Справа № 420/16077/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/16077/24

Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.,

повний текст судового рішення

складено 28.01.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУПФ) та просила:

- визнати протиправними дії ГУПФ щодо перерахунку стажу роботи, з урахуванням пільгового стажу, як реабілітованої;

- зобов`язати ГУПФ здійснити ОСОБА_1 перерахунок стажу роботи з урахуванням пільгового стажу реабілітованого та здійснити перерахунок пенсії з 29.02.2023 року на підставі ст. 84, 98 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та надалі проводити виплату перерахованої пенсії з індексацією, згідно з законодавством, та виплату недоотриманої пенсії з 29.02.2023 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУПФ щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до її стажу роботи у потрійному розмірі часу перебування у засланні, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, відповідно до вимог статті 58 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Зобов`язано ГУПФ здійснити зарахування часу перебування ОСОБА_1 у засланні до її стажу роботи у потрійному розмірі, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, відповідно до вимог статті 58 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Зобов`язано ГУПФ здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням перерахованого стажу роботи з 01.02.2024 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи, а саме з прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому, з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в ГУПФ.

Позивачка має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_1 , виданим Великодолинською селищною радою від 28.04.2021 року.

Згідно довідки про реабілітацію від 23.10.2009 року за №8/4-С-52, виданої Управлінням інформації та оперативного обліку Міністерства внутрішніх справ Республіки Молдова, ОСОБА_1 знаходилась у спецпоселенні з 06.06.1949 року по 27.02.1958 року в Алтайському краї та визнана реабілітованою.

Відповідно до довідки Одеської регіональної комісії з реабілітації жертв політичних репресій від 23.11.2020 року, виданої на ім`я позивачки, вона у 1949 році за рішенням позасудового органу була виселена разом з батьками з Молдавської РСР на спецпоселення до Алтайського краю за політичними мотивами.

Враховуючи вищевказані обставини, 15.02.2024 року позивачка звернулась із заявою до відповідача про перерахунок її стажу роботи, з урахуванням пільгового стажу реабілітованої з 01.01.2024 року.

Листом від 12.03.2024 року ГУПФ повідомило позивачку, що відсутні законні підстави для перерахунку її пенсії з врахуванням до стажу роботи часу відбування нею покарання у засланні у потрійному розмірі у період з 1949 року по 1958 року.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має право на зарахування у потрійному розмірі до її стажу роботи періоду перебування у засланні з 06.06.1949 року по 27.02.1958 року у Алтайському краї, як репресована особа, яку у подальшому було реабілітовано, відповідно до вимог статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1058-IV пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень абзацу першого частини 4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

З метою встановлення порядку реабілітації репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, відновлення їхніх політичних, соціальних, економічних та інших прав, визначення порядку відшкодування шкоди було прийнято Закон України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років від 17.04.1991 року №962-XII (далі Закон №962-XII).

За ст.1-1 Закону №962-XII закріплено, що заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Згідно п.1) ст.1-2 Закону №962-XII реабілітованими визнаються особи, які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання.

За п.5) ст.2 Закону №962-XII заслання визнається формою репресій.

Відповідно до ст.6 Закону №962-XII реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими органами відповідних сільських, селищних, міських рад, у тому числі обраними об`єднаними територіальними громадами.

Згідно п.2.13 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, закріплено, що за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні, приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Як вбачається з довідки про реабілітацію від 23.10.2009 року за №8/4-С-52 Управління інформації та оперативного обліку Міністерства внутрішніх справ Республіки Молдова, довідки Одеської регіональної комісії з реабілітації жертв політичних репресій від 23.11.2020 року, наявних в матеріалах пенсійної справи позивачки, ОСОБА_1 знаходилась у спецпоселенні з 06.06.1949 року по 27.02.1958 року в Алтайському краї, та визнана реабілітованою. Зазначені обставини відповідачем не оспорювались.

Згідно ст.1 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року 1788-XII (далі Закон 1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст.58 Закону 1788-XII громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Приписи статті 58 Закону 1788-XII корелюються із приписами статті 6 Закону №962-XII, де також зазначено, що реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

З вищенаведених правових норм вбачається, що особи, які були примусово виселені з місця їх постійного проживання до спецпоселення у іншу місцевість (заслання), внаслідок визнання їх позасудовим органом з політичних мотивів, які в подальшому були реабілітовані, мають право на зарахування до їх трудового стажу періоду перебування у засланні у потрійному розмірі.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи пенсійного органу, що позивачка у період перебування у засланні була ще малолітньою особою, а тому немає права на зарахування вказаного періоду до страхового стажу, оскільки вказані правові норми не ставлять у залежність набуття особою вказаного права від її віку або статусу, так як у даному випадку мова йде про загальні права реабілітованих осіб.

Отже, враховуючи, що позивачка разом зі своєю родиною була примусово виселена до спецпоселення, тобто відповідно до статті 1 Закону №962-ХІІ перебувала у засланні та набула статусу реабілітованої особи, що підтверджується відповідним посвідченням, а тому відповідно до статті 6 Закону №962-ХІІ та статті 58 Закону №1788-XII суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вона має право на зарахування у потрійному розмірі до її стажу, що дає право на призначення пенсії, періоду перебування у засланні з 06.06.1949 року по 27.02.1958 року.

Окрім того, апеляційний суд також погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що спірна відмова пенсійного органу не відповідає критеріям чіткості та повноти акту індивідуальної дії, оскільки зі змісту листа пенсійного органу від 12.03.2024 року взагалі не вбачається чіткої підстави для відмови у зарахуванні до стажу позивачки часу її перебування у засланні до спецпоселення з 06.06.1949 року по 27.02.1958 року в Алтайському краї.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький