Справа № 380/16649/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/16649/24 пров. № А/857/34394/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року (ухвалене головуючим суддею Хома О.П. у м. Львові) у справі № 380/16649/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Технопласт» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив визнати протиправними і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів: №UA209000/2024/900090/2 від 02.02.2024; №UA209000/2024/900245/2 від 27.03.2024; №UA209000/2024/900328/2 від 23.04.2024 та №UA209000/2024/900470/2 від 29.05.2024.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару уповноваженою ним особою були подані передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) необхідні документи, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в частині третій статті 53 МК України (тобто чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, підтверджували ціну товару, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця), у зв`язку з чим давали можливість відповідачу визначити митну вартість товару за ціною договору (за основним методом).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.11.2024 адміністративний позов задоволено повністю. Визнати протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900090/2 від 02.02.2024. Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900245/2 від 27.03.2024. Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900328/2 від 23.04.2024. Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900470/2 від 29.05.2024.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що встановлені судом фактичні обставини в сукупності із наявними у справі належними та допустимими доказами свідчать про необґрунтованість висновку митного органу про розбіжності у поданих до митного оформлення документах та про відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відсутність у відповідача фактичних підстав для коригування заявленої декларантом митної вартості товарів.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що під час розгляду документів, поданих до митного оформлення товару та наданих декларантом на запит митного органу, було встановлено, що такі не містять усіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар. Львівською митницею встановлено невідповідність у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. Подані до митного оформлення документи мали розбіжності та не містили складові митної вартості, у зв`язку з чим у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначеної декларантом митної вартості, про що зазначено безпосередньо в кожному рішенні про коригування митної вартості. На вимогу митного органу декларантом не надано додаткових документів, які б спростували виявлені розбіжності. Вважає, що спірні рішення про коригування митної вартості прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягають скасуванню.

Також зазначає, що суд не має права досліджувати обставини, які стосуються митної вартості, які не були предметом дослідження органу доходів і зборів при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів, а відповідно і не має права досліджувати не подані митному органу проформи-інвойси.

У зв`язку з відсутністю у митного органу вищенаведених документів, митним органом було встановлено, що надані банківські платіжні документи є на меншу суму ніж рахунок-фактура.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ТОВ «ФІРМА ТЕХНОПЛАСТ» зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань із присвоєнням коду .

Між ТОВ «ФІРМА ТЕХНОПЛАСТ» (Покупець) та Компанією UNMAK ISTIMA SISTEMLERI MAKINA SAN. VE TIC. A.S. (Продавець) укладено контракт №25/08/2020 від 25.08.2020.

Відповідно до п. 1.1 Контракту, предметом даного контракту є поставка товару за ціною та в тих кількостях, які детально вказано в рахунках-фактурах (Invoices) окремо для кожної поставки.

Відповідно до п. 2.1 Контракту, з урахуванням Додатку №1 від 28.09.2020 до Контракту та Додатку №2 від 20.10.2020 до Контракту, Продавець продає Покупцеві товар за цінами, вказаними в фактурах до кожної поставки. Операції розрахунку за поставлений товар проводяться в доларах США. Оплата будь-якого мита та податків, що стосуються імпорту в Україні, лежить на Покупцеві. Вартість товару і умови поставки окреслюються у відповідності з торговою формулою EXW IZMIR у відповідності з «Incoterms 2010» згідно домовленостей. У вартість товару входить: тара, в якій поставляється товар, вартість сертифікату, митні і брокерські послуги в країні Продавця, а також завантажувальні роботи.

Згідно з п. 3.1 Контракту покупець оплачує товар на умовах, вказаних у рахунках-фактурах (інвойсах) кожної окремої поставки.

Для організації транспортування придбаного товару Товариство залучило експедитора, про що в усіх випадках укладало Договір-заявку про надання транспортно-експедиційних послуг із ФОП ОСОБА_1 (№ КТ24-00105 від 30.01.2024; №КТ24-00429 від 26.03.2024; №KT24-00645 від 16.04.2024; №КТ24-00861 від 27.05.2024).

Позивач з метою митного оформлення партії товару подав митному органу електронні митні декларації № 24UA55U9, №2 4UA20U4, № 24UA04U8, № 24UA00U7, в якій визначив митну вартість товару, що імпортується, за основним методом - за ціною договору (контракту).

Позивач разом з вказаними вище митними деклараціями надав до митного контролю зазначені у графі 44 митної декларації документи:

Пакувальні листи (Packing list) б/н від 24.01.2024, від 20.03.2024, від 17.04.2024 та від 22.05.2024;

Рахунки-фактури (iнвойс) (Commercial invoice) № UN0023 від 24.01.2024; № UN0072 від 20.03.2024, № UN0106 від 17.04.2024; та № UN0137 від 22.05.2024

Автотранспортні накладні (Road consignment note) №025011 від 24.01.2024, б/н від 21.03.2024, від 19.04.2024 та №310997 від 24.05.2024;

Сертифікати про походження товару (Certificate of origin) №A 1785685 від 25.01.2024, №Z 0986730 від 20.03.2024 та № A1795083 від 18.04.2024, №A1560922 від 23.05.2024;

Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) №UA408050/2024/005218 від 22.04.2024;

Банківські платіжні документи, які стосуються товару №231207/002379616 від 07.12.2023, №240202/002425881 від 02.02.2024 та №240416/002488236 від 16.04.2024; №240129/002421340 від 29.01.2024 та №240322/002467488 від 22.03.2024;

Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № КТ24-00105 від 30.01.2024, № КТ24-00429 від 26.03.2024, № KT24-00645 від 23.04.2024 та № KT 24-00861 27.05.2024.

Документи, що підтверджують вартість перевезення товару;

Прейскуранти (прайс-лист) виробника товару;

Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 28.09.2020;

Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №2 від 20.10.2020;

Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №3 від 24.07.2023 Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №25/08/2020 від 25.08.2020;

Договір про надання послуг митного брокера № 3 від 29.09.2014;

Договори (контракти) про перевезення № КТ24-00105 від 22.01.2024, та № КТ24-00429 від 18.03.2024;

документи б/н від 29.01.2024;

накладні від 01.02.2024;

судове рішення у справі 380/1455/23 від 30.05.2023 та ухвала від 15.09.2023 у справі 380/1455/23.

Відповідачем відмовлено у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення .

В результаті чого, були прийняті митницею рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2024/900090/2 від 02.02.2024, №UA209000/2024/900245/2 від 27.03.2024, №UA209000/2024/900328/2 від 23.04.2024 та № UA209000/2024/900470/2 від 29.05.2024, якими митну вартість товару визначено за методом 2 ґ (стаття 64 Митного кодексу), джерелом інформації для коригування митної вартості слугували МД №UA408020/2024/2464 від 15.01.2024, № UA805020/2024/1186 від 07.02.2024, № UA408020/2024/20427 від 15.04.2024 № UA408020/2024/20427 від 15.04.2024.

У гр. 33 рішення про коригування митної вартості № UA209000/2024/900090/2 від 02.02.2024 митниця висловила наступні зауваження:

відповідно до положень Інкотермс -2020, термін EXW (Ex Works Франко завод (... назва місця) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці. Продавець не відповідає за завантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296, у розділі Б «Складові митної вартості, гривень» зазначаються витрати (складові митної вартості), передбачені частиною десятою статті 58 Кодексу, що не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, підтверджені документально (договорами, рахунками, товаротранспортними накладними, розрахунками на основі транспортних тарифів тощо). Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу). Таким чином складові митної вартості (навантаження, митне очищення для експорту) не підтверджено документально та не піддаються обчисленню;

не подано договір на перевезення з безпосереднім виконавцем послуг перевезення;

відповідно до рахунка-фактури від 24.01.2024 за № UN0023 передбачена передоплата. Проте надані банківські платіжні документи є на меншу суму ніж рахунок-фактура.

У гр. 33 рішення про коригування митної вартості № UA209000/2024/900245/2 від 27.03.2024 митниця висловила наступні зауваження:

відповідно до положень Інкотермс -2020, термін EXW (Ex Works Франко завод (...назва місця) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці. Продавець не відповідає за завантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296, у розділі Б «Складові митної вартості, гривень» зазначаються витрати (складові митної вартості), передбачені частиною десятою статті 58 Кодексу, що не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, підтверджені документально (договорами, рахунками, товаротранспортними накладними, розрахунками на основі транспортних тарифів тощо). Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу). Таким чином складові митної вартості (навантаження, митне очищення для експорту) не підтверджено документально та не піддаються обчисленню;

не подано договір на перевезення з безпосереднім виконавцем послуг перевезення;

відповідно до рахунка-фактури від 20.03.2024 за № UN0072 передбачена передоплата. Проте надані банківські платіжні документи є на меншу суму ніж рахунок-фактура;

В рахунку на оплату транспортних послуг № КТ24-00429 від 26.03.24 вказана лише сума винагороди за транспортно-експедиційні послуги по Україні, а за межами України сума таких послуг не зазначена.

У гр. 33 рішення про коригування митної вартості № UA209000/2024/900328/2 від 23.04.2024 митниця висловила наступні зауваження:

відповідно до положень Інкотермс -2020, термін EXW (Ex Works Франко завод (... назва місця) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці. Продавець не відповідає за завантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296, у розділі Б «Складові митної вартості, гривень» зазначаються витрати (складові митної вартості), передбачені частиною десятою статті 58 Кодексу, що не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, підтверджені документально (договорами, рахунками, товаротранспортними накладними, розрахунками на основі транспортних тарифів тощо). Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу). Таким чином складові митної вартості (навантаження, митне очищення для експорту) не підтверджено документально та не піддаються обчисленню;

не подано договір на перевезення з безпосереднім виконавцем послуг перевезення;

відповідно до рахунка-фактури від 17.04.2024р. за № UN0106 на момент подання мала бути здійсненна передоплата. Проте надані банківські платіжні документи на іншу суму та з посиланням на фактури яких до митного оформлення не подано.

У гр. 33 рішення про коригування митної вартості № UA209000/2024/900470/2 від 29.05.2024 митниця висловила наступні зауваження:

відповідно до положень Інкотермс -2020, термін EXW (Ex Works Франко завод (... назва місця) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці. Продавець не відповідає за завантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296, у розділі Б „Складові митної вартості, гривень зазначаються витрати (складові митної вартості), передбачені частиною десятою статті 58 Кодексу, що не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, підтверджені документально (договорами, рахунками, товаротранспортними накладними, розрахунками на основі транспортних тарифів тощо). Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу). Таким чином складові митної вартості (навантаження, митне очищення для експорту) не підтверджено документально та не піддаються обчисленню;

відповідно до рахунка-фактури від 22.05.2024 за № UN0137 передбачена передоплата у розмірі 70% вартості товару, однак до митного оформлення надано банківський платіжний документ з посиланням на фактуру яку до митного оформлення не подано. А відтак неможлива перевірка відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці послуги, у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують такі відомості.

Позивач, вважаючи протиправними спірні рішення про коригування митної вартості товарів, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до положень пунктів 23, 24 частини першої статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Частинами першою та другою статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Відповідно до частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначено у частині третій статті 53 МК України.

Частиною першою статті 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За змістом частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина друга статті 58 МК України).

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях (постанови, від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 27.03.2020 у справі №540/2605/18, від 25.11.2020 у справі №1.380.2019.001657, від 15.04.2021 у справі №804/14964/15, від 02.05.2024 у справі № 520/22458/23) звертав увагу на те, що обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.

Неподання декларантом документів, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару.

Разом з цим, згідно матеріалів справи, відповідачем здійснювалась процедура письмових консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав та методу для визначення митної вартості товару відповідно до вимог статей 59 і 60 Митного кодексу України.

Дослідивши подані декларантом згідно із частиною другою статті 53 МК України наявні у нього документи, які подавалися із митною декларацією, а також додатково подані документи, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що такі документально підтверджують складові митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а сумніви митного органу щодо заявленої митної вартості є безпідставними.

Разом з цим, як вказано у всіх спірних рішеннях №UA209000/2024/900090/2 від 02.02.2024, №UA209000/2024/900245/2 від 27.03.2024, №UA209000/2024/900328/2 від 23.04.2024 та № UA209000/2024/900470/2 від 29.05.2024, відповідач за результатами опрацювання документів дійшов висновку про відсутність у них всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар на підставі таких тверджень.

Так, відповідач вважав, що згідно наданих документів поставка товару здійснювалась на умовах EXW згідно Incoterms, а отже позивач в повному обсязі несе витрати на транспортування товару, в тому числі щодо навантаження товару та митного очищення для експорту. Проте згідно з наданих документів такі витрати не підтверджені документально та не піддаються обчисленню.

Суд першої інстанції, вірно звернув увагу, що відповідно до пункту шостого частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Однак, такі витрати додаються до митної вартості лише в тому випадку, якщо ці витрати не входять в обсяг фактурної вартості товару (ціни товару, що була фактично сплачена або підлягає сплаті).

Як вбачається з матеріалів справи, продавець та покупець (позивач) 28.09.2020 уклали Додаткову угоду до Контакту, яка є додатком №1 до Контракту, в якій виклали п. 2.1 Контракту в новій редакції. В новій редакції вказаний пункт Контракту передбачає, що «в вартість товару входить: вартість тари в якій поставляється товар і палет, вартість сертифікату, митні і брокерські послуги в країні продавця, а також завантажувальні роботи».

Таким чином, приписи Контракту передбачали, що окремі витрати, пов`язані із навантаженням придбаного товару та його митним очищенням в країні продавця покладені на продавця товару.

Щодо не подання договору перевезення із безпосереднім виконавцем послуг перевезення то слід зазначити таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

В силу вказаних приписів Цивільного кодексу України ФОП ОСОБА_2 виступала в якості експедитора, яка мала право залучати інших осіб до здійснення транспортування товару. Жоден із приписів договорів-заявок не містив обов`язку Експедитора особисто здійснювати перевезення товару.

У Договорі-заявці №КТ24-00105 від 22.01.2024 значиться транспортний засіб із д.н.з. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , що відповідає відомостям про транспортний засіб у автотранспортній CMR №025011 від 24.01.2024;

У Договорі-заявці №КТ24-00429 від 18.03.2024 значиться транспортний засіб із д.н.з. НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , що відповідає відомостям про транспортний засіб у автотранспортній CMR б/н від 21.03.2024;

У Договорі-заявці №KT24-00645 від 16.04.2024 з значиться транспортний засіб із д.н.з. НОМЕР_5 / НОМЕР_6 , що відповідає відомостям про транспортний засіб у автотранспортній CMR б/н від 19.04.2024;

У Договорі-заявці № КТ24-00861 від 21.05.2024 значиться транспортний засіб із д.н.з. НОМЕР_7 / НОМЕР_8 , що відповідає відомостям про транспортний засіб у автотранспортній CMR №310997 від 24.05.2024.

Відтак, наведеним вище спростовуються доводи митного органу щодо не подання позивачем договору перевезення із безпосереднім виконавцем послуг перевезення.

Також митний орган зазначив, що відповідно до рахунку-фактури передбачена передоплата. Проте надані банківські платіжні документи є на меншу суму ніж рахунок-фактура.

З цього приводу, суд першої інстанції правильно відмітив, що в усіх випадках оплата вартості товарів здійснювалась в порядку, визначеному п. 3.1 Контракту, зокрема в проформах-інвойсах сторони визначали розмір передоплати товару та строк здійснення післяоплати товару. В подальшому позивач здійснював передоплату товару на підставі проформи-інвойсу, після чого сторони формували рахунок-фактуру (комерційний інвойс), в якому дублювали ті самі умови та порядок оплати партії товару що й у проформі-інвойсі. Насамкінець, позивач здійснював післяоплату товару.

Тобто, в усіх чотирьох випадках митного оформлення оплата фактурної вартості товару підтверджувалась належним чином сукупністю документів.

Так, для здійснення поставки товару за митною декларацією 24UA55U9 між сторонами Контракту було оформлено проформи-інвойси UNM23-0386 від 06.12.2023 на суму 22 129,56 дол. США та UNM23-0386-2 від 11.12.2023 на суму 1 074,30 дол. США. На основі цих проформ-інвойсів було створено рахунок-фактуру (комерційний інвойс) UN0023 від 24.01.2024 на суму 23 203,86 дол. США (22 129,56 + 1 074,30). 99.2.

Як за проформою-інвойсом UNM23-0386 від 06.12.2023, так і за комерційним інвойсом, позивач повинен був здійснити передоплату на суму 15 386,10 дол. США.

Для здійснення поставки товару за митною декларацією 24UA20U4 між сторонами Контракту було оформлено проформу-інвойс UNM24-0017-49 від 20.03.2024 на суму 35 778,73 дол. США. На основі цієї проформи-інвойсу було створено рахунок-фактуру (комерційний інвойс) № UN0072 від 20.03.2024 на суму 35 778,73 дол. США.

Як за проформою-інвойсом UNM23-0386 від 06.12.2023, так і за комерційним інвойсом, позивач повинен був здійснити передоплату на суму 26 868,36 дол. США та післяоплату на суму 8 910,37 дол. США.

Для здійснення поставки товару за митною декларацією 24UA04U8 між сторонами Контракту було оформлено проформу інвойс UNM24-0029 від 15.02.2024 на суму 13 456,72 дол. США та проформу інвойс UNM24-0062 від 18.03.2024 на суму 9 281,47. На основі цих проформ-інвойсів було створено рахунок-фактуру (комерційний інвойс) № UN0106 на суму 25 436,03 дол. США.

Позивач сплатив на користь продавця згідно з банківської SWIFT-платіжки №240219/002438943 - 9 419,70 дол. США; №240319/002464936 - 6 947,34 дол. США; №240429/002498153 - 7 630,81 дол. США; №240516/002514431 - 1 438,18 дол. США.

Загальна сума усіх проведених платежів згідно із згаданих банківських SWIFT-платіжок становила 25 436,03 дол. США (9 419,70 + 6 947,34 + 7 630,81 + 1 438,18), що відповідає фактурній вартості товару згідно з комерційним інвойсом №UN0106.

Для здійснення поставки товару за митною декларацією 24UA00U7 між сторонами Контракту було оформлено проформу інвойс UNM24-0146 від 15.04.2024 на суму 15 261,34 дол. США. На основі цієї проформи-інвойсу було створено рахунок-фактуру (комерційний інвойс) № UN0137 на суму 15 261,34 дол. США.

Як за проформою-інвойсом UNM23-0386 від 06.12.2023, так за комерційним інвойсом позивач повинен був здійснити передоплату на суму 10 204,84 дол. США та післяоплату на суму 5 056,50 дол. США.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зауважує, що в межах аналізованих рішень митного органу сума фактурної вартості за комерційними інвойсами співпадає з сумою оплати за банківськими платіжними документами.

Відтак, позивач оплатив повну фактурну вартість товару й це підтверджується відповідним банківським документом, які були подані до митного оформлення.

Щодо доводів апелянта про те, що суд не має права досліджувати не подані митному органу проформи-інвойси то слід зазначити, що до митного оформлення були долучені як комерційні інвойси (на підставі яких й здійснювалась поставка товару) так і банківські платіжні доручення з яких можливо встановити, що сума вартості за комерційними інвойсами співпадає з сумою оплати за банківськими платіжними документами.

Разом з цим, у позовній заяві, позивач лише для додаткового підтвердження своїх доводів про повну оплату фактурної вартості товару надав також проформи-інвойси, що в своїй сукупності не змінює обставин встановлених вище.

Крім цього відповідач покликався, як на підставу про відсутність всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, те що в рахунках на оплату транспортних послуг вказана лише сума винагороди за транспортно-експедиційні послуги по Україні, а за межами України сума таких послуг не зазначена.

З цього приводу суд зазначає, що згідно до Рахунку на оплату № КТ24-00429 від 26.03.2024, який був виставлений на підставі Договору-заявки № КТ24-00429 від 18.03.2024, загальна сума витрат на транспортування товару становила 160000 грн.

Згідно до частини першої статті 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, розмір сплати експедиторові встановлювався у рахунках на оплату послуг, про що міститься вказівка у п. 2 договору-заявки.

Таким чином, у Рахунку на оплату № КТ24-00429 від 26.03.2024 встановлювався розмір оплати експедитору за надані ним послуги. Зміст цього рахунку складається з трьох пунктів, які обумовлюють оплату за різні надані послуги, а саме:

послуги перевезення по маршруту: Ізмір, Туреччина - митний перехід Порубне на суму 125 000 грн;

послуги перевезення по маршруту: митний перехід Порубне - Львів, Україна на суму 34 000 грн;

транспортно-експедиційні послуги по території України на суму 1 000 грн;

Таким чином, витрати на транспортування товару за межами митного кордону України, які й становили, зокрема, оплату послуг експедитора складали 125 000 грн, що відповідає задекларованій сумі витрат на транспортування товару.

Відтак, колегія суддів поділяє твердження суду першої інстанції, що в наданому до митного оформлення рахунку на оплату перевезення товару передбачалася вартість послуг експедитора (сума винагороди) за межами України, тому подібне зауваження митниці є безпідставним й не відповідає дійсності.

Разом з цим, при вирішенні спору слід врахувати, що відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Однак, у спірних рішеннях митний орган лише вказав номер та дату митної декларації, на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим.

Відтак, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Крім цього, згідно з оскаржуваних рішень слідує, що підставою для коригування митної вартості товару також слугувала інформація щодо митного оформлення схожих товарів з вищим рівнем митної вартості.

Щодо таких доводів, Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх правових висновках, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

А тому, під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товару подав до митного органу всі необхідні для цього документи, які містять достатні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а також відомості про ціну, яка була сплачена за товар.

Із змісту представлених документів можна чітко та однозначно встановити вартість придбання товару, при цьому наявність будь-яких обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють його вартість, відповідачем не доведено.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, суд апеляційної інстанції поділяє висновок суду першої інстанції, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. При цьому подані документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас підтверджували числові значення митної вартості товару.

Звідси, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена в судовому порядку, а тому спірні рішення відповідача про коригування митної вартості товарів є необґрунтованими та безпідставними, що має наслідком визнання їх протиправними та скасування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої вказаної статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При цьому, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з цим, ч. 6 ст. 134 КАС України визначає, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, відповідно до частини сьомої цієї статті, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником позивача адвокатом Завадою Т.Р. подано клопотання, в якому просить стягнути з бюджетних асигнувань відповідача, понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 15000 грн.

В свою чергу відповідач подав заяву про зменшення заявленої до відшкодування суми витрат на правничу допомогу.

Судом встановлено, що професійна правова допомога позивачу надавалася адвокатом Завадою Т.Р. (свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю від 27.03.2018 серія ЛВ №000922) на підставі договору про надання правової допомоги від 18.01.2023 №511 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 25.01.2023 серії ВС №1182360, які наявні у матеріалах справи.

Вид наданих ТОВ «ФІРМА ТЕХНОПЛАСТ» послуг професійної правової допомоги, їх тривалість та вартість підтверджується актом про надання правової допомоги №03 від 27.01.2025 та рахунком на оплату від 27.01.2025 №03.

Згідно з вказаним актом витрати на правничу допомогу адвоката становлять 15000 грн та включають: підготовка, написання і подача відзиву на апеляційну скаргу 15000 грн.

Загальна кількість робочих годин згідно з вказаним актом становить 5 годин.

Однак на переконання суду апеляційної інстанції, розмір правничої допомоги дещо завищений у співвідношенні до складності справи та обсягу наданих позивачу послуг, оскільки ця справа є незначної складності, представником позивача лише складено та надіслано до суду відзив на апеляційну скаргу.

Більше того апелянтом будь - яких нових доказів в апеляційній скарзі не зазначено та до такої не долучено, що могло б мати наслідком докласти значних зусиль щодо їх спростування.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477- IV від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім цього, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи зазначені обставини справи та перелік, наданих адвокатом для позивача послуг, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для присудження на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн, що відповідає складності справи та обсягу наданих позивачу послуг.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у справі № 380/16649/24 без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Технопласт» () витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 3000 (три тисячі) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар