Справа № 750/1109/25
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 750/1109/25 Суддя (судді) першої інстанції: Косенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

за участі:

секретар с/з Кващук Т.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3873297 від 16.01.2025 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено частково:

- скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3873297 від 16 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП;

- провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, Департамент патрульної поліції звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач діяв в межах та у спосіб визначений законом, оскаржувана постанова прийнята з дотриманням норм КУАП.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржує.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16 квітня 2025 року.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

У судове засідання учасники судового процесу не з`явились та явки уповноважених представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги не предмет законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16.01.2025 посадовою особою управління патрульної поліції ГУНП в Чернігівській області інспектором поліції взводу № 2 роти № 4 батальйону № 1 УПП в Чернігівській області Денисенком В.В. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3873297 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, встановленого ч. 3 ст. 122 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.

За змістом постанови, 16.01.2025 року о 22 год. 27 хв. в місті Чернігові, по провулку Лісовий,36-А, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВМW-535, номерний знак НОМЕР_1 , та здійснив зупинку безпосередньо в місці виїзду, чим порушив п. 15.9. (и) ПДР.

Не погоджуючись із вищезазначеною постановою по справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що позивач порушив вимоги ПДР України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункти 1.3, 1.9).

Як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнуто до відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, зокрема за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 15.9 "и" Правил дорожнього руху передбачено, що зупинку заборонено ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху визначено, що прилегла територія це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них. Проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів.

Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Відтак, прилегла територія межує з проїзною частиною і розпочинається безпосередньо на цій межі, яка є місцем прилягання до дороги.

Виїздом з прилеглої території є уявна лінія, яка прилягає до проїзної частини.

При цьому, ч. 3 ст. 265-4 КУпАП встановлено, що для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб зокрема, розташовано ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Так, з оглянутих судом відеоматеріалів, приєднаних до відзиву, вбачається, що зупинка автомобіля ВМW 535, номерний знак НОМЕР_1 , здійснена на території гаражного кооперативу на вимогу працівників патрульної служби, поданої за допомогою увімкненого проблискового маячка та спеціального звукового сигналу.

Як встановлено з відеозапису, який починається з 22 год. 27 хв. 03 сек., тривалістю 51 сек., автомобіль зупинено біля одного з гаражів з крайнього правого боку від проїзду між гаражами та на достатній відстані від проїзду з території гаражів. Тобто, на відеозаписі чітко видно, що зупинку автомобіля здійснено не у безпосередньому місці виїзду і жодні перешкоди для руху транспортних засобів створені не були.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що з указаного відеозапису, неможливо встановити, що транспортний засіб позивача зупинений ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території і безпосередньо в місці виїзду, оскільки відповідачем не зафіксовано належним чином замір відстані між зазначеними об`єктами.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 8 лютого 2018 року у справі 760/3696/16-а.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Проте належні та допустимі докази, на підставі яких інспектор поліції взводу № 2 роти № 4 батальйону № 1 УПП в Чернігівській області Денисенко В.В. дійшов висновку про винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП, до оскаржуваної постанови не додані. Зокрема, відсутні дані про проведення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення вимірювання відстані від транспортного засобу до суцільної лінії розмітки та виїзду з прилеглої території, інформація про засоби, якими б здійснювались такі виміри також відсутня.

Відтак, висновок інспектора поліції взводу № 2 роти № 4 батальйону № 1 УПП в Чернігівській області Денисенка В.В. про те, що позивач ОСОБА_1 здійснив зупинку/стоянку транспортного засобу ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, є його суб`єктивним баченням відстані зупинки/стоянки автомобіля позивача та не підтверджується жодними доказами.

Візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. В даному випадку для підтвердження порушення позивачем вимог пунктів 15.9 "и" Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, фотокартки із відповідними замірами відстані від автомобіля до виїзду з прилеглої території.

Окрім того, судом першої інстанції правильно зауважено на тому, що із запису відео реєстратора неможливо чітко встановити, що позивач виходив з автомобіля після зупинки саме з водійського місця, а не із заднього пасажирського місця, як про це він стверджував під час спілкування з працівниками ДПП на місці події, ще до перегляду ним відеозапису, та про що вказує у своєму позові.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Враховуючи наведені обставини у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення серії ЕНА № 3873297 від 16.01.2025 року є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 242, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає оскарженню в силу приписів ч.3 ст.272 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 16.04.2025р.)