Справа № 480/2185/25
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
17 квітня 2025 року Справа № 480/2185/25
Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Опімах Л.М., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи "Конотопська виправна колонія (№130)" про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою від 24 березня 2025 року вказану позовну заяву суд залишив без руху, оскільки позивач не додав до позовної заяви документ про сплату судового збору, а також суд визнав неповажними причини пропуску строку звернення до суду, у зв`язку з чим позивачу був наданий строк для усунення недоліків позовної заяви та повідомлено про необхідність усунути зазначені недоліки позовної заяви шляхом надання суду оригіналу документа про сплату судового збору у визначеному розмірі та заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав пропуску строку звернення до суду та надати докази поважності причин його пропуску протягом десяти днів з дня вручення йому копії ухвали.
На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху 09.04.2025 позивач надав суду оригінал документа про сплату судового збору та клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду, в якому, однак, не зазначив підстави пропуску строку звернення до суду та не надав докази поважності причин його пропуску.
Вивчивши зміст поданого клопотання, зміст позовної заяви та дослідивши додані до неї документи, суддя вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу як таку, недоліки якої усунено не в повному обсязі, з огляду на таке.
З огляду на зміст позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості за належні до видачі предмети речового майна, оскільки як на день звільнення зі служби так і на день звернення до суду з цим позовом така компенсація не була виплачена. При цьому він був звільнений з органів Департаменту з питань виконання кримінальних покарань на підставі наказу від 26.09.2023 № 108/ОС-23. Відповідно, з 26.09.2023 позивач знав про порушення його прав та інтересів.
Відповідно до частини 1, 5 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Як на поважну причину пропуску строку звернення до суду позивач вказує введений на території України на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 воєнний стан, а також те, що відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. До 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення з трудовим спором, зокрема про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Так, позивача звільнено зі служби, при цьому відповідач не повідомив його про розмір сум, який належить йому при звільненні. Лише після отримання листа на відповідне звернення від 16.02.2025 позивачу фактично стало відомо про порушення його прав. При цьому наголошує, що строк звернення до суду з цим позовом становить 6 місяців.
Однак, обгрунтування заявника, викладені в клопотанні, суд не вважає обґрунтованими. Так, суд уже надав оцінку доводам заявника щодо введення в Україні воєнного стану в ухвалі про залишення позовної заяви без руху та вказав, що вони не можуть вважатись обґрунтованими та розцінюватись як належна та поважна підстава для поновлення строку звернення до суду, оскільки введення воєнного стану в Україні є загальновідомою обставиною та не потребує доказування, водночас позивач не вказав, які саме обставини у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану перешкоджали йому звернутися до суду в межах місячного строку звернення до суду. У клопотанні про поновлення строку звернення до суду, поданому в порядку усунення недоліків позовної заяви, про такі обставини позивач не зазначає. Крім того, суд не враховує посилання позивача на статтю 233 Кодексу законів про працю України, оскільки ця стаття регулює порядок звернення до суду осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців). При цьому, як зазначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, компенсація за неотримане речове майно не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, оскільки закупівля речового майна здійснюється незалежно від виплати грошового забезпечення і лише при незабезпеченні військовослужбовця речовим майном здійснюється виплата грошової компенсації. Відповідно, у цій категорії справ застосовується строк звернення до суду, визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України. Позивач зазначає, що про порушення своїх прав дізнався з листа відповідача від 16.02.2025, однак таке його твердження спростовується наявними в матеріалах позовної заяви доказами, а саме довідкою про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна від 02.10.2023 № 4, з якою позивач ознайомився особисто 02.10.2023, про що свідчить його підпис у відповідній графі довідки. Позивач вказує, що він не був повідомлений про розмір сум, які йому належать при звільненні, однак у наказі про звільнення зазначено перелік належних йому виплат. Компенсації за належні до видачі предмети речового майна в цьому переліку немає, отже, позивач знав, що така компенсація йому не буде виплачена. Розмір компенсації вказаний у довідці від 02.10.2023 № 4, з довідкою позивач ознайомлений особисто під підпис 02.10.2023. Отже, з дня звільнення зі служби позивач достовірно знав про виплати, належні йому відповідно до наказу Державної установи "Конотопська виправна колонія (№130)" від 26.09.2023 № 108/ОС-23, та про розмір грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, однак з позовом до суду звернувся з пропуском встановленого строку. При цьому суд враховує, що від дня звільнення зі служби до дня звернення до суду з цим позовом пройшло майже півтора року. До того ж доказів на підтвердження того, що існували будь-які обставини, які створили перешкоди та заважали заявнику вчасно звернутися до суду за захистом прав, ним не надано.
Отже, позивач пропустив місячний строк звернення до суду. Причин пропуску строку позивачем не наведено.
У свою чергу, приймаючи рішення щодо наявності або відсутності підстав для поновлення строку суд враховує, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Обставини, вказані позивачем, не є такими, які можна вважати об`єктивно непереборними та такими, що не залежать від волевиявлення особи.
Таким чином, всупереч вимогам ч. 5 ст. 122 КАС України позивач звернувся до суду з позовом здавши його на пошту, 17.03.2025 (дата реєстрації позовної заяви в суді 19.03.2025), тобто після спливу встановленого строку звернення до суду. У свою чергу, обставини, на які позивач вказує як на поважну причину пропуску строку звернення до адміністративного суду, суд визнає необгрунтовними. Будь-якого іншого обґрунтування поважності причин пропуску строку позивач не зазначив.
За змістом ч. 2 ст. 123 КАС України якщо вказані особою підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Оскільки суд не встановив підстав для поновлення строку звернення до суду, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу.
На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 293, 295 КАС України,
У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Конотопська виправна колонія (№130)" про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації і додані до неї документи - повернути позивачу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складення ухвали.

Суддя Л.М. Опімах