межі позовних вимог

10.03.2025 року відповідач, Львівська міська рада, подала додаткові пояснення у справі, у яких зазначила про відсутність подібності правовідносин які виникли у даній справі з правовідносинами у справах, на які посилається апелянт у своїй апеляційній скарзі. Зазначає, що усі наведені позивачем справи, як подібні до даної справи, насправді категорично протилежні до неї за змістовним критерієм спірними правовідносинами, а відтак не можуть братись до уваги судом, як на підставу для апеляційного оскарження. Відповідач стверджує, що позивач у справі однозначно є особою, до якої застосовано оскаржуване рішення Брюховицької селищної ради, а відтак має право на звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Вказує на те, що перебіг громадських слухань та подані пропозиції (зауваження) оформляються протоколом, який підписується головуючим. Файл аудіо-та/або відеофіксації перебігу громадських слухань додається до протоколу. Відсутність пропозицій i зауважень протоколі громадських слухань фіксується у протоколі. Нехтуючи вказаними нормами, відповідач протокол не оформив, натомість склав акт, a отже, діяв не у спосіб, визначений законодавством і не у межах наданих повноважень. Крім цього, детальні плани території у межах території територіальної громади деталізують положення генеральних планів населених пунктів, а щодо територій, на які відповідно до цього Закону генеральні плани не розробляються, комплексного плану (ст. 161, ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Як вбачається з Генерального плану смт. Брюховичі, земельна ділянка на вул. Львівській, 12 знаходиться в межах території громадської забудови, де передбачено розміщення ресторану (інформація знаходиться у вільному доступі на веб сайті: https://mbk.city- adm.lviv.ua/ua/map/main#/ 18:23.960897, 49. 902452: 0.00:0.00? baseLayer=graymap &layers=278884994). Зміни до Генерального плану смт. Брюховичі у встановленому законодавством порядку не вносились. З огляду на це, Брюховицька селищна рада діяла всупереч вимогам містобудівного та земельного законодавства, не враховуючи інтереси Брюховицької громади. Окрім того, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання останніх за цільовим призначенням (пункт «а» частини першої статті 91, пункт «а» частини першої статті 96 ЗК України). Аналогічний обов`язок визначений в абзаці десятому статті 35 Закону «Про охорону земель». Цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону «Про землеустрій» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Метою встановлення категорій земель за цільовим призначенням є забезпечення особливого правового режиму для їх охорони і ефективного використання. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення (абзац другий частини першої статті 20 ЗК України). Однак, у порядку, визначеному законодавством, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :08:003:1562 на вул. Львівській, 12 у смт. Брюховичі не розроблявся. З цих підстав Львівська міська рада просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

11.03.2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь ТОВ «ВКФ «Горобина» на відзив на апеляційну скаргу, де третя особа зазначила про пропуск представником позивачки строку на подання відзиву у зв`язку з неповажними підставами. Зазначає, що в апеляційній скарзі чітко наведено перелік норм матеріального та процесуального права, які не правильно застосовано судом першої інстанції, а врахування висновків Верховного Суду при посиланні на наведені порушення дає зрозуміти, яким чином мали бути застосовані вказані норми права замість того, як вони були застосовані у даній справі. Додатково зазначає, що Головне управління Держгеокадастру у Львівській області також є відповідачем у справі та заперечував проти задоволення позову. До цього відповідача заявлена вимога про зобов`язання внести зміни до ДЗК. Однак, суд, приймаючи визнання ЛМР позову також «автоматично» задовольнив вимоги до відповідача, який заперечував проти задоволення вимог, які спрямовані до нього. Третя особа також зазначає, що суд у даній справі не міг виходити за межі позовних вимог у той спосіб, як це було зроблено, оскільки позивач зазначив послідовну вимогу, яка має зв`язок з визнанням протиправним НПА, однак вказана вимога не відповідає належному способу захисту, а тому і не могла бути задоволена. Вихід за межі позову був би можливий у даному випадку, якби позивач просив лише про визнання протиправним оскаржуваного НПА.

12.03.2025 року, через підсистему «Електронний суд», представником ТОВ «ВКФ «Горобина» подано заперечення на додаткові пояснення Львівської міської ради. Третя особа заперечує проти прийняття додаткових пояснень у справі, оскільки Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Натомість свої заперечення і аргументи ним було викладено у заяві із назвою «Додаткові пояснення у справі», хоча за змістом вказані додаткові пояснення є відзивом на апеляційну скаргу, оскільки містять заперечення щодо її доводів. Щодо доводів та аргументів, викладених у вказаних додаткових поясненнях, про те, що затверджений оскаржуваним рішенням детальний план території не відповідає генеральному плану, оскільки змінено цільове призначення земельної ділянки (щодо якої розроблений ДПТ), всупереч встановленому Земельним кодексом України порядку третя особа стверджує, що норми матеріального права, якими відповідач обґрунтовує свої аргументи щодо порушення порядку зміни виду використання земельної ділянки у даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки зміни в межах кодів КВЦПЗ із 02.01 до 03.17 не є зміною цільового призначення земельної ділянки, а зміною виду використання в межах такої категорії.

Головне управління Держгеокадастру у Львівській області правом на подання відзиву не скористалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

Рішенням Брюховицької селищної ради 71 сесії VII скликання «Про затвердження детального плану території в районі АДРЕСА_1 » №2263 від 23.11.2020 вирішено:

1. Затвердити детальний план території в районі АДРЕСА_1 площею 0,7 га, виготовленого ФОП ОСОБА_3 (сертифікат АА №000779) як уточнення положення Генерального плану смт. Брюховичі;

2. Дати згоду ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Горобина» () на зміну виду використання земельної ділянки площею 0,5038 га кадастровий номер :08:003:1562, яка надавалась в оренду для розміщення та обслуговування кафе «Горобина» та інших тимчасових споруд (Код КВІДПЗ 03.15) на вид використання для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (Код КВПІДЗ 02.10);

3. ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Горобина» підписати договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 12.02.2018 відповідно до пункту 1 та 2 цього рішення;

4. Земельну ділянку використовувати за цільовим призначенням та висновків про наявні обмеження та сервітути;

5. Контроль за виконанням рішення покласти на комісію комунального господарства, містобудування та землекористування.

Згідно з інформацією, наданою Відділом № 1 Управління надання адміністративних послуг, на виконання частини четвертої статті 26 Закону України «Про Державний земельний кадастр», заяви ТзОВ «Виробничо-комерційна фірма «Горобина» від 30.12.2020 №ЗВ-020 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :08:003:1562, рішення Броховицької селищної ради 71-ї сесії 7-го скликання від 23.11.2020 №2263 «Про затвердження детального плану території в районі АДРЕСА_1 » у відомості Державного земельного кадастру внесено зміни про вид використання згаданої земельної ділянки, а саме, з виду «розміщення та обслуговування кафе «Горобина» та інших тимчасових споруд» (код КВЦПЗ 03.15) змінено на вид «Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури» (код КВЦПЗ 02.10).

У Витязі з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 13.09.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :08:003:1562, площею 0,5038га зазначено: категорія земель - землі житлової та громадської забудови; вид використання - для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури. Вказана земельна ділянка надана в оренду ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Горобина» (), дата державної реєстрації права 12.02.2018, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 24828516.

Вважаючи оскаржене рішення Брюховицької селищної ради протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст.12 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 № 2780-XII (далі Закон № 2780-XII)до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій; до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території; визначення територій для містобудівних потреб; внесення пропозицій щодо встановлення і зміни меж населених пунктів відповідно до закону.

Законом України від 17 лютого 2011 року №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VI) встановлено правові та організаційні основи містобудівної діяльності; такий Закон спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 1 Закону №3038-VI (тут і надалі в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

За приписами статті 8 цього ж Закону планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування. Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Як передбачено частиною першою статті 16 Закону №3038-VI, планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

При цьому, статтею 39 Земельного кодексу України (далі ЗК України) визначено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Частиною першою статті 17 Закону №3038-VI, пунктом 4.1 розділу 4 ДБН Б.1.1-15:2012 Склад та зміст Генерального плану населеного пункту обумовлено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови та іншого використання території населеного пункту.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону №3038-VI детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Згідно з частиною четвертою статті 19 Закону №3038-VI детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Як передбачено частинами шостою, восьмою, десятою статті 19 Закону №3038-VI, склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Детальний план території у межах населеного пункту розглядається і затверджується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради протягом 30 днів з дня його подання, а за відсутності затвердженого в установленому цим Законом порядку плану зонування території - відповідною сільською, селищною, міською радою. Внесення змін до детального плану території допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту та плану зонування території.

Порядок розроблення містобудівної документації, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16 листопада 2011 року № 290 (далі - Порядок № 290).

Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 290 рішення про розроблення генерального плану, плану зонування території, детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, а також внесення змін до цієї містобудівної документації приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 290 замовником розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні або внесення змін до неї є: при розробленні генерального плану населеного пункту, плану зонування території, а також детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, - виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Детальний план території, яка розташована в межах населеного пункту, розглядається і затверджується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, а за відсутності затвердженого в установленому порядку плану зонування території - відповідною сільською, селищною, міською радою протягом 30 днів з дня його подання (частина восьма статті 19 Закону №3038-VI, пункт 4.12 розділу IV Порядку №290).

Відповідно до пункту 2.9 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» для досягнення високого соціально-економічного ефекту формування планувальної структури міста треба прагнути до компактного розвитку його плану, що досягається підвищенням інтенсивності використання території під основні функції. При цьому треба враховувати неоднорідність функціонально-планувальних якостей міських територій, які значною мірою визначаються різною інтенсивністю їх освоєння і неоднаковими умовами транспортної доступності.

Пунктом 3.4 ДБН Б.1.1-14:2012 визначається, що використання території за переважними функціями (багатофункціональна, громадська, житлова, промислова тощо), що існує або встановлюється містобудівною документацією, та наявність інших супутніх функцій, які не суперечать функціям, що переважають.

З наведеного слідує, що Брюховицька селищна рада мала повноваження на затвердження детального плану території у межах смт. Брюховичі, змін до нього (коригування).

Доцільність та необхідність внесення змін до детального плану території обумовлюється розвитком територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Зокрема, можливість врахування громадських та приватних інтересів забезпечується шляхом громадських слухань розроблених проектів містобудівної документації.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 21 Закону №3038-VI громадському обговоренню підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій.

Затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першій цієї статті, без проведення громадського обговорення проектів такої документації забороняється.

Механізм проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні: генеральних планів населених пунктів, планів зонування та детальних планів територій (далі - містобудівна документація) визначений Порядком проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року №555 (тут, і надалі в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, далі - Порядок № 555), який розроблений відповідно до статті 21 Закону № 3038-VI.

Відповідно до пункту 2 Порядку №555 проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів у проектах містобудівної документації здійснюється під час розроблення відповідних проектів містобудівної документації із врахуванням вимог Закону України «Про стратегічну екологічну оцінку».

Згідно з частиною третьою статті 21 Закону №3038-VI сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи зобов`язані забезпечити: 1) оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні з прогнозованими правовими, економічними наслідками та наслідками для довкілля, у тому числі для здоров`я населення; 2) оприлюднення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, пояснювальної записки, розділу «Охорона навколишнього природного середовища» або звіту про стратегічну екологічну оцінку на своїх офіційних веб-сайтах, а також вільний доступ до такої інформації громадськості; 3) реєстрацію, розгляд та врахування пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні; 4) проведення громадських слухань щодо проектів містобудівної документації на місцевому рівні; 5) узгодження спірних питань між громадськістю і замовниками містобудівної документації на місцевому рівні через погоджувальну комісію; 6) оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні.

Такі ж вимоги містить пункт 3 Порядку №555.

Відповідно до пункту 4 Порядку №555 виконавчі органи сільських, селищних, міських рад оприлюднюють у двотижневий строк прийняті органами місцевого самоврядування рішення щодо розроблення проектів містобудівної документації шляхом опублікування таких рішень у засобах масової інформації, що поширюються на відповідній території, а також розміщення на офіційному веб-сайті відповідного органу місцевого самоврядування.

На підтвердження дотримання Відповідачем п. 4 Порядку № 555 третя особа посилається на Акт про відсутність пропозицій та зауважень громадськості по громадському обговоренню детального плану території в районі вулиці Львівська, 12 в смт. Брюховичі від 16.05.2019 та покази свідка ОСОБА_2 , згідно з якими Брюховицька селищна рада у визначеному законодавством порядку розміщувала через веб-сайт ради оголошення про розроблення детального плану території, інформацію про громадські слухання, а також про оскаржене рішення, у зв`язку з тим, що на громадські слухання ніхто не з`явився, комісія склала згаданий Акт.

Надаючи правову оцінку Акту про відсутність пропозицій та зауважень громадськості по громадському обговоренню детального плану території в районі вулиці Львівська, 12 в смт. Брюховичі від 16.05.2019, складений комісією виконкому Брюховицької селищної ради, суд зазначив, що єдиною належною формою фіксації проведення громадських слухань є лише відповідний протокол, у якому відображається відсутність пропозицій і зауважень громадськості.

Суд відхилив покази свідка ОСОБА_2 , надані у судовому засіданні 12.09.2024, згідно з якими Брюховицька селищна рада у визначеному законодавством порядку розміщувала через веб-сайт ради оголошення про розроблення детального плану території, інформацію про громадські слухання, а також про оскаржене рішення, у зв`язку з тим, що на громадські слухання ніхто не з`явився, комісія склала згаданий Акт. Суд вказав, що належними та допустимими доказами про оприлюднення оголошення про розроблення детального плану території, інформацію про громадські слухання, а також оскаржене рішення могли б вважатися відповідні скрін-шоти, роздруківки з відповідного веб-сайту.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, що належними та допустимими доказами на підтвердження наведеної вище обставини можуть бути лише перелічені судом докази.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 КАС України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 74 КАС України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 КАС України).

Суд першої інстанції безпідставно обмежив засоби доказування на підтвердження певних обставин, які входять до предмету доказування - така позиція суду суперечить принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, який передбачено частиною 1 статті 9 КАС України.

Отже, апеляційний суд не погоджується з висновками суду наданими під час оцінки вищезазначених доказів.

Крім цього апеляційний суд звертає увагу на відсутність оцінки суду першої інстанцій обставини щодо того, чи за відсутності встановлених судом порушень процедури громадського обговорення, оскаржуване рішення було б не прийняте, або прийняте рішення мало б інший зміст. Тобто, чи не є встановлені процедурні порушення суто формальними і чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 804/639/18 та від 27 вересня 2022 року у справі N320/1510/20.

У цій частині апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність в усних та письмових поясненнях позивачки зауважень до оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень по суті та/ або до змісту ДПТ. Також, як слушно зауважив апелянт, позивачка не надала доказів свого звернення із зауваженнями та/або пропозиціями щодо вказаного проекту до відповідача і не навела обгрунтованих доводів щодо незаконності оскаржуваного рішення у разі, якби вона була присутня на громадських слуханнях. Тобто позивачка наводить суто формальні процедурні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено, що оскаржуване нею рішення має реальний негативний вплив на її права та інтереси.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачка не довела, що вона була жителькою Брюховицької територіальної громади, та власником суміжної земельної ділянки, а тому її право та охоронюваний законом інтерес не є порушено, апеляційний суд виснує наступне.

Згідно Порядку № 555 до громадських обговорень та громадських слухань залучається «громадськість», даний термін використовується в значенні, наведеному в ЗУ «Про стратегічну екологічну оцінку» (п.2 Порядку № 555).

Відповідно до ЗУ «Про стратегічну екологічну оцінку» громадськість - одна чи більше фізичних або юридичних осіб, їх об`єднання, організації або групи, зареєстровані на території, на яку поширюється дія документа стратегічного планування.

Згідно ст. 19 Закону № 3038 детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Тобто законодавством визначено, що «громадськість» - це особи, на яких поширюється дія, у даному випадку, детального плану. При цьому, вони повинні бути зареєстровані/проживають/є власниками нерухомості на території, яка охоплюється детальним планом.

ДПТ у даному випадку стосується земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :08:003:1562.

Відповідно, суб`єктом правовідносин, щодо проведення громадського обговорення є лише особи на яких поширюється територія щодо якої складено та затверджено детальний план.

У матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право власності (серія НОМЕР_1 , том 3 а.с.12) на ім`я ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою : АДРЕСА_2 , яке було долучене позивачкою на стадії апеляційного провадження 20.04.2023 року, без обгрунтування неможливості подання такого клопотання у строк, визначений законом. У матеріалах справи відсутні також і дані про прийняття чи відхилення такого доказу судами попередніх інстанції, та докази того що позивач є суміжним землевласником земельної ділянки, щодо якої виникли спірні правовідносини.

Однак, з огляду на принцип всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, апеляційний суд бере до уваги вказаний доказ на підтвердження обставини, що позивачка є жителькою смт. Брюховичі та має право на звернення до суду з цим позовом.

При цьому, вказана обставина не впливає на те, що позивачем не доведено реальне порушення її суб`єктивних прав та законних інтересів унаслідок прийняття оскаржуваного рішення.

Вказаний висновок не суперечить п. 76 постанови Верховного Суду у від 24.10.2023 року у даній справі, у якому йдеться про право позивачки на звернення до суду, що не є тотожним наявності її порушеного права.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.09.2023 року у справі № 320/2015/22 зазначено наступне (п.70):

«Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду:

а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або

б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або

в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або

г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.

З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень».

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду і доведеність позивачем порушення відповідним рішенням, дією чи бездіяльністю його прав та законних інтересів.

Схожа за змістом правова позиція щодо умов надання правового захисту судом викладена й у постанові Верховного Суду від 30.08.2022 у справі №810/1044/18, на яку як на приклад неоднакового застосування обґрунтовано посилається відповідач у своїй касаційній скарзі.

Така правова позиція викладена Верховним Судом й у постанові від 14.02.2022 у справі № 200/9772/18-а і узгоджується з висновками щодо застосування норм права, наведеними у постанові цього ж Суду від 13.08.2020 у справі №369/3756/16-а, у якій також наголошується, що порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення, що не дозволяє скаржитися щодо певних обставин абстрактно лише тому, що заявник вважає, що спірне рішення начебто впливає на правове становище позивача та третіх осіб. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2023 року у справі № 369/7737/16-а судом зроблено висновок, що захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень та/або органами місцевого самоврядування особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Водночас, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 15.08.2019 у справі №1340/4630/18.

Отже, позивачка, маючи право на звернення до суду, не довела що вона є потерпілою від порушення її права чи законного інтересу.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення частини другої статті 9 КАС України, відповідно до якої суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд першої інстанції, відповідно до частини другої статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, вирішив за необхідне вийти за межі позовних вимог у цій частині, визнав оскаржене рішення нечинним та відмовив у задоволенні позовної вимоги про скасування оскарженого рішення.

Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта у цій частині, з огляду наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що належним способом захисту при оскарженні рішення 71 сесії VII скликання Брюховицької селищної ради від 23 листопада 2020 року № 2263 «Про затвердження Детального плану території в районі АДРЕСА_1 » є вимога про визнання протиправним та нечинним такого рішення.

Водночас позивачка заявила вимогу про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, що не відповідає належному способу захисту прав.

Відповідно до висновків викладених у постанові Верховного Суду у справі № 757/30991/18-а від 13.04.2023, вихід суду за межі позовних вимог можливий у тому разі, якщо позивач, вказавши у заяві одну конкретну вимогу, не зазначив іншу, яка має послідовний зв`язок із попередньою та випливає із фактичної спірної ситуації, викладеної у позовній заяві. Наприклад, позивач просить визнати протиправними дії, бездіяльність суб`єкта владних повноважень, однак не просить суд зобов`язати його вчинити певні дії чи прийняти рішення; просить визнати протиправним акт індивідуальної дії, однак не просить суд про його скасування тощо.

Таким чином, суд у даній справі не міг виходити за межі позовних вимог у той спосіб, як це було зроблено, оскільки фактично замінив одну, неналежну, вимогу позивача (скасування рішення) на іншу (визнання рішення нечинним), що за своїм змістом не є виходом за межі позовних вимог. Вихід за межі позовних вимог допускає лише доповнення заявленої вимоги іншою послідовною вимогою, яку позивач взагалі не заявив.

Щодо аргументів відповідача про те, що затверджений оскаржуваним рішенням детальний план території не відповідає генеральному плану, оскільки змінено цільове призначення земельної ділянки (щодо якої розроблений ДПТ), всупереч встановленому Земельним кодексом України порядку.

Відповідно до статті 18 ЗК України, до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Категорії земель за основним цільовим призначенням визначені ст. 19 ЗК України, зокрема, землі житлової та громадської забудови.

Крім того, класифікація видів цільового призначення земель затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548.

Вказаною класифікацією усі види цільового призначення поділено на секції, які відповідають категоріям земель встановленим ст. 19 Земельного кодексу України.

Слід звернути увагу, що секція В землі житлової та громадської забудови складається із коду КВЦПЗ із 02.01 до 03.17, тобто зміни в межах цих кодів не є зміною цільового призначення земельної ділянки, а зміною виду використання в межах такої категорії.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 20 ЗК України, зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Згідно ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Таким чином, абз 2 ч. 1 ст. 20 ЗК України у даному випадку не підлягає застосуванню, оскільки зміни в межах кодів КВЦПЗ із 02.01 до 03.17 не є зміною цільового призначення земельної ділянки, а зміною виду використання в межах такої категорії.

Щодо доводів апелянта про те, що вимога до ГУ Держгеокадастру у Львівській області внести зміни до Державного земельного кадастру та Поземельної книги в частині цільового призначення та виду використання земельної ділянки має розглядатися судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства, суд зазначає наступне.

Суд попередніх інстанцій не досліджували питання юрисдикції спору, хоча апелянт неодноразово звертав на це увагу.

Як вбачається з пункту 2 оскарженого рішення, надано згоду третій особі на зміну виду використання земельної ділянки площею 0,5038 га кадастровий номер :08:003:1562, яка надавалась для розміщення та обслуговування кафе Горобина та інших тимчасових споруд (Код КВІДПЗ 03.15) на вид використання для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (Код КВПІДЗ 02.10).

До Державного земельного кадастру внесені відомості про цільове призначення та вид використання земельної ділянки на підставі оскаржуваного рішення Брюховицької селищної ради.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

У п. 2 ч. 1 ст.4 КАС України міститься визначення поняття «публічно-правовий спір», відповідно до якого це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Вимога про зобов`язання вчинити дії щодо внесення змін до Державного земельного кадастру та Поземельної книги у даному випадку не є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасувати рішення, оскільки як зазначалося вище, належним способом захисту у даному випадку є визнання протиправним та нечинним рішення, і у разі задоволення позовних вимог, такий нормативно-правовий акт втратить чинність з моменту набрання законної сила відповідним рішенням суду. При цьому, вимога про зобов`язання внести зміни до Державного земельного кадастру та Поземельної книги не може бути задоволена автоматично, оскільки суду в загальному порядку необхідно встановити, що на момент вчинення таких реєстраційних дій/внесення записів, вони не відповідали вимогам законодавства.

Також, така вимога не є публічно-правовою, оскільки між позивачкою та Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області відсутні публічно правові відносини, що пов`язані з реєстрацією земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :08:003:1562.

У випадку, якщо така реєстрація вчинена на користь третіх осіб та порушує права або інтереси позивачки, то справа, в частині скасування реєстрації, є підсудною суду загальної юрисдикції, оскільки такі відносини носять виключно приватно-правовий характер.

За наведених обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржене рішення слід скасувати.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Таким чином, у даному випадку суд вбачає підстави для закриття провадження в частині вимоги зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Львівській області внести зміни до Державного земельного кадастру та Поземельної книги в частині цільового призначення та виду використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :08:003:1562, де визначити цільове призначення земельної ділянки 03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, та вид використання Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення;

Відповідно ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Горобина» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року у справі № 380/15810/21 задовольнити, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2024 року у справі № 380/15810/21 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасувати рішення 71 сесії VII скликання Брюховицької селищної ради від 23 листопада 2020 року № 2263 «Про затвердження Детального плану території в районі АДРЕСА_1 ».

Закрити провадження у справі в частині вимоги про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Львівській області внести зміни до Державного земельного кадастру та Поземельної книги в частині цільового призначення та виду використання земельної ділянки за адресою: вулиця Львівська, 12, смт Брюховичі, кадастровий номер :08:003:1562, де визначити цільове призначення земельної ділянки 03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, та вид використання Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийнята, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 16.04.25