Справа № 620/16910/23
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 року Чернігів Справа № 620/16910/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ткаченко О.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 357422 від 12.04.2023 в сумі 17000,00 грн відносно Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Вимоги обґрунтовує тим, що спірною постановою відповідач застосував до позивача штраф за відсутність у водія на момент перевірки товарно-транспортної накладної або іншого документу на вантаж, картки водія та роздруківки даних роботи тахографа, що зафіксовано актом № 352766 від 14.02.2023 Вказав, що Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області порушено вимоги п.п. 26-27 Порядку №1567 і позбавлено можливості ОСОБА_1 взяти участь у розгляді скарги, що є критерієм перевірки правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Тобто позивач не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у встановлений чинним законодавством спосіб, він не отримував рекомендований лист із повідомленням. Наведені обставини позбавили його права скористатись послугами правничої допомоги. З огляду на процедурні порушення прийняття оскаржуваної постанови та фактично відсутність доказів порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, про які зазначає відповідач, постанова № 357422 від 12.04.2023 є протиправною та підлягає скасуванню Крім того, вказане порушення є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Ухвалою суду від 20.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача подав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити, зазначивши, що під час перевірки водієм були надані посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Інших документів, зокрема, товарно-транспортної накладної або іншого документу на вантаж, картки водія та роздруківки даних роботи тахографа у водія не було. У зв`язку з чим головним спеціалістом Відділу було складено Акт додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 14.02.2023 року №352766 на власника транспортного засобу ОСОБА_2 , який відповідно до пункту 21 Порядку 1567, складається в одному примірнику. 12.04.2023 року до приміщення територіального органу Укртрансбезпеки з`явився представник ОСОБА_2 , адвокат Прокоф`єв Богдан Іванович із заявою про перенесення розгляду справи по акту 352766 від 14.02.2023 на іншу дату у зв`язку з перебуванням в судовому засіданні.

Одночасно, 12.04.2023 представником Лось О.В. було подано письмові пояснення з приводу того, що 14.02.2023 перевезення вантажу здійснювалося не Лось О.В., а ФОП ОСОБА_1 , доказами чого стали додані до письмових пояснень копії договорів позички транспортного засобу, договору перевезення вантажу автомобільним транспортом та копія ТТН від 14.02.2023. 10.03.2023 до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області звернувся адвокат Прокоф`єв Б.І. із заявою на ознайомлення з матеріалами справи по акту №349320 від 31.01.2023, надавши копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 19.05.2017 та копією ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 10.03.2023.

Згідно наданих адвокатом документів ФОП ОСОБА_1 уповноважив адвоката Прокоф`єва Богдана Івановича на представництво у Відділі державного нагляду (контролю) у Чернігівській області. Адвокат Прокоф`єв Б.І. про час та місце розгляду справи 12.04.2023 по акту №352766 від 14.02.2023 був повідомлений з одночасним поясненням того, що розгляд справи перенесено бути не може, так як закінчується термін розгляду справи, а саме - два місяці з дня виявлення порушення.

Проаналізувавши надані представником позивача письмові пояснення з копіями договорів та ТТН від 14.02.2023, керівник територіального органу Укртрансбезпеки правильно визначив, що саме позивач є перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», і, відповідно, Положення про робочий час і час відпочинку водіїв згідно пункту 1.4 поширювало свою дію на дане перевезення, а тому позивач був зобов`язаний дотримуватись його вимог.

При винесенні постанови про застосування адміністративно- господарського штрафу 12.04.2023 керівник територіального органу Укртрансбезпеки керувався також і тим, що у постанові від 22.05.2020 у справі №825/2328/16 Верховний Суд зазначив, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути ' підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Отже, при винесенні постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 12.04.2023 №357422 відносно позивача були чітко дотримані вимоги чинного законодавства.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ ATEGO, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 65-66).

Відповідно до договору позички транспортного засобу від 05.01.2023 ОСОБА_2 (позичкодавець) передав ФОП ОСОБА_1 (користувач) у безоплатне тимчасове користування автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель ATEGO, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Транспортний засіб передається в користування строком на два (2) місяці з 05.01.2023 по 05.03.2023 з метою здійснення підприємницької діяльності користувача (а.с. 67).

Надання послуг ФОП ОСОБА_1 (перевізник) з перевезення вантажу ФОП ОСОБА_3 (замовник), підтверджується укладеним договором перевезення вантажу автомобільним транспортом від 13.02.2023 (а.с. 68).

Відповідно до товарно-транспортної накладної від 14.02.2023 № ЦБ-00000311 належним ОСОБА_2 автомобілем здійснювалось перевезення вантажу (автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_1 ; замовник ФОП ОСОБА_3 ; вантажовідправник ФОП ОСОБА_1 ; вантажоодержувач ФОП ОСОБА_3 ) (а.с. 70).

На підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок, направлення на перевірку від 09.02.2023 №004367 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області проведено рейдову перевірку належного ОСОБА_2 транспортного засобу, який перебував у користуванні позивача (а.с. 56, 57, 49. 50).

Під час перевірки водієм державному інспектору надані посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 51-52). Інших документів, зокрема, товарно-транспортної накладної або іншого документу на вантаж, картки водія та роздруківки даних роботи тахографа у водія не було.

Тому державним інспектором складено акт 14.02.2023 №352766 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом на власника транспортного засобу ОСОБА_2 , у якому зазначено про порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яку передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 вказаного Закону. Водій ОСОБА_4 з актом ознайомився, про що свідчать зазначені ним пояснення «Не видали документи на вантаж, чіп-картки немає» та особистий підпис (а.с. 53).

Відповідно до пункту 21 Порядку 1567 акт 14.02.2023 №352766 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складено в одному примірнику.

27.02.2023 Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області на адресу ОСОБА_2 направлено повідомлення про розгляд справи про правопорушення законодавства про автомобільний транспорт із зазначенням часу 22.03.2023 з 10 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. і місця розгляду справи. Додатком до повідомлення надіслана копія акта № 352766 від 14.02.2023 (а.с. 54).

Повідомлення про розгляд справи ОСОБА_2 не отримав за закінченням терміну зберігання, у зв`язку з чим йому повторно надіслано повідомлення про час та місце розгляду справи 12.04.2023 з 10 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. і місця розгляду справи. Додатком до повідомлення надіслана копія акта № 352766 від 14.02.2023 (а.с. 55, 56, 57).

Дане повідомлення ОСОБА_2 отримав 11.04.2023, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення (а.с. 58).

12.04.2023 до приміщення територіального органу Укртрансбезпеки з`явився представник ОСОБА_2 , адвокат Прокоф`єв Богдан Іванович із заявою про перенесення розгляду справи по акту № 352766 від 14.02.2023 на іншу дату у зв`язку з перебуванням в судовому засіданні (а.с. 59, 60).

Одночасно, 12.04.2023 представником Лось О.В. подано письмові пояснення з приводу того, що 14.02.2023 перевезення вантажу здійснювалося не ОСОБА_2 , а ФОП ОСОБА_1 , доказами чого стали додані до письмових пояснень копії договорів позички транспортного засобу, договору перевезення вантажу автомобільним транспортом та копія ТТН від 14.02.2023 № ЦБ-00000311 (а.с. 64-70).

Розглянувши пояснення представника позивача та проаналізувавши зазначені в акті № 352766 від 14.02.2023 порушення, Відділом державного нагляду (контролю) у Чернігівській області винесено постанову від 12.04.2023 № 357422 про застосування адміністративно-господарського штрафу, яким на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 17000,00 грн. за порушення абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (перевезення вантажу без наявності на момент перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт») (а.с. 71).

Копія постанови надіслана позивачу 14.04.2023 та не отримана ним у зв`язку з поверненням за заявою відправника/адресата, що підтверджується копією конверта (а.с. 23, 24, 72).

Вважаючи вищевказану постанову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Суд звертає увагу на те, що основною підставою позовну по даній справі позивач зазначає те, що він взагалі не повідомлявся належним чином про розгляд акта № 352766 від 14.02.2023, на підставі якого винесено оскаржувану постанову.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» (далі Закон №2344-ІІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до пунктів 1, 3 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно із пунктами 4, 5, 8 Положення №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, у тому числі: здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

З огляду на викладене, державний контроль за додержанням автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт направлений, у тому числі, на дотримання цими суб`єктами вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі Порядок №1567, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За правилами пункту 2 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно із пунктами 12, 13, 14, 15 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно:

- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;

- додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);

- відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;

- оснащення таксі справним таксометром;

- відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;

- додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;

- наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

- додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

- виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

У пунктах 25, 26, 27 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

У разі виявлення вчиненого іноземним перевізником порушення посадова особа складає відповідний акт та приймає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, а інформацію про виявлені порушення та адміністративно-господарський штраф надсилає центральному органові виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

У відзиві представник Укртрансбезпеки щодо відсутності повідомлення про розгляд справи саме на адресу ОСОБА_5 зазначив наступне.

10.03.2023 до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області звернувся адвокат Прокоф`єв Б.І. із заявою на ознайомлення з матеріалами справи по акту №349320 від 31.01.2023, надавши копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 19.05.2017 та копією ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 10.03.2023.

Згідно наданих адвокатом документів ФОП ОСОБА_1 уповноважив адвоката Прокоф`єва Богдана Івановича на представництво у Відділі державного нагляду (контролю) у Чернігівській області. Адвокат Прокоф`єв Б.І. про час та місце розгляду справи 12.04.2023 по акту №352766 від 14.02.2023 був повідомлений з одночасним поясненням того, що розгляд справи перенесено бути не може, так як закінчується термін розгляду справи, а саме - два місяці з дня виявлення порушення.

Проаналізувавши надані представником Позивача письмові пояснення з копіями договорів та ТТН від 14.02.2023, керівник територіального органу Укртрансбезпеки правильно визначив, що саме позивач є перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», і, відповідно, Положення про робочий час і час відпочинку водіїв згідно пункту 1.4 поширювало свою дію на дане перевезення, а тому позивач був зобов`язаний дотримуватись його вимог.

При винесенні постанови про застосування адміністративно- господарського штрафу 12.04.2023 керівник територіального органу Укртрансбезпеки керувався також і тим, що у постанові від 22.05.2020 у справі №825/2328/16 Верховний Суд зазначив, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що адвокат Прокоф`єв Б.І. станом на 12.04.2023 не був представником позивача та не мав будь-яких уповноважень від нього на представництво його інтересів при розгляді акта № 352766.

Представник позивача зазначає, що додані до відзиву документи про уповноваження ОСОБА_1 адвоката Прокоф`єва Б.І. взяті з матеріалів справи по розгляду абсолютно іншого Акта, що відбувся ще 15.03.2023. Про це свідчить навіть сама дата заяви на ознайомлення (10.03.2023), виписаний ордер на надання правничої допомоги 10.03.2023, завірені усі документи адвокатом датовані 10.03.2023 (а.с. 61, 62, 63). Жодних документів, про уповноваження ОСОБА_1 адвоката Прокоф`єва Б.І. на участь по розгляду матеріали Відповідачем Акту № 352766 останні не містили ні станом на 22.03.2023 року ні станом на час винесення оскаржуваної постанови.

Отже, суд зазначає, що позивач у позовній заяві вказує на те, що він про час та місце розгляду справи, за наслідками якої була винесена оскаржувана постанова, в порядку визначеному законом, а саме під підпис, про що має свідчити повідомлення про вручення поштового відправлення, повідомлений не був.

З аналізу вказаних вище правових норм слідує, що на орган державного контролю покладено обов`язок повідомити уповноважену особу суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення законодавства одним із способів: під розписку або рекомендованим листом із повідомленням. Справа розглядається за участю уповноваженої особи суб`єкта господарювання, за виключенням випадку, коли уповноважена особа, яка належним чином повідомлена про дату і час розгляду справи, не з`явилася.

Згідно абз. 27 пункту 2 Правил надання поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, в редакції, яка діяла з 20.01.2023 (далі - Правила надання послуг поштового зв`язку), рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист (рекомендований лист), поштова картка, бандероль, відправлення для сліпих, дрібний пакет, мішок "М", які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення.

Реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку (абз. 26 пункту 2 Правил надання поштового зв`язку).

В абз. 18 пункту 2 вказаних Правил надання поштового зв`язку визначено, що повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутня копія квитанції АТ «Укрпошта» щодо направлення відповідачем позивачу Повідомлення про розгляд справи шляхом надсилання рекомендованим листом.

Аналізуючи положення, закріплені у пункті 26 Порядку № 1567, абз. 18, 26, 27 пункту 2 Правил надання поштового зв`язку, суд дійшов висновку, що матеріали адміністративної справи не містять доказів належного повідомлення позивача або уповноваженої ним особи про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до п. 9 ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Насамперед, суд звертає увагу на те, що штраф у розмірі 17000, 00 грн., який було застосовано до позивача оскаржуваною постановою, є суттєвим.

Особі, до якої застосовуються такі санкції відповідальності, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.06.2019 у справі №813/3415/18.

Таким чином, з огляду на недотримання відповідачем порядку накладення штрафів, позивач був позбавлений можливості брати участь в розгляді зазначеної справи, почути свої права та обов`язки, бути вислуханим, надати заперечення, своєчасно здійснити захист своїх порушених прав, пред`явити факти й наводити аргументи та докази, які могли бути враховані територіальним органом Укртрансбезпеки тощо. Участь позивача в розгляді справи про накладення штрафу, подання ним відповідних доказів могло вплинути на прийняття відповідних рішень відповідачем.

Таким чином, неналежне повідомлення позивача про проведення відповідачем розгляду справи є самостійною підставою для скасування оспорюваної постанови відповідача про накладення штрафу на позивача.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав обов`язок щодо належного та своєчасного інформування позивача про час та місце розгляду справи, чим позивача було позбавлено права на участь у розгляді справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбаченого пунктом 26 Порядку № 1567, і в свою чергу, порушено порядок розгляду даної категорії справ, закріплений положеннями Порядку № 1567. Тому постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 12.04.2023 №357422 є протиправною та підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС Українидоказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи вищевстановлені обставини справи, суд вважає, що відповідачем не спростовано доводів позивача та не надано жодних доказів на підтвердження правомірності винесення спірної постанови, а тому позовні вимоги мають бути задоволені у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує таке.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009 та від 11.07.2013 № 6-рп/2013.

Відповідно до положень статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частин 6 та 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За приписами частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань; безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З огляду на матеріали справи, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Представник відповідача заперечила щодо розміру витрат на правничу допомогу, зазначивши, що такі витрати не відповідають критеріям пропорційності щодо предмета спору, оскільки є завищеними.

Представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правничої допомоги від 14.07.2023; квитанцію від 13.11.2023 №091331, якою підтверджується оплата позивачем 8000,00 за надання правової допомоги; рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 17.03.2023 № 119; детальний опис робіт (наданих послуг) від 13.11.2023 із зазначенням назви послуги, кількості; ордер на надання правничої допомоги від 13.11.2023 серії СВ №1043463 (а.с. 25, 26, 27, 28, 29).

Суд звертає увагу, що вказані документи оформлені належним чином, є взаємопов`язаними, містять посилання на спірні правовідносини, розрахунок наданих адвокатом послуг, які віднесені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI до правничої допомоги.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 (справа №810/3806/18) та від 10.12.2019 (справа № 10.12.2019).

Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн, що заявлений до стягнення з відповідача є обґрунтованим та об`єктивним, пропорційним предмету спору і таким, що підпадає під критерій розумності.

Крім того, позивачем сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн (а.с. 9).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн та судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 12.04.2023 №357422.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16 квітня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м.Київ, 03150, ).

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО