Справа № 260/1226/25
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2025 рокум. Ужгород№ 260/1226/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі судді Дору Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач-1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач-2), в якому просить:

1.Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11 серпня 2023 року № 84 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

2.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 04 серпня 2023 року із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 21.07.1983 25.04.1986: з 10.04.1989 по 22.01.1990: з 23.01.1990 по 06.02.1990: з 07.02.1990 по 03.10.1991 з 20.11.1991 по 31.12.1998 роки і а період робот и в Обласному Будинку Дитини з 01.07.2000 по 30.09.2000 відповідно до записів дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.10.1986 року та прийняти рішення про призначення пенсії за віком.

3.Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121. пл.Соборна. буд.З м.Слов`янськ. Донецької області код СДРПОУ 13486010) судові витрати у розмірі 1211.20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.) сплаченого судовою збору.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 04 серпня 2023 року позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до статті 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надала відповідні документи для підтвердження стажу роботи.

Рішенням Головною управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №84 від 11.08.2023 року прийнятому за принципом екстериторіальності, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відмовою зарахувати до страхового стажу періоди роботи: з 21.07.1983 по 25.04.1986, з 10.04.1989 по 22.01.1990, з 23.01.1990 по 06.02.1990, з 07.02.1990 по 03.10.1991, з 20.11 1991 по 31.12.1998 на підставі дубліката трудової книжки НОМЕР_1 від 04.10.1986 року посилаючись на те, що дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.10.1986 року засвідчений печаткою «Для пакетів».

Також не враховано до страхового стажу період роботи з 01.07.2000 по 30.09.2000 на підприємстві «Обласний будинок дитини» у зв`язку з відсутністю індивідуальних відомостей про застраховану особу.

Позивач зазначає, що належну їй трудову книжку було втрачено власником підприємства на якому вона працювала - ОРС №7 «Главукрнефтегазстрой», перший запис у трудовій книжці у графі 1 розділу «Відомості про роботу» внесено 21 липня 1983 року, запис внесено на підставі наказу №35 від 20 липня 1983 року. При звільненні з роботи на даному підприємстві - 25.04.1986 року мені було видано іншу трудову книжку із написом в правому верхньому кутку першої сторінки «Дублікат» із датою заповнення 04.10.1986 року, зазначені записи засвідчено печаткою цього підприємства.

Відповідно до пунктів 5.1-5.3 Інструкції №58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки.

Наведене свідчить про те, що при заповненні як трудової книжки, так і дублікату трудової книжки, на першій сторінці в графі «дата заповнення» проставляється дата заповнення, актуальна саме на день заповнення відповідно трудової книжки або дубліката, оскільки після заповнення титульного аркуша трудової книжки записи в ній засвідчуються підписом особи, відповідальної за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому заповнювалась трудова книжка.

Таким чином, у зв`язку із втратою належної позивачу трудової книжки роботодавцем було виготовлено дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.10.1986 року до якого внесено відомості про дату прийняття на роботу, оскільки до поступлення на роботу на дане підприємство у позивача трудової книжки не було. Записи, зроблені у дублікаті трудової книжки в частині періодів роботи вчинено коректно, а з їх змісту можливо встановити відомості про місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчих документів, на підставі яких зроблені відповідні записи.

Позивачка вважає вказане рішення протиправними, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 01 квітня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача-2 та продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Разом з тим, відповідачем-2 відзиву у встановлений строк не подано.

07 березня 2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-1 заперечує проти заявлених позовних вимог та вказує, що у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, який необхідний позивачці для призначення пенсії Головним управлінням в Донецькій області прийнято рішення за № 84 від 11.08.2023 року про відмову у призначенні пенсії. До страхового стажу позивачці не зараховано періоди роботи: з 21.07.1983 по 25.04.1986, з 10.04.1989 по 22.01.1990, з 23.01.1990 по 06.02.1990, з 07.02.1990 по 03.10.1991, з 20.11.1991 по 31.12.1998, оскільки дублікат трудової книжки НОМЕР_1 від 04.10.1986 засвідчений печаткою "Для пакетів"; та з 01.07.2000 по 30.09.2000 по підприємству "Обласний будинок дитини" у зв`язку з відсутністю індивідуальних відомостей про застраховану особу.

Згідно з частини 2 статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Пунктами 1,2 постанови КМУ №637 від 12.08.1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Водночас, на виконання Указу Президента України від 04.05.1998р. №401 та постанови КМУ від 04.06.1998 №794 (далі постанова №794), від 08.06.1998 № 832 персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджувався протягом 1998-2000 років.

Починаючи з 01.07.2000 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку (згідно п.З постанови 794).

З урахуванням зазначених норм, персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим. Страховий стаж обчислюється в місяцях.

Окрім цього, відповідач-1 вказує, що відповідно до пп. 2.11-2.12 Інструкції №58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

З огляду на вищезазначене вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, було прийнято правомірне рішення № 84 від 11.08.2023 року про відмову у призначенні пенсії позивачці відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив наступне.

Як зазначає позивачка та підтверджує відповідач, що 04.08.2023 позивачка звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До заяви позивачка додала ряд документів.

Рішенням № 84 від 11.08.2023 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки страховий стаж позивачки становить 14 років 00 місяців 29 днів при необхідному не менше 30 років.

До страхового стажу позивачки пенсійний орган не зарахував періоди роботи:

- з 21.07.1983 по 25.04.1986, з 10.04.1989 по 22.01.1990, з 23.01.1990 по 06.02.1990, з 07.02.1990 по 03.10.1991, з 20.11 1991 по 31.12.1998, оскільки дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.10.1986 року засвідчений печаткою «Для пакетів».

- з 01.07.2000 по 30.09.2000 по підприємству "Обласний будинок дитини" у зв`язку з відсутністю індивідуальних відомостей про застраховану особу.

Вважаючи протиправним рішення відповідача щодо відмови у призначені пенсії за віком, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах предмету позову та заявлених позовних вимог, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі Порядок № 22-1).

Так, пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

За приписами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Судом встановлено, що підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за віком став висновок про відсутність у позивачки достатнього страхового стажу, а саме 30 років. У рішенні про відмову у призначенні пенсії № 84 від 11.08.2023 зокрема зазначено, що до страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи з 20.12.1984 по 30.01.1991, оскільки запис про роботу до дублікату трудової книжки занесено несвоєчасно, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме дата заповнення дублікату трудової книжки 08.09.2005, а перший запис про роботу 20.12.1984. Даний період роботи зарахований до трудового стажу особи згідно акту перевірки довідки про заробітну плату з 15.04.1985 по 15.04.1989.

Перевіряючи доводи відповідача в цій частині суд враховує, що згідно із ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 цієї Інструкції також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Як зазначено в пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд зазначає, що дублікат трудової книжки позивачки від 04.10.1986 НОМЕР_1 видано ОРС №7 «Главукрнефтегазстрой», що підтверджується відповідною печаткою товариства.

У дублікаті трудової книжки містяться відповідні записи про трудову діяльність позивачки, зокрема спірні періоди: з 21.07.1983 по 25.04.1986, з 10.04.1989 по 22.01.1990, з 23.01.1990 по 06.02.1990, з 07.02.1990 по 03.10.1991, з 20.11 1991 по 31.12.1998, з 04.10.1986 та з 01.07.2000 по 30.09.2000.

На час видачі дубліката трудової книжки діяла Інструкція № 58, розділом 5 якої визначався порядок видачі та оформлення дубліката трудової книжки.

Відповідно до пунктів 5.1-5.5 Інструкції № 58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т.інш.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї). При цьому на першій сторінці трудової книжки, що стала непридатною, робиться надпис "Замість видано дублікат", а книжка повертається її власнику. При працевлаштуванні на нове місце роботи працівник зобов`язаний пред`явити дублікат трудової книжки.

Досліджуючи матеріали справи, суд доходить висновку, що записи у дублікаті трудової книжки позивачки викладені з достатньою повнотою та чіткістю, з покликанням на номери та дати кадрових наказів, у дублікаті трудової книжки проставлена печатка підприємства.

Разом з тим, відповідачем-2 не зараховано періоди роботи з 21.07.1983 по 25.04.1986, з 10.04.1989 по 22.01.1990, з 23.01.1990 по 06.02.1990, з 07.02.1990 по 03.10.1991, з 20.11 1991 по 31.12.1998, оскільки дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.10.1986 року засвідчений печаткою «Для пакетів». Разом з тим, судом встановлено, що вказана печатка хоч і містить найменування «для пакетів», проте така належить ОРС №7 «Главукрнефтегазстрой», зокрема містить найменування підприємства та, відповідно, проставлена саме роботодавцем позивачки - ОРС №7 «Главукрнефтегазстрой».

Суд зауважує, що підставою для перерахунку пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач-2 виносячи оскаржуване рішення не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці (постанова Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а).

Суд вказує, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСШІ у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" та у справах "Ґаші проти Хорватії", "Трго проти Хорватії").

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Відтак, за обставин наявності у позивачки дублікату трудової книжки, суд вважає, що відповідач обрав упереджений підхід при розгляді заяви позивачки про призначення пенсії за віком, не скористався наданим йому повноваженням щодо витребування додаткових документів для всебічного і повного дослідження питання про наявність необхідного стажу для призначення пенсії, а відтак протиправно відмовив у зарахуванні позивачці страхового стажу роботи.

Отже, на думку суду, наявні у дублікаті трудової книжки позивачки записи є достатніми та належними, які дійсно підтверджують трудову діяльність позивачки у спірний періоди з 21.07.1983 по 25.04.1986, з 10.04.1989 по 22.01.1990, з 23.01.1990 по 06.02.1990, з 07.02.1990 по 03.10.1991, з 20.11 1991 по 31.12.1998, а тому підлягають зарахуванню до її страхового стажу з метою призначення пенсії за віком.

Що стосується незарахування періоду роботи з 01.07.2000 по 30.09.2000 на підприємстві «Обласний будинок дитини» у зв`язку з відсутністю індивідуальних відомостей про застраховану особу, то суд зазначає таке.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового чи пільгового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Крім того, при вирішенні спору суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 (справа №208/6680/16-а), від 20.03.2019 (справа №688/947/17), від 30.09.2019 (справа №316/1392/16-а), від 23 березня 2020 року у справі №535/1031/16-а, відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.08.2023 №84 позивачці не зараховано періоди роботи з 01.07.2000 по 30.09.2000 на підприємстві «Обласний будинок дитини» у зв`язку з відсутністю індивідуальних відомостей про застраховану особу.

Разом із тим, згідно із записами у трудовій книжці позивачки НОМЕР_1 позивачка у період з 20.11.1991 по 18.05.2010 працювала на підприємстві «Обласний будинок дитини». Вказані записи містять всі необхідні відомості, зокрема: про установу, дату прийняття позивача на роботу, дані про звільнення; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Суд зауважує, що всі записи у трудовій книжці позивачки щодо спірних періодів записані без виправлень, скріплені підписами та відповідними печатками.

Отже, спірний період з 01.07.2000 по 30.09.2000 роботи на підприємстві «Обласний будинок дитини» підтверджується записами у трудовій книжці позивачки.

Виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

З огляду на це, враховуючи наявні записи у трудовій книжці, що підтверджують зайнятість позивача у період з 01.07.2000 по 30.09.2000 на підприємстві «Обласний будинок дитини», а також наявність відомостей у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру, суд вважає, що наявні підстави для врахування вказаного періоду роботи до страхового стажу.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що рішення за результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком є таким, що прийняте необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, та непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення.

Пенсійним законодавством визначено, що призначення пенсії та підготовка документів до її виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України, а тому останні мають виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням наведеного та дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №84 від 11.08.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки періоди роботи з 21.07.1983 25.04.1986: з 10.04.1989 по 22.01.1990: з 23.01.1990 по 06.02.1990: з 07.02.1990 по 03.10.1991 з 20.11.1991 по 31.12.1998, з 01.07.2000 по 30.09.2000 та повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком, враховуючи висновки суду за результатами розгляду даної справи.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи відповідачем не було наведено належними доказами правомірності відмови у призначенні пенсії позивачу, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень частини 1 статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, пл.Народна, буд.4, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, Донецька область, м.Слов`янськ, пл.Соборна, буд.3, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №84 від 11.08.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 21.07.1983 25.04.1986; з 10.04.1989 по 22.01.1990; з 23.01.1990 по 06.02.1990; з 07.02.1990 по 03.10.1991; з 20.11.1991 по 31.12.1998, з 01.07.2000 по 30.09.2000.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з урахуванням висновків суду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.08.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяЮ.Ю.Дору