Справа № 440/13997/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 р. Справа № 440/13997/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2025, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, повний текст складено 04.02.25 по справі № 440/13997/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, тобто з 25.10.2023.

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.10.2023 з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 31.10.2023 №37 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.06.2024 №37. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 25.07.1995 по 19.12.1995 та перерахувати і виплати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25.10.2023, з урахуванням проведених виплат. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. З урахуванням зазначених норм персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим і при підтвердженні страхового стажу, зокрема в період з 01.07.2000 по 31.12.2003 за даними трудової книжки, потрібно звіряти такі дані з відомостями персоніфікованого обліку. За відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу в період з липня 2000 року до січня 2004 року, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки, проведеної, в тому числі, за заявою власника трудової книжки. Згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивача становить 19 років 07 місяців 07 днів. До загального страхового стажу згідно із записів 14-15 трудової книжки НОМЕР_1 від 05.12.1979 не зараховано: - період роботи на підприємстві Лохвицьке ПП «Побутсервіс» з 25.07.1995 по 19.12.1995, оскільки є виправлення в даті прийому на роботу та в даті підстави звільнення з роботи, що не відповідає вимогам пунктів 2.6 - 2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993. Також зазначає, що рішення № 37 від 21.06.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, є правомірним.

Також, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/13997/24 від 04 лютого 2025 року та прийняти нове рішення, відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25 жовтня 2023 року звернулась з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області. За результатом розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області 31 жовтня 2023 року прийнято рішення №37 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області рішення про відмову в призначенні пенсії № 37 від 31 жовтня 2023 року не приймало, заяву від 25 жовтня 2023 року про призначення пенсії по суті не розглядало. Також, зазначає, що 14 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. За результатом розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 21 червня 2024 року прийнято рішення № 37 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області рішення про відмову в призначенні пенсії № 37 від 21 червня 2024 року не приймало, заяву від 14 червня 2024 року про призначення пенсії по суті не розглядало. 09 серпня 2024 року позивачка звернулась з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. За результатом розгляду заяви про призначення пенсії та доданих до неї документів встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 20 років 5 місяців, 7 днів та рішенням № 37 від 16 серпня 2024 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 14 червня 2024 року. Зазначає, що повторно з заявою про призначення пенсії та необхідними для її призначення документами, ОСОБА_1 звернулася більше ніж через три місяці з дня коли набула права на призначення пенсії за віком, чим порушила строк, передбачений Порядком № 22-1, - відсутні правові підстави для призначення пенсії Позивачу з 25 жовтня 2023 року.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/13997/24 від 04 лютого 2025 року залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відмовити.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т. ч. копії апеляційних скарг.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши в межах апеляційних скарг рішення суду першої інстанції , доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.10.2023 звернулась з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

За результатом розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області 31.10.2023 прийнято рішення № 37 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Приймаючи вищевказане рішення пенсійний орган виходив з того, що страховий стаж особи становить 19 років 07 місяців 09 днів. За доданими документами до страхового стажу не врахований період роботи з 25.07.1995 по 19.12.1995 відповідно до записів № 14-15 трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки наявне виправлення в даті запису на прийняття та даті наказу на звільнення; період навчання відповідно до наданого диплому НОМЕР_2 , оскільки період навчання перетинається з періодами роботи.

14.06.2024 ОСОБА_1 , звернулась з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатом розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 21.06.2024 прийнято рішення № 37 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Приймаючи вищевказане рішення пенсійний орган виходив з того, що страховий стаж особи становить 19 років 07 місяців 09 днів. За доданими документами до страхового стажу не врахований період роботи з 25.07.1995 по 19.12.1995 трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки наявне виправлення в даті запису на прийняття та даті наказу на звільнення.

09.08.2024 ОСОБА_1 звернулась з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

За результатом розгляду заяви про призначення пенсії та доданих до неї документів встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 20 років 5 місяців 7 днів та рішенням №37 від 16.08.2024 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 14.06.2024.

06.09.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою щодо обчислення стажу та перегляду строків призначення пенсії.

Листом від 04.10.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомило позивача, що починаючи з 01.01.2004 страховий стаж розраховується автоматично за даними звітів страхувальників і відображається в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 09.06.2020 зверталися через вебпортал Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви від 09.06.2020 надано, зокрема документи: трудова книжка № НОМЕР_3 від 05.12.1979, диплом НОМЕР_2 від 29.06.1983, свідоцтво про народження дитини НОМЕР_4 від 07.09.1984, свідоцтво про народження дитини НОМЕР_5 від 06.07.1985, довідка Управління соціального захисту населення №963 від 16.11.2009 про догляд за інвалідом 1 групи, довідка Управління соціального захисту населення № (без номера) від 10.06.2020 про період перебування на обліку. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 774 від 11.06.2020 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідно страхового стажу. Ваш страховий стаж склав 19 років 07 місяців 09 днів. Повторно про призначення пенсії за віком звертались 25.10.2023, 14.06.2024. Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №37 від 31.10.2023 та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №37 від 21.06.2024 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, страховий стаж склав 19 років 07 місяців 09 днів. На момент розгляду заяв в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж за період з 01.01.2009 по 15.11.2009 відсутній. На підставі проведеної перевірки, до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ОК-5) було внесено коригуючі відомості про страховий стаж з 01.01.2009 по 28.10.2009. На підставі поданої заяви від 09.08.2024 та наданих відомостей про страховий стаж пенсійним органом призначено пенсію за віком з 14.06.2024, оскільки заяву з додатковими документами про стаж надано після спливу 3-місячного терміну, коли набули право на призначення пенсії за віком.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Частково задовольняючи вимоги , суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 31.10.2023 №37 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.06.2024 №37, які підлягають скасуванню.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 25.07.1995 по 19.12.1995 та перерахувати і виплати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25.10.2023, з урахуванням проведених виплат.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, тобто з 25.10.2023, суд першої інстанції виходив з того, що саме рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 31.10.2023 №37 та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.06.2024 №37 порушено право позивача на призначення пенсії.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в подальшому виплачувати пенсію задоволенню не підлягають, оскільки суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційних скарг вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

За правилами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) "Про пенсійне забезпечення" та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно із частиною першою статті 26 Закону 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в сстатті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (в подальшому - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктами 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 :

25.07.1995 позивачка прийнята на посаду головного бухгалтера ЛПП «Побутсервіс» на підставі наказу № 2 від 25.07.1995.

19.12.1995 позивачка звільнена за власним бажанням відповідно до наказу № 4 від 19.12.1995.

Приймаючи рішення № 37 від 31.10.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виходило з того, що страховий стаж особи становить 19 років 07 місяців 09 днів. За доданими документами до страхового стажу не врахований період роботи з 25.07.1995 по 19.12.1995 відповідно до записів № 14-15 трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки наявне виправлення в даті запису на прийняття та даті наказу на звільнення; період навчання відповідно до наданого диплому НОМЕР_2 , оскільки період навчання перетинається з періодами роботи.

Приймаючи рішення № 37 від 21.06.2024 Головне управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області виходило з того, що страховий стаж особи становить 19 років 07 місяців 09 днів. За доданими документами до страхового стажу не врахований період роботи з 25.07.1995 по 19.12.1995 трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки наявне виправлення в даті запису на прийняття та даті наказу на звільнення.

У спірний період роботи позивачки порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

За змістом пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

В силу приписів чинного законодавства заповнення трудової книжки працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.

Крім того, суд зауважує, що згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами Пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

На працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства (висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17).

Наведене додатково підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Колегія суддів звертає увагу, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Позивачка як громадянка України, стаж якого підтверджений трудовою книжкою, що є основним документом, який підтверджує трудовий стаж, має право на відповідний соціальний захист з боку держави. При цьому держава в особі своїх органів не може відмовляти у виконанні своїх позитивних зобов`язань, в даному випадку у наданні соціального захисту, з формальних підстав.

Згідно з пп. 2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за № 40/26485, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Також, згідно з пунктом 4.2 розділу IV в редакції Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, серед іншого, уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Згідно зі ст.101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Згідно із ч.3 ст.44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Таким чином, законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.

Отже у випадку, якщо поданих позивачкою документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивачки, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачці надати виправлену довідку.

Такі висновки узгоджуються з правою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, відповідно до якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідачами жодних належних доказів на підтвердження правомірності власних дій (рішень), які є предметом оскарження, надано не було.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 31.10.2023 №37 та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.06.2024 №37, які підлягають скасуванню.

Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивачки, колегія суддів враховує, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

Оскільки після винесення спірних рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 31.10.2023 №37 та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.06.2024 №37, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області призначено пенсію позивачці з 14.06.2024 та не враховано до стажу період роботи з 25.07.1995 по 19.12.1995, а також беручи до уваги те, що позивачка знаходиться на обліку у Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивачки буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 25.07.1995 по 19.12.1995 та перерахувати і виплатити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням проведених виплат.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачкою на момент первинного подання заяви про призначення пенсії було дотримано всі умови для призначення такої пенсії, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25.10.2023.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційних скарг відповідачів, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в оскаржуваній відповідачами частині. Наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 по справі № 440/13997/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий