Справа № 480/5898/24
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 квітня 2025 року Справа № 480/5898/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/5898/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, і, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ), інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання (суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно), за період з 22.07.2023 по 11.04.2024;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ), інфляційні витрати та 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання (суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно), за період з 22.07.2023 по 11.04.2024;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо не виплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ), компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати (суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно), за період затримки такої виплати з 22.07.2023 по день фактичної її виплати 11.04.2024;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ), компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати винагороди за (суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно), за період затримки такої виплати з 22.07.2023 по день фактичної її виплати 11.04.2024;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби ОСОБА_2 (РНОКПІІ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 );
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час звільнення з військової служби відповідачем не здійснено виплату компенсації за неотримане речове майно, а виплачено лише 19.06.2024 на виконання рішення суду. Позивач вважає, що оскільки відповідач не виплатив позивачу в день її звільнення з військової служби компенсацію за неотримане речове майно, вона має право на отримання інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання (суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно), компенсації втрати частини доходів, та середнього заробітку за період з 22.07.2023 по 11.04.2024, у зв`язку з чим звернулася до суду із даним позовом.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти всіх заявлених позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані трудовим законодавством, а відповідач не є кредитором стосовно позивача у цивільно-правових відносинах, вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є безпідставними.
Крім того, згідно преюдиційного рішення жодних обов`язків на військову частину НОМЕР_1 щодо нарахування суми компенсації відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-III) не покладено, тому підстави для нарахування та виплати компенсації за втрату частини грошових доходів відсутні. Рішення суду було виконано відповідачем у добровільному порядку у встановлені законом строки. До моменту набрання законної сили спірна виплати не нараховувалася, у зв`язку з цим, підстави виплати бажаної позивачем компенсаційної виплати відсутні.
Також зазначив, що в порушення ст.7 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» позивач не звертався до відповідача з відповідною заявою та не отримував відмову у її задоволенні. А тому у нього відсутнє порушене право.
Зауважує, що чинним законодавством України не визначений період за який слід проводити стягнення середнього грошового забезпечення, а тільки вказано що цей період не може перевищувати шість місяців. Разом з тим, позивачем самостійно, без жодного обґрунтування вибрано вказаний період, також позивачем не аргументовано, чому саме ним застосований період у шість місяців. Так, чинне законодавство передбачає, що не можна стягувати за період, який більший шести місяців, разом з тим не вказано, що суд зобов`язаний стягнути саме за шість місяців, а не за менший строк (статтею 117 КЗпП України не встановлений нижній строк за який можна стягнути середнє грошове забезпечення, а тому за нижню межу слід брати строк в 1 день). Враховуючи, що виплата середнього заробітку за своєю правовою природою є санкцією, то застосування максимального розміру санкції є неспівмірним та несправедливим покаранням.
Позивачем були подані клопотання про долучення документів, до яких були додані копія заяви позивача від 22.07.2024 про здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового зобов`язання (а.с.60-61, а також відповідь відповідача на вказану заяву (а.с.67), якою повідомлено про відсутність підстав для здійснення такої виплати.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками справи докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
Позивач у період з 10.03.2015 по 21.07.2023 проходила військову службу (а.с.13).
Згідно витягу з Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.07.2023 №577-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.15).
Позивачка не погодилась із розрахунком, враховуючи те, що відповідачем не включено повний перелік речового майна з моменту виникнення права ОСОБА_1 на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення з 10.03.2015 по 21.07.2023, в довідці №21/23 таке майно відсутнє, у зв`язку із чим позивач звернулась до суду.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не зазначення у довідці-розрахунку на виплату грошової компенсації належного до видачі речового майна № 21/23 ОСОБА_1 повного переліку речового майна, право на яке було отримане з 10.03.2015 по 21.07.2023 відповідно до Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затверджених Постановою КМУ від 28.10.2004 № 1444 та Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затверджених наказом МВС України від 31.10.2016 № 1132 та незастосування цін станом на 01.01.2023 до всіх найменувань майна, зазначеного у довідці-розрахунку на виплату грошової компенсації належного до видачі речового майна № 21/23 ОСОБА_1 .

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ідент. номер НОМЕР_3 ), з відрахуванням раніше проведених виплат, грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно, право на яке було отримане з 10.03.2015 по 21.07.2023, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, відповідно до Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затверджених Постановою КМУ від 28.10.2004 № 1444 та Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затверджених наказом МВС України від 31.10.2016 № 1132, без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів обмундирування, визначеними станом на 01.01.2023.

Позивач зверталася до відповідача із заявою від 22.07.2024 про здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового зобов`язання (а.с.60-61), на яку, листом від 06.08.2024, відповідач повідомив про відсутність підстав для здійснення такої виплати (а.с.67).

Позивач вважає, що оскільки відповідач не виплатив позивачу в день її звільнення з військової служби компенсацію за неотримане речове майно, вона має право на отримання інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання (суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно), компенсації втрати частини доходів, та середнього заробітку за період з 22.07.2023 по 11.04.2024, у зв`язку з чим звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання (суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно), за період з 22.07.2023 по 11.04.2024 та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити такі витрати, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що у справі №480/7913/23 відповідач виступав як суб`єкт владних повноважень у публічно-правовому спорі.

Поряд з вищенаведеним, слід зазначити, що за змістом частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти (частина 2 статті 11 ЦК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 11 та частини 1 статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині 1 статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Грошовим зобов`язанням, за змістом статей 524, 533-535 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

За частиною 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Системний аналіз вказаних норм права свідчить, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570.

Таким чином, в цій справі у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 ЦК України як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 ЦК України.

Аналогічні правові висновки щодо застосування вищевказаних норм права викладені в постановах Верховного Суду від 15.04.2021 в адміністративній справі №807/542/17, від 26.07.2021 в адміністративній справі №712/23614/12.

Отже, підстави для стягнення суми 3% річних та втрат від інфляції у цій справі відсутні, що зумовлює висновок про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати (суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно), за період затримки такої виплати з 22.07.2023 по день фактичної її виплати 11.04.2024 та зобов`язання нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати винагороди за (суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно), за період затримки такої виплати з 22.07.2023 по день фактичної її виплати 11.04.2024, суд зазначає наступне.

За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Зі змісту статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) вбачається, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згідно із положеннями статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення) (частина друга статті 2 Закону № 2050-III).

Статтею 3 Закону № 2050-III визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно із положеннями статті 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159) відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Пунктом 4 Порядку №159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відтак, конструкція формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Як було встановлено судом, компенсація за неотримане речове майно була виплачена позивачу 19.06.2024 на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 у справі №480/7913/23, що свідчить про порушення встановлених законодавством строків виплати йому індексації грошового забезпечення, та є підставою для виникнення у позивача права на компенсацію втрати частини доходів.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплатити позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, відповідно до Порядку №159, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за весь час затримки.

При цьому, суд враховує, що позивач просить зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації саме з 22.07.2023 по 11.04.2024 відповідно до Порядку № 159.

Відтак, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача і зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за весь час затримки з 22.07.2023 по 11.04.2024 відповідно до Порядку № 159.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з військової служби (суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно) у розмірі 75150,00 грн, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Водночас питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців із військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

У силу вимог статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин") у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Наведена редакція статті 117 КЗпП України набрала законної сили з 19.07.2022.

Отже, відповідно до статті 117 КЗпП України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає компенсації середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

З матеріалів справи вбачається, що позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 21.07.2023.

Оскільки повний розрахунок з позивачем було проведено 19.06.2024, а не у день її звільнення з військової служби 21.07.2023, позивач, відповідно до статті 117 КЗпП України, має право на виплату середнього заробітку за період затримки повного розрахунку з 21.07.2023 по 19.06.2024 (з урахуванням обмеження виплати шістьма місяцями).

Наведена правова позиція узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 30.11.2023 у справі №380/19103/22.

Згідно з довідкою відповідача середньоденний заробіток позивача складає: 768,15 грн (а.с.73).

Відповідно, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.07.2023 по 22.01.2024 складає 142 107,75 грн (768,15 грн х 185 днів).

Таким чином, ефективним, належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача у цьому випадку є стягнення на її користь 142 107,75 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

Таким чином, з урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства, виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, і такий нею не сплачувався, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, відповідно до Порядку №159.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за весь час затримки з 22.07.2023 по 11.04.2024 відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 142 107,75 грн.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька