Справа № 620/979/22
Суддя: Марія ДУБІНА
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 року Чернігів Справа № 620/979/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом Приватного підприємства «Смолянка Агро» до Голови Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області Малець Сергія Вікторовича про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

11.01.2022 Приватне підприємство (далі ПП) «Смолянка Агро» звернулось до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виконання пункту 2 рішення Олишівської селищної ради Чернігівського район Чернігівської області (далі - Олишівської селищної ради) від 31.08.2020 «Про передачу земельної ділянки в оренду»;

зобов`язати відповідача виконати пункт 2 рішення Олишівської селищної ради від 31.08.2020 «Про передачу земельної ділянки в оренду».

На обґрунтування позовних вимог ПП «Смолянка Агро» зазначає, що Олишівська селищна рада рішенням від 31.08.2020 «Про передачу земельної ділянки в оренду» вирішила передати йому в оренду строком на 20 років земельну ділянку під господарськими будівлями і дворами, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 73, 629, кадастровий номер :01:003/0348 (пункт 1) та пунктом 2 цього рішення визначено селищному голові укласти з ПП «Смолянка Агро» строком на 20 років договір оренди на вказану земельну ділянку, яка розташована в с. Смолянка Куликівського району, Чернігівської області на адміністративній території Олишівської селищної ради, проте голова Олишівської селищної ради відмовляється виконувати це рішення.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Зайця О.В. від 25.05.2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 провадження у справі за позовом ПП «Смолянка Агро» до голови Олишівської селищної ради Малець Сергія Вікторовича про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, закрито.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025 апеляційну скаргу ПП «Смолянка-Агро» задоволено. Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 скасовано. Справу направлено до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 27.02.2025 прийнято до свого провадження справу № 620/979/22 за вищевказаним позовом; ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти заявлених ПП «Смолянка-Агро» позовних вимог, просить відмовити у задоволенні цього позову, з мотивів того, що пункт 2 рішення від 31.08.2020 «Про передачу земельної ділянки в оренду» неможливо виконати, оскільки зазначена земельна ділянка (загальною площею 73,629 га) накладається на інші земельні ділянки, а саме на дорогу, що сполучає с. Смолянку та с. Грабівку (площа накладення становить 0,6404 га); та на земельні ділянки, що належать на праві власності іншим особам, право власності у яких на відповідні земельні ділянки виникло задовго до прийняття рішення Олишівської селищної ради від 31.08.2020 «Про передачу земельної ділянки в оренду», що також встановлено судовими рішеннями у справі № 927/186/22, які набрали законної сили.

Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.

За результатами розгляду клопотання ПП «Смолянка-Агро» Олишівська селищна рада прийняла рішення від 31.08.2020 «Про передачу земельної ділянки в оренду», яким передбачено: 1) передати позивачу в оренду строком на 20 років спірну земельну ділянку під господарськими будівлями і дворами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 2) селищному голові Малець С. В. укласти з позивачем договір оренди землі вказаної земельної ділянки; 3) встановити орендну плату за користування земельною ділянкою в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Після прийняття зазначеного рішення позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозиціями про укладення договору оренди землі (листи від 19.11.2021 № 138, від 29.11.2021 № 145), проте листами від 24.11.2021 № 1435, від 15.12.2021 № 1554 Олишівська селищна рада відмовила в задоволенні вказаних пропозицій, зокрема з посиланням на те, що наданий позивачем проєкт договору не відповідає вимогам законодавства.

Також судом встановлено, що предметом судового розгляду був позов ПП «Смолянка-Агро» про зобов`язання Олишівську селищну раду укласти з позивачем договір оренди земельної ділянки загальною площею 73,629 га, кадастровий номер :01:003:0348, строком на 20 років, для ведення сільськогосподарського виробництва, за результатом якого постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 у справі 927/186/22, яка була залишена без змін постановою Верховного Суду від 19.11.2024, в позові було відмовлено.

ПП «Смолянка-Агро» вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо виконання пункт 2 рішення Олишівської селищної ради від 31.08.2020 «Про передачу земельної ділянки в оренду», звернулось до суду з цим позовом за захистом своїх прав на законних інтересів.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно із статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на звернення до суду та способи судового захисту визначені у статті 5 КАС України, частиною першою якої визначено, що захист прав, свобод або законних інтересів, серед іншого, можливий шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4).

Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення, вчинення чи невчинення тих чи інших дій та перевірити їх відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, як це закріплено у статті 2 та статті 5 КАС України.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Підстави набуття права на землю шляхом передачі земельних ділянок у користування встановлюються нормами Земельного кодексу України, частиною першою статті 122 якого визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Закон України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

За змістом пункту 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР до виключної компетенція сільських, селищних, міських рад належить вирішення виключно на пленарних засіданнях відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Статтею 42 Закону № 280/97-ВР визначено повноваження сільського, селищного, міського голови, пунктами 1 та 16 частини четвертої якої визначено, що, зокрема селищний голова забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради.

Тобто, до повноважень голови селищної ради віднесено укладати від імені територіальної громади, зокрема, договори оренди земельної ділянки.

При цьому, повертаючись до спору, який виник у цій справі, суд зазначає, що судами господарської юрисдикції розглядався позов ПП «Смолянка-Агро» до Олишівської селищної ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) Приватного акціонерного товариства «Київстар», про спонукання до укладення договору оренди земельної ділянки загальною площею 73,629 га, кадастровий номер :01:003:0348, строком на 20 років, для ведення сільськогосподарського виробництва, за результатом вирішення якого постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 у справі № 927/186/22, яка була залишена без змін постановою Верховного Суду від 19.11.2024, в позові було відмовлено

Постанова Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 у справі № 927/186/22, з якою погодився суд касаційної інстанції, мотивована посиланням, зокрема, на положення статті 13 Конституції України, статей 317, 319, 321, 396 Цивільного кодексу України, статей 79, 93 Земельного кодексу України, статей 1, 3, 13 Закону України «Про оренду землі», застосовуючи які, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що наявними в матеріалах справи доказами, зокрема висновком судової земельно-технічної експертизи від 01.03.2024 № 2845/23-24 підтверджується як факт накладання спірної земельної ділянки (загальною площею 73,629 га) на дорогу, що сполучає с. Смолянку та с. Грабівку (площа накладення становить 0,6404 га), так і факти спірної земельної ділянки накладання на земельні ділянки, що належать на праві власності третій особі-1 (площа накладення становить 0,2942 га) та третій особі-2 (площа накладення становить 0,25 га), а також на земельну ділянку, яка перебуває в користуванні третьої особи-3 на умовах оренди (площа накладення становить 0,25 га), причому право власності та право оренди на відповідні земельні ділянки в третіх осіб виникло задовго до прийняття рішення Олишівської селищної ради від 31.08.2020 «Про передачу земельної ділянки в оренду», що фактично унеможливлює виконання Радою зазначеного рішення та передачу Підприємству в оренду спірної земельної ділянки, оскільки, по-перше, за змістом положень Земельного кодексу України надання земельної ділянки в користування одній особі за наявності в іншої особи чинного права користування можливе лише після припинення права такого користування останньою у встановленому порядку, проте матеріали справи не містять доказів припинення права користування ПрАТ «Київстар» земельною ділянкою площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:003:0045, а по-друге, за змістом положень чинного законодавства саме власнику належить право розпоряджання своїм майном, а відтак відповідач не мав права на передачу в оренду земельних ділянок, які на праві власності належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Так, згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Загальноприйнято вважати, що преюдиційність (лат. praejudicialis - те, що стосується попереднього судового рішення це можливість прийняття судом як беззаперечними обставин (юридичних фактів), що були встановленні іншим судом в іншій справі та містяться у мотивувальній частині рішення, яке набрало законної сили. У такій попередній справі повинні брати участь ті ж самі сторони або їх правонаступники.

Преюдиційність безпосередньо пов`язана з презумпцією істинності судового рішення, конституційною нормою про обов`язковість судового рішення (частина друга статті 129 Основного закону України), а також такими складовими верховенства права як принцип правової визначеності, легітимних очікувань, процесуальної економії, а також заборони зловживати процесуальними правами.

Таким чином, суд зазначає, що преюдиція - це обов`язковість обставин, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені обставини не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, за змістом частини четвертої статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, у якому відповідні обставини зазначені як установлені. Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 КАС України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Преюдиційні обставини - це обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Таким чином, встановлені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 у справі № 927/186/22 обставини, свідчать про неможливість голови Олищівської селищної ради виконати пункт 2 рішення Олишівської селищної ради від 31.08.2020 «Про передачу земельної ділянки в оренду» та укласти з позивачем договір оренди земельної ділянки загальною площею 73,629 га, кадастровий номер :01:003:0348, строком на 20 років, для ведення сільськогосподарського виробництва, оскільки голова Олищівської селищної ради пов`язаний спеціально-дозвільним типом правової поведінки, визначеним у статті 19 Конституції України, яке вжите законодавцем у формулюваннях «на підставі», що означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; «у межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; «у спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

При цьому, суд зазначає, що протиправною бездіяльністю є зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, що на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта належать до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Тобто у спорі, який виник у цій справі, суд не може визнати оспорювану позивачем бездіяльність протиправною, оскільки вона відповідає критеріям, визначеним у статті 2 КАС України та статті 19 Конституції України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено, що його бездіяльність не є протиправною, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать вимогам закону та не відповідають обставинам справи, що підтверджується належними та допустимими доказами та у задоволенні позову необхідно відмовити.

Підстави для розподілу судового збору відсутні.

Керуючись статтями 2, 139, 227, 241-243, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Приватного підприємства «Смолянка Агро» до Голови Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області Малець Сергія Вікторовича про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Марія ДУБІНА