Справа № 200/8268/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року справа №200/8268/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Білевич Христини Орестівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 р. у справі №200/8268/24 (головуючий І інстанції Духневич О.С.) за позовом Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту до ОСОБА_1 про відшкодування витрат пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідача сплатити витрати, пов`язані з його навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі на загальну суму 365523,17 грн. на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (, номер банківського рахунку за стандартом IBAN: НОМЕР_1 ), за період навчання.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 р. позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з його навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі на загальну суму 365523,17 гривень (триста шістдесят п`ять тисяч п`ятсот двадцять три гривні 17 копійок) на користь Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, за період навчання. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що 12.11.2024р. ОСОБА_1 вручено повідомлення (в порядку досудового врегулювання спору) від 09.11.2024 № 17/551 про відшкодування витрат пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі на загальну суму 365523,17 грн.. Водночас, позивачем не визначено строк, протягом якого відповідач має здійснити добровільне відшкодування витрат. З аналізу Закону № 2232-XII та Порядку № 964 слідує, що право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови. Відповідач наголошує на тому, що обізнаність з розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у ВНЗ, зважаючи на положення ст.25 Закону № 2232-XII та п.7 Порядку № 964, у позивача були відсутні законні підстави для звернення до суду з позовом про стягнення таких витрат. Позивачем не було повідомлено суд про те, що відповідач є учасником бойових дій, в зв`язку з чим судом не застосовано відповідні норми матеріального права. Судом не враховано, що грошове забезпечення поверненню не підлягає, адже грошове забезпечення виплачувалося не за навчання, а за виконання обов`язків військової служби.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 03 листопада 2022р..

28.08.2023р. між Міністерством оборони України в особі начальника кафедри військової підготовки спеціалістів Держспецтрансслужби Українського державного університету науки і технологій та молодшим сержантом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Державній спеціальної служби транспорту курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, згідно з пунктом 1 якого відповідач добровільно взяв на себе зобов`язання, зокрема, відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом начальника кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту Українського державного університету науки і технологій від 30.08.2023р. № 166 молодшого сержанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу кафедри, посталено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта.

Відповідно до витягу з наказу в.о. ректора Українського державного університету науки і технологій від 30.08.2024р. № 1036ст, курсанта УВ2311 (419) навчальної групи першого навчального курсу денної форми навчання ОСОБА_1 відраховано з університету через невиконання індивідуального навчального плану.

Згідно витягу з наказу начальника кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту Українського державного університету науки і технологій від 04.09.2024 № 200, з молодшим сержантом ОСОБА_1 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Державній спеціальній службі транспорту та з 04.09.2024 вважати таким, що проходить військову службу за призовом, зарахувавши у розпорядження начальника кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту Українського державного університету науки і технологій.

Відповідно до витягу з наказу начальника кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту Українського державного університету науки і технологій від 04.10.2024 № 224, молодший сержант ОСОБА_1 вважається таким, що 08.10.2024 вибув до нового місця служби в розпорядження командира НОМЕР_3 окремої бригади Державної спеціальної служби транспорту. Також зазначено, що сума до відшкодування, пов`язана з утриманням курсантів у закладах вищої освіти складає 365523,17 грн..

12.11.2024р. ОСОБА_1 вручено повідомлення (в порядку досудового врегулювання спору) від 09.11.2024 № 17/551 про відшкодування витрат пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі на загальну суму 365523,17 грн., про що свідчить підпис ОСОБА_1 ..

Відповідач в добровільному порядку не відшкодував витрат пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовною заявою.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про Збройні Сили України", організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

гідно із п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.92 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону № 2232-XII підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського та офіцерського складу проводиться у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.

Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з частиною 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 (далі - Порядок № 964).

Пунктами 3-4 Порядку № 964 визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

На виконання пункту 3 вищевказаного нормативно-правового акту Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ "Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах" від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534, яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання.

Згідно п. 2.3 цього Порядку у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до розрахунку витрат на утримання у вищому навчальному закладі курсанта ОСОБА_1 за період з 28.08.2023р. по 30.08.2024р., сума витрат складається з таких складових: грошове забезпечення 282566,64 грн., продовольче забезпечення 38964,00 грн., речове забезпечення 19888,58 грн., медичне забезпечення 136,14 грн., комунальні послуги 23967,81 грн.. Загалом сума витрат на утримання відповідача становить 365523,17 грн..

Подані позивачем довідки-розрахунки витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в Державної спеціальної служби транспорту, зокрема довідка про суму нарахованого грошового забезпечення від 08.10.2024 № 259, довідка-розрахунок витрат на забезпечення речовим майном № 61, розрахунок витрат на медичне забезпечення, довідка-розрахунок витрат на харчування та розрахунок комунальних послуг № 331/68 від 11.09.2024р. відповідають Порядку № 964 та Порядку № 419/831/240/605/537/219/534. При цьому вказані розрахунки підписані відповідачем без зауважень.

Суд звертає увагу, що укладаючи 28.08.2023 р. контракт про проходження військової служби (навчання) в Державної спеціальної служби транспорту курсантами вищого військового навчального закладу, відповідач взяв на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з його утриманням у ВНЗ у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.

Проте, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач на даний час зазначену вище суму коштів не відшкодував.

Повідомлення (в порядку досудового врегулювання) від 09.11.2024р. №17/551 про відшкодування витрат пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі на загальну суму 365523,17 грн. вручено відповідачу, про що свідчить його підпис.

Пунктом 7 Порядку № 964 передбачено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

З огляду на те, що згідно наявних у справі матеріалів відповідачем у добровільному порядку не відшкодовані витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення таких коштів з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Аналогічний правовий висновок викладений у поставнові Верховного суду від13 березня 2024 року у справі №440/14068/21.

Доводи відповідача про те, що позивачем не було визначено строк, протягом якого відповідач мав здійснити добровільне відшкодування витрат, не спростовують наявність у відповідача обов`язку щодо відшкодування цих витрат, а тому колегією суддів не прийнято до уваги.

Щодо відшкодування витрат грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із пунктом 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Колегія суддів вважає помилковим посилання відповідача про необхідність застосування в межах даного спору положень пункту 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України та пункту 13 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затв. наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, вказуючи, що грошове забезпечення військовослужбовця за своїм змістом є винагородою і не відноситься до витрат, пов`язаних із утриманням курсанта в навчальному закладі, оскільки нормами названих актів законодавства визначено механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Натомість предметом даного спору є відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у вищому військовому навчальному закладі, порядок стягнення яких врегульовано приписами Порядку №964, прийнятого у відповідності до вимог частини десятої статті 25 Закону №2232-ХІІ, норми яких є спеціальними.

Згідно змісту пункту 3 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, в тому числі, пов`язаних з грошовим забезпеченням.

Суд зазначає, що для подолання колізій у законодавстві між нормами однакової юридичної сили слід застосовувати напрацьований теорією та практикою підхід щодо надання переваги спеціальним нормам перед загальними, що зумовлено дією принципу lex specialis (спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого за розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом lex specialis derogat generali, суть якого полягає в тому, що спеціальний закон у межах вирішення індивідуального спору скасовує (зупиняє) дію загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.

Суд зауважує, що у спірних відносинах підлягають застосуванню саме норми Закону №2232-XII та Порядку №964.

До цього варто зазначити і те, що відмінність у характері військової служби курсантів в порівнянні з іншими військовослужбовцями обумовлені відмінностями програм фінансування, за рахунок яких здійснюється виплата їх грошового забезпечення. Грошове забезпечення курсантів вищих військових навчальних закладів належить до категорії витрат на їх навчання і за наявності на те підстав підлягають відшкодуванню, оскільки саме в кошторисі ВНЗ передбачаються кошти на виплату грошового забезпечення курсантів ВНЗ.

Вказане свідчить про те, що заявлена позивачем до стягнення сума грошового забезпечення у розмірі 282566,64 грн. є складовою фактичних витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у вищому військовому навчальному закладі, і такі отримані відповідачем саме у зв`язку з навчанням. Ці кошти не є аналогом заробітної плати чи винагороди, а тому згідно з пунктом 3 Порядку № 964 вони підлягають відшкодуванню.

На спірні правовідносини не поширюється дія положень пункту 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 13 січня 2023 року у справі № 440/2692/20 та від 13 березня 2024 року в справі №440/14068/21.

Стосовно доводів відповідача про наявність у нього пільги як учаснику бойових дій, колегія суддів зазначає наступне.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII; в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Частинами сьомою, восьмою статті 12 Закону № 3551-XII визначено, що держава забезпечує учасникам бойових дій та їхнім дітям, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у закладах професійної фахової передвищої (професійно-технічної) та вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах. Державна цільова підтримка для здобуття професійно-технічної та вищої освіти надається у вигляді, зокрема, повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Абз. 2, 3 частини сімнадцятої статті 44 Закону України від 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту» (далі - Закон № 1556-VII) передбачено, що держава забезпечує особам, зокрема, учасниками бойових дій державну цільову підтримку для здобуття вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах.

Державна цільова підтримка для здобуття вищої освіти надається у вигляді: повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів; пільгових довгострокових кредитів для здобуття освіти; соціальної стипендії; безоплатного забезпечення підручниками; безоплатного доступу до мережі Інтернет, систем баз даних у державних та комунальних навчальних закладах; безоплатного проживання в гуртожитку; інших заходів, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття вищої освіти зазначеним категоріям громадян визначаються Кабінетом Міністрів України.

Механізм надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно-технічної та вищої освіти, які навчаються у державних або комунальних професійно-технічних, вищих навчальних закладах визначають Порядок та умови надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно-технічної та вищої освіти, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2016 року № 975 (далі - Порядок № 975; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Порядок № 975 визначає механізм надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються у державних або комунальних закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, зокрема, особам, визнаним учасниками бойових дій, особами з інвалідністю внаслідок війни, постраждалими учасниками Революції Гідності відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

За змістом пункту 4 Порядку № 975, державна цільова підтримка надається особам, зазначеним у пункті 1 цих Порядку та умов, у вигляді: повної оплати навчання для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти за певним освітньо-кваліфікаційним рівнем (рівнем вищої освіти) за рахунок коштів загального фонду державного або місцевих бюджетів - у разі зарахування на місця державного (регіонального) замовлення відповідно до умов та правил прийому (з урахуванням квот, установлених відповідно до законодавства); пільгових довгострокових кредитів для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти; першочергового переведення здобувачів освіти, зарахованих відповідно до умов та правил прийому на навчання на підставі угод, укладених з фізичною або юридичною особою, на навчання на місцях державного (регіонального) замовлення у державних або комунальних закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, що одержані за рахунок перерозподілу закладом професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти або відповідним державним замовником наявних обсягів державного (регіонального) замовлення; соціальної стипендії для осіб, які навчаються за державним або регіональним замовленням за денною формою навчання; безоплатного забезпечення підручниками - за рахунок бібліотечного фонду відповідного закладу освіти; безоплатного доступу до Інтернету, систем баз даних у державних та комунальних закладах освіти.

Особам, зазначеним у підпунктах 1-4 пункту 1 Порядку № 975, які навчаються за денною формою навчання, державна цільова підтримка на проживання в учнівських та студентських гуртожитках надається у вигляді безоплатного проживання.

Згідно із пунктом 8 Порядку № 975 для отримання державної цільової підтримки особи, зазначені у пункті 1 цих Порядку та умов, подають особисто на ім`я керівника відповідного професійно-технічного або вищого навчального закладу заяву, складену в довільній формі, із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, на які особи претендують. До заяви додаються завірені в установленому порядку копії документів, зазначених у пункті 7 цих Порядку та умов.

Державна цільова підтримка певного виду надається за рішенням керівника навчального закладу.

З системного аналізу наведених вище норм вбачається, що статтею 12 Закону № 3551-XII, статтею 44 Закону № 1556-VII та пунктом 4 Порядку № 975 визначено право учасника бойових дій на отримання державної цільової підтримку для здобуття вищої освіти у державних та комунальних закладах.

У свою чергу, державна цільова підтримка може надаватись учасникам бойових дій у формі різних заходів, визначених законодавством, зокрема, статтею 44 Закону № 1556-VII та пунктом 4 Порядку № 975.

З матеріалів справи убачається, що при укладенні контракту з Міністерством оборони України про проходження військової служби (навчання) відповідач не просив застосувати до нього пільги учасника бойових дій.

Обізнаність позивача про наявність у відповідача статусу учасника бойових дій не заперечується.

Колегія суддів зауважує, що наявність у відповідача статусу учасника бойових дій та гарантії держави щодо забезпечення державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах не надають йому права не відшкодовувати витрати держави, пов`язані з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, виходячи з умов укладеного контракту, з якого вбачається, що відповідач не подавав заяви із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, на яку він претендував, а, відтак, не виявив бажання реалізувати дану пільгу при укладенні контракту.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що кошти, які просять стягнути позивач, не є вартістю навчання (освіти), а є вартістю утримання у навчальному закладі.

Доказів, за наявності яких відповідач має на знижку за користування житлом та комунальними послугами, відповідачем не надано.

Також, як вбачається з матеріалів справи, укладаючи Контракт, відповідач добровільно взяв на себе зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, в разі дострокового розірвання контракту через систематичне невиконання його умов або невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану).

Отже, після розірвання контракту у відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на утримання під час навчання.

Враховуючи щищевикладене, колегія суддів дішла висновку про те, що судом першої інстанції правоміроно задоволено позов.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Білевич Христини Орестівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2025р. у справі № 200/8268/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 р. у справі №200/8268/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко