Справа № 460/15784/24
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2025 року м. Рівне №460/15784/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доГоловного управління ДПС у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Хмельницькій області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі по тексту відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.07.2024 №11174/.

За змістом позовної заяви та відповіді на відзив, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що 20.06.2024 працівники ГУ ДПС у Хмельницькій області прибули в магазин «Ябко» за адресою: АДРЕСА_1 , з метою проведення фактичної перевірки. Жодних документів, які б підтверджували наявність, інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, а отже про підставу проведення перевірки контролюючим органом не надано ні безпосередньо перед перевіркою, ні під час її проведення. Наведені в наказі про проведення фактичної перевірки формулювання підстав перевірки не дають цілковите розуміння, що підставою для перевірки стала наявність інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Отже, фактична перевірка призначена за відсутності законних на те, визначених цією нормою підстав. На виконання вимог податкового законодавства, всі первинні документи, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством, та які, в свою чергу, належать або пов`язані з предметом цієї перевірки й підтверджують факт реальності господарських операцій, у тому числі походження товарно-матеріальних цінностей, які знаходились в магазині, після початку перевірки були надані представникам податкового органу безпосередньо в приміщенні магазину, а також додатково під час перевірки надіслані на адресу ГУ ДПС у Хмельницькій області. Зокрема, надано такі документи: договір комісії, акти приймання-передачі товарів, форму ведення обліку товарних запасів, договори про співпрацю, договір суборенди, а також інші документи. Разом із цим, працівники ДПС не взяли до уваги надані первинні документи, припустили вчинення платником податків порушень пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», і як наслідок, порушуючи права платника податків, норми податкового законодавства, склали акт фактичної перевірки за відсутності жодних належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення суб`єктом господарювання таких порушень. Позивач вказує, що акт фактичної перевірки та ППР не були надіслані йому, як це передбачено абзацом другим пункту 86.3 статті 86 ПК України в порядку статті 42 ПК України, що свідчить про безумовне порушення норм податкового законодавства та законних прав та інтересів платника податків. На підставі викладеного, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 30.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлено строк на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву. На обґрунтування заперечення відповідач зазначає, що за результатами проведення фактичної перевірки встановлено порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Всупереч безпідставним доводам позивача, відповідно до змісту наказу про проведення фактичної перевірки позивача, правовою підставою для прийняття зазначеного наказу є пп. 80.2.2, 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України. Відповідно, перевірку проведено у межах і спосіб передбачений чинним законодавством України. Так, позивачем на початок проведення перевірки на вимогу контролюючого органу не надано документи, що підтверджують придбання та походження товарів, що реалізовувались та знаходяться в реалізації, у форматі, який дозволив би здійснити його перегляд та/або копіювання. Позивач зазначає про на наявність договору комісії та акту прийманні передачі товарів, однак слід врахувати, що в зазначеному договорі не конкретизовиний асортимент товару (товарі позиції деталізовані лише в акті приймання-передачі). Відповідно якщо документ не містить достатньо відомостей про операцію або взагалі не містить ніякої інформації про господарську операцію, то це не є первинним документом. Відповідач вважає, що належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваного рішення позивачем не спростовано. Тому, просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою від 23.01.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Хмельницькій області; встановлено третій особі десятиденний строк для подачі письмових пояснень.

Третя особа скористалася своїм правом та подала пояснення щодо предмета спору. В поданих поясненнях третя особа зазначає, що підставою для проведення фактичної перевірки стала, зокрема, інформація про можливі факти порушення вимог законодавства щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій, ведення обліку товарних запасів, здійснення розрахунків в іноземній валюті та використання праці неоформлених найманих працівників інтернет-магазином https://jabko.ua та мережею магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка зазначена в листі ДПС України від 12.02.2024 №3638/7/99-00-07-04-03-07. Такі висновки зроблено на підставі скарги представника компанії Beijing Roborock Tehnology Co., Ltd Аліни Коваленко (вх. ДПС №3455/6 від 05.02.2024). Вказана інформація як підстава, підпадає під дію пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України. Крім того, згідно баз даних ДПС України АІС «Податковий Блок» станом на початок перевірки ФОП ОСОБА_1 звітність щодо використання найманої праці не подавалась. Третя особа зазначає, що копію акта фактичної перевірки від 28.06.2024 №16452/22-01-07-05/ НОМЕР_1 надіслано ФОП ОСОБА_1 03.07.2024 рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Проте, лист було повернуто на адресу ГУ ДПС у Хмельницькій області у зв`язку з відсутністю платника за місцезнаходженням. Також третя особа вказує, що на час завершення перевірки (28.06.2024 о 16:15 год.) ФОП ОСОБА_1 не надав відповідні підтверджуючі документи на товари, які знаходились у реалізації у торговій точці (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») за адресою: АДРЕСА_1 в період перевірки та не були належним чином обліковані згідно Наказу МФУ №496 від 03.09.2021 «Про затвердження Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку». Позивач посилається на акт приймання-передачі товарів від 17.06.2024 на суму 244 174,67 грн, проте під час перевірки даний акт посадовим особам податкового органу платником не надавався. Крім того, акт приймання-передачі товарів від 17.06.2024 на суму 244 176,67 грн не зазначений у Формі ведення обліку товарних запасів, яка була надана платником під час перевірки. Третя особа вказує, що позивач до позовної заяви додає накладну «Укрпошти» з описом вкладення №750, проте цей лист направлено вже після завершення перевірки, а саме 28.06.2024 о 19:22:12. Натомість, перевірка завершена 28.06.2024 о 16 год. 15 хв., що підтверджується відміткою в акті фактичної перевірки. На підставі викладено, третя особа просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 26.10.2021 була зареєстрована як фізична особа-підприємець; види діяльності за КВЕД: діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (основний); роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткованням у спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; ремонт комп`ютерів і периферійного устатковання; ремонт обладнання зв`язку; оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням; оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткованням, деталями до нього; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

27.09.2024 внесено запис про припинення підприємницької діяльності.

Позивач здійснювала господарську діяльність в магазині ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що сторонами не заперечується.

20.06.2024 на підставі наказу №2593-П від 20.06.2024 та направлень від 20.06.2024 №4031 та №4032, уповноваженими особами Головного управлінням ДПС у Хмельницькій області проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Перевірка здійснена в присутності представника позивача ФОП ОСОБА_2 . Початок перевірки: 20.05.2024 о 15 год 07 хв. Закінчення перевірки: 28.06.2024 о 16 год 15 хв.

За результатами складено акт фактичної перевірки №16452/22-01-07-05/ НОМЕР_2 від 28.06.2024, відповідно до якого в ході перевірки встановлено, зокрема, порушено порядок ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, що не відображені в такому обліку, що є порушенням вимог пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Особа, що перебувала під час перевірки відмовилася від підписання та отримання другого примірника акта перевірки.

Інспекторами складено належний Акт відмови від підписання та отримання акта фактичної перевірки.

Враховуючи вищевикладене, на підставі акта перевірки №16452/22-01-07-05/ НОМЕР_2 від 28.06.2024 Головним управлінням ДПС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.07.2024 №№11174/, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафну (фінансову) санкцію на загальну суму 128915,00 грн.

Згідно з розрахунком до податкового повідомлення-рішення до позивача застосовано штрафні санкції за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому законом порядку відповідно до статті 20 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР, а саме: застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Сума штрафних (фінансових) санкцій становить 128915,00 грн.

Не погоджуюся із податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обов`язки та компетенція контролюючих органів, повноваження їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється нормами Податкового кодексу України (далі ПК України).

Згідно з підпунктом 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобі.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Одним з видів податкового контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавств відповідно до статті 75 ПК України є право контролюючих органів на проведення камеральної, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичної перевірки.

Такі перевірки мають свої особливості щодо сфери правового регулювання, підстав для їх призначення, проведення, оформлення результатів та прийнятих за її наслідками рішень.

Так, підпунктом 75.1.3. пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України.

На відміну від всіх інших передбачених законом перевірок фактична перевірка здійснюється без будь-якого попередження платника податку (особи) відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України.

Водночас, попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підставі та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Суд звертає увагу на правове формулювання пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

У цій справі в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 80.2.2 та підпункт 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України (правова підстава).

За приписами підпунктів 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України вактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт 80.2.2);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (підпункт 80.2.7).

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації «яка свідчить про можливі порушення» дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.

Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

Суд вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.

Застосовними у спорах цієї категорії також є висновки Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, відповідно до яких неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Застосування таких висновків Великої Палати Верховного Суду знайшло своє відображення у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 29 листопада 2021 року у справі № 280/1367/20; від 01 грудня 2021 року у справі №400/1646/20; від 06 липня 2022 року у справі №815/5551/14, від 24 квітня 2023 року у справі №560/2210/19, від 22 лютого 2022 року у справі №420/12859/21, від 15 квітня 2022 року у справі № 160/5267/21, від 27 квітня 2022 року у справі №140/1846/21, від 28 жовтня 2022 року у справі №600/1741/21-а, від 28 грудня 2022 року у справі №160/14248/21, від 28 грудня 2022 року у справі №420/22374/21, від 23 лютого 2023 року у справі №160/20112/21, від 23 лютого 2023 року у справі №600/1402/22-а тощо.

Якщо систематизувати цю судову практику щодо виявлених під час розгляду справи порушень норм податкового законодавства, допущених контролюючим органом під час призначення і проведення перевірки і обрання їх наслідків, вона полягає в тому, що кожне заявлене в межах конкретної справи порушення оцінюється судом на предмет його «істотності» чи «не істотності». Виявлення під час розгляду справ допущення контролюючим органом істотних порушень норм податкового законодавства (до прикладу, встановлення факту відсутності законних підстав для призначення перевірки), це за висновками Верховного Суду може спричиняти наслідки у вигляді скасування наказу про призначення перевірки та/або рішень, прийнятих за її наслідками. Водночас, ті процедурні порушення, які за своїм змістом не є істотними за практикою Верховного Суду таких наслідків не спричиняють.

З огляду на викладене, суд акцентує увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

Суд зазначає, що у спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

Застосовуючи такі висновки до спірних у цій справі правовідносин, суд, перевіряючи питання наявності обґрунтованої підстави для проведення перевірки на підставі пункту 80.2 статті 80 ПК України, виходить з того, що інформацією, у зв`язку з якою прийнято спірний наказ, стала, зокрема, інформація про можливі факти порушення вимог законодавства щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій, ведення обліку товарних запасів, здійснення розрахунків в іноземній валюті та використання праці неоформлених найманих працівників інтернет-магазином https://jabko.ua та мережею магазинів «ЯБКО», яка зазначена в листі ДПС України від 12.02.2024 №3638/7/99-00-07-04-03-07.

Такі висновки зроблено на підставі скарги представника компанії Beijing Roborock Tehnology Co., Ltd Аліни Коваленко (вх. ДПС №3455/6 від 05.02.2024). В листі Коваленко А., яка представляє Beijing Roborock Tehnology Co., Ltd (надалі компанія Roborock), повідомляє про реалізацію інтернет-магазином ІНФОРМАЦІЯ_2 та мережею магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (серед яких зазначено магазин, що за адресою: м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 1) продукції компанії Roborock, яка з великою ймовірністю ввезена на територію України поза митним контролем. ОСОБА_3 здійснила контрольну покупку роботу-пилососу з вологим прибиранням Roborock Q5 pro Black (Q5PR52-00) у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , де їй дали, нібито розрахунковий документ №165773 від 16.01.2024 року (копія є додатком до вказаного вище листа ДПС України), який не являється фіскальним чеком та без зазначення суб`єкта господарювання в цілому.

Крім того, як зазначає податковий орган, згідно з базами даних ДПС України АІС «Податковий Блок» станом на початок перевірки ФОП ОСОБА_1 звітність щодо використання найманої праці не подавалась.

Враховуючи викладене, Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області на підставі підпунктів 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2, керуючись підпунктом 20.1.10 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75 ПК України, прийнято наказ №2593-п від 20.06.2024 "Про проведення фактичної перевірки. Вказаним рішенням наказано провести фактичну перевірку в магазині ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з 20.06.2024 терміном 10 діб.

Перевіряючи питання дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України, суд виходить з того, що у наказі №2593-п від 20.06.2024 підстави для призначення перевірки сформульовані таким чином: на підставі підпунктів 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2, керуючись підпунктом 20.1.10 пункту 20.1 статті 20, пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України.

Тобто, зі змісту цього наказу вбачається як правова підстава для призначення перевірки посилання на підпункти 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України, так і фактична. Обсяг зазначеної у наказі інформації у повному обсязі відповідає вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23, від 19 листопада 2024 року у справі №160/2202/24, яка враховується судом у відповідності до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже фактична перевірка магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність позивач, проведена на підставах, визначених чинним законодавством.

Відповідно до пункту 81.2 статті 81 Податкового кодексу України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків. Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта. У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або у разі відмови отримати примірник цього акта чи надати письмові пояснення до нього, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує такий факт, та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня.

Згідно з пунктом 85.2. статті 85 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до пункту 86.5. статті 86 Податкового кодексу України, акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

Як встановлено судом, представник позивача - ФОП Процюк К.С. відмовився від підпису та отримання другого примірника акта. В свою чергу, інспекторами складено належний акт відмови від підписання та отримання акта фактичної перевірки.

Таким чином, процедурних порушень щодо здійснення фактичної перевірки, судом не встановлено.

Щодо не направлення позивачу акту перевірки, суд зауважує наступне.

Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області на адресу ФОП ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_3 , (дана адреса також зазначена позивачем у позовній заяві), було надіслано акт фактичної перевірки рекомендованим листом «з повідомленням про вручення поштового відправлення», однак вищезазначений рекомендований лист було повернуто - 10.07.2024 з відміткою про повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Пунктом 42.2 статті 42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем) або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 22.03.2024 у справі № 380/13865/22. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справі № 812/821/17 у якій суд вказав, що у пункті 42.2 статті 42 ПК України закріплено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Верховний Суд неодноразово у своїх постановах звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Така правова позиція, зокрема, але не виключно, викладена у Постановах Верховного Суду по справах №420/26492/21 від 15.02.2023, №140/30/20 від 20.10.2020, №160/6980/20 від 14.07.2022, №823/1606/17 від 11.06.2020.

Таким чином, процедурних порушень щодо здійснення фактичної перевірки, судом не встановлено.

Отже, доводи позивача про відсутність підстав проведення фактичної перевірки є повністю безпідставними.

Досліджуючи зміст порушень, покладених в основу оспорюваних податкових повідомлень-рішень, суд зауважує на такому.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі Закон №265/95-ВР).

До 01 січня 2022 року пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВР передбачав, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Законом №1914-IX, який набрав чинності 01 січня 2022 року, пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВР викладено в наступній редакції (чинній на час існування спірних правовідносин): Суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

В свою чергу, відповідно до Переліку груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2017 року №231, до технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій віднесені, зокрема: смартфони, мобільні телефони та акустичні системи (колонки), мультимедійні колонки.

Таким чином, пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання, які здійснюють реалізацію технічно складних побутових товарів, вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

При цьому, суд наголошує, що до 01 січня 2022 року суб`єкт господарювання зобов`язаний був надати такі документи під час проведення перевірки, а після цієї дати такий обов`язок має бути виконаним саме на початок її проведення.

Відповідальність за порушення вимог Закону №265/95-ВР унормована приписами розділу V цього Закону.

Стаття 20 Закону №265/95-ВР (в редакції, чинній з 01 січня 2022 року) передбачає, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

За змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Таким чином, ненадання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться в місці продажу (господарському об`єкті), є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 січня 2024 року у справі №420/12275/22.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що документи щодо походження і обліку товарних запасів наявні, а саме Договір комісії з актом приймання-передачі товарів та копія Форми обліку товарних запасів.

Відповідно до статті 1011 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов`язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (стаття 1012 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 1018 Цивільного кодексу України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

До позову долучено Договір комісії №КІ-29-04-24-ЗК від 29.04.2024 укладений між ФОП ОСОБА_4 (комітент) та ФОП ОСОБА_1 (комісіонер).

Конкретні умови договору щодо ціни, кількості, якості та асортименту продукції, а також інші умови та вказівки комітента наведено у Актах приймання-передачі до цього договору (пункт 1.2. Договору).

Так, відповідно до Акту приймання-передачі товарів від 10.06.2024 до цього договору, комітент передав комісіонеру товари згідно з переліком 633 одиниці на загальну суму 1182887,00 грн.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, а також документального підтвердження виконання вимог податкового та іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи визначено статтею 44 ПК України.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу. Вимоги цієї статті щодо обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, застосовуються також до нерезидентів, які здійснюють господарську діяльність на території України через постійне представництво (незалежно від наявності у нерезидента зареєстрованого (акредитованого, легалізованого) відокремленого підрозділу), та до іноземних юридичних осіб, визначених у підпункті 133.1.5 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, визначених пунктом 44.3. статті 44 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 85.2. статті 85 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

А згідно з пунктами 85.4-85.9 статті 85 Податкового кодексу України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Забороняється вилучення оригіналів первинних, фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів за винятком випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

У разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов`язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.

Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу.

Отже, в силу вказаних приписів ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, а контролюючий орган в свою чергу має право (не обов`язок) отримувати у платників податків належним чином завірені копії відповідних документів шляхом оформлення запиту.

Суд повторює, що перевіркою встановлено, зокрема, порушення пункту 12 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області надіслано позивачу запит на отримання первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів №9466/6/22-01-07-05-10 від 21.06.2024, а саме: довідку про рух коштів по розрахунковому рахунку з 01.10.2023 по 20.06.2024 (банківський термінал). В запиті вказано, що зазначений документ необхідно надати в термін до 12:00 год. 25.06.2024.

Також було вручено запит про надання документів №9468/6/22-01-07-05-10 від 21.06.2024, а саме: реєстраційні документи щодо зареєстрованого РРО (заява на реєстрацію ПРРО), книгу обліку доходів, трудові договори, табеля обліку використання робочого часу, документи, які підтверджують походження товару, документи на право користування господарською одиницею. В запиті вказано, що зазначені документи необхідно надати в термін до 10 год. 00 хв. 26.06.2024.

Дані запити вручені під підпис ФОП ОСОБА_2 , який є представником ФОП ОСОБА_1 на підставі договору про спільну співпрацю та здійснював продаж товару і надавав послуги в магазині ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідь на дані запити платником надано (супровідний лист від 20.06.2024) копію договору комісії №КІ-29-04-24-ЗК від 29.04.2024, копію Акту приймання-передачі товарів від 10.06.2024 до Договору комісії №КІ-29-04-24-ЗК від 29.04.2024, форму ведення обліку товарних запасів за квітень-червень 2024 року, копію договорів про співпрацю від 01.06.2024 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , від 15.04.2024 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_5 , від 01.06.2024 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6 , 15.04.2024 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_7 , копію договору суборенди нежитлового приміщення

Відповідно до Договору комісії №КІ-29-04-24-ЗК від 29.04.2024 та Акту приймання-передачі товарів від 10.06.2024 до Договору комісії від 29.04.2024 між Комітентом ФОП ОСОБА_4 та Комісіонером ФОП ОСОБА_1 встановлено отримання Комісіонером на комісію товарів на 633 позиції в загальній сумі 1 182 887,0 грн.

Згідно з п.п.4.1 п.4 Договору комісії №КІ-29-04-24-ЗК від 29.04.2024, передання товарів Комітентом Комісіонеру для продажу відповідно до умов цього Договору здійснено Актом приймання-передачі, місце передання: АДРЕСА_1 .

Будь-яких інших документів щодо походження товарів під час перевірки не надано.

В подальшому було встановлено наступне:

- 26.06.2024 о 13:14:06 згідно фіскального касового чека №8Y6ts0ANhts ФОП ОСОБА_1 в торговій точці ( АДРЕСА_1 ) реалізовано годинник Apple Watch Series 9 GPS 41mm Pink Aluminum Case w. Light Pink Sport Band - S/M (MR933) за ціною 15 736,00 грн;

- 26.06.2024 о 13:15:43 згідно фіскального касового чека №hpXMRz3itn0 в торговій точці ( АДРЕСА_1 ) реалізовано Ігрову приставку Sony PlayStation 5 Slim (BluRay) (1TB) за ціною 19 277,00 грн;

- 24.06.2024 о 11:41:47 згідно фіскального касового чека №HjofMCzsKqg в торговій точці ( АДРЕСА_1 ) реалізовано Мобільний телефон iPhone 12 mini 128 Black used за ціною 14 700,00 грн;

- 24.06.2024 о 11:57:57 згідно фіскального касового чека №ieE1SRIoJ-4 в торговій точці ( АДРЕСА_1 ) реалізовано Мобільний телефон iPhone НОМЕР_3 Pink new за ціною 29 203,00 грн;

- 24.06.2024 о 13:40:24 згідно фіскального касового чека №Qrq1X3dxQF4 в торговій точці ( АДРЕСА_1 ) реалізовано Мобільний телефон НОМЕР_4 НОМЕР_5 Pro Max НОМЕР_6 White Titanium new за ціною 49 999,00 грн.

Загальна сума реалізованого товару 128915,00 грн.

З наявного в матеріалах справи Акта приймання-передачі товарів від 10.06.2024 встановлено, що вищезазначені позиції в ньому відсутні.

Не виявлено вказаних позицій і при здійсненні зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, яке проведено станом на 20.06.2024 о 15:07 за адресою даного господарського об`єкту.

На час завершення перевірки (28.06.2024 о 16:15 год.) ФОП ОСОБА_1 не надала відповідні підтверджуючі документи на товари, які знаходились у реалізації у торговій точці (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») за адресою: АДРЕСА_1 в період перевірки та не були належним чином обліковані

Отже, мало місце порушення статті 44, пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України.

Суд наголошує, що пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в третьому абзаці цієї норми осіб)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). При цьому, до 01 січня 2022 року суб`єкт господарювання зобов`язаний був надати такі документи під час проведення перевірки, а після цієї дати такий обов`язок має бути виконаним саме на початок її проведення.

Ненадання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться в місці продажу (господарському об`єкті), є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР.

Таким чином, Договором комісії №КІ-29-04-24-ЗК від 29.04.2024 (з додатком) не підтверджується належний облік товарних запасів за місцем їх реалізації.

Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 №496 затверджено Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку. Так, облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку (пункт 1 Розділу ІІ Порядку № 496).

При цьому, пунктом 11 Розділу ІІ Порядку №496 передбачено, що форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби).

Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП. Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.

Суд зазначає, що позивач покликається на Акт приймання-передачі товарів від 17.06.2024 на суму 244 174,67 грн, проте під час перевірки даний акт посадовим особам податкового органу платником не надавався.

Зазначене підтверджується, зокрема, актом фактичної перевірки, в пункті 4.5 якого зазначено додатки до акта перевірки, зокрема Акт приймання-передачі товарів від 10.06.2024.

Крім того, зауважуємо, що Акт приймання-передачі товарів від 17.06.2024 на суму 244176,67 грн не зазначений у Формі ведення обліку товарних запасів, яка була надана платником під час перевірки.

Більше того, наголошуємо, що Форма ведення обліку товарних запасів, надана під час перевірки, значно відрізняється від тієї Форми ведення обліку товарних запасів, що надав позивач до суду.

Крім того, позивач до позовної заяви додає накладну «Укрпошти» з описом вкладення №750, яким надсилав документи податковому органу, проте цей лист направлено вже після завершення перевірки, а саме 28.06.2024 о 19:22:12. Натомість, перевірка завершена 28.06.2024 о 16 год. 15 хв., що підтверджується відміткою в акті фактичної перевірки.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що в ході перевірки правомірно встановлено порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР за яке застосовано штрафні санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР.

Відповідно до статті 20 Закону №265/95-ВР, до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Контролюючим органом сформовано розрахунок штрафних (фінансових) санкцій ФОП ОСОБА_1 по акту фактичної перевірки від 28.06.2024, за порушення п.12 статті 3 Закону №265/95-ВР визаначено фінансові санкції у сумі 128915,00 грн.

Судом не встановлено порушень щодо такого розрахунку штрафних (фінансових) санкцій.

У сукупності вищенаведеного, суд наголошує, що в даному випадку порушення пункту 12 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг знайшло своє підтвердження в ході розгляду даної справи.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 30.07.2024 №11174/ прийнято контролюючим органом відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При вирішенні даного спору, з огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що порушення прав позивача, про захист яких він просив в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

В свою чергу, відповідачем як суб`єктом владних повноважень було доведено правомірність вчинених дій та надано обґрунтовані доводи щодо прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідно до норм чинного законодавства.

За наведеного, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Правові підстави для застосування статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.07.2024 №11174/, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023. ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Хмельницькій області

Повний текст рішення складений 17.04.2025.

Суддя Олег ГРЕСЬКО