Справа № 489/5535/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 489/5535/24
Головуючий в 1 інстанції: Кокорєв В.В.

Дата і місце ухвалення 19.02.2025р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.,

за участі секретаря: Челак Р.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2025р. у справі №489/5535/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними, скасування постанов у справах про адміністративне правопорушення та закриття проваджень у справах, визнання протиправними дій та скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень,-

П О С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати постанови Державної служби України з безпеки на транспорті від 22.04.2024р. серії АА №00018898, серії АА №00018901 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, та закрити провадження у справах;

- визнати протиправними дії Державної служби України з безпеки на транспорті щодо направлення постанов від 22.04.2024р. серії АА №00018898, серії АА №00018901 до Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для примусового виконання, згідно заяв вих.№7262/3.7/14-24 від 04.06.2024р. та вих.№7250/3.7/14-24 від 04.06.2024р.;

- скасувати постанови Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.07.2024р. про відкриття виконавчих проваджень №75420233 та №75420389 з примусового виконання постанов Державної служби України з безпеки на транспорті серія АА №00018898 від 22.04.2024р., серія АА №00018901 від 22.04.2024р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. (по кожній постанові).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2025р. позов частково задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Державної служби України з безпеки на транспорті серія АА №00018898 від 22.04.2024р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн., провадження у справі закрито.

Визнано протиправною та скасовано постанову Державної служби України з безпеки на транспорті серія АА №00018901 від 22.04.2024р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн., провадження в справі закрито.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зокрема зазначив, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване судове рішення у справі невірно застосував положення постанови Кабінету Міністрів України №1217 від 28.10.2022 року, якою внесено зміни до п.22.5 Правил дорожнього руху, оскільки, у справі відсутні докази у підтвердження того, що зафіксований транспортний засіб здійснював перевезення вантажу для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування.

Зважаючи на зазначене апелянт просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що судове рішення суду першої інстанції іншими сторонами по справі не оскаржувалось, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2025р. у справі №489/5535/24 лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги Державної служби України з безпеки на транспорті.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.04.2024 року старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенко Ольгою Володимирівною було винесено постанову серії АА №00018898, відповідно до якої 15.04.2024 року о 08 год. 11 хв. за адресою: Н-11, км 76+702, Дніпропетровська область MAN 19.343 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 - відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6% (1,08тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 18 тон.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 8500 грн. Вказане порушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу марки WIM 78,WAGA-WIM35, ЗАВ. №16, №04/4783;168;169 до 16-02-2025.

22.04.2024 року головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Соколюк Л. М. винесену постанову серії АА №00018901 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 8500 грн. Встановлено, що 15.04.2024 о 09:41 год. за адресою: М-30, км. 949+608 (М-04, км.186+337), Дніпропетровська область, ОСОБА_1 - відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,5% (1,17 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 18 тон. Вказане порушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу марки WIM20,WAGA-WIM35, ЗАВ. №7, №04/4445;1627;1626 до 24.11.2024.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, транспортний засіб MAN ( НОМЕР_1 ) належить на праві власності ОСОБА_1 .

З наданих позивачем товарно-транспортних накладних №000000424 від 14.04.2024 року, №000000421 від 14.04.2024 року убачається, що автомобільним перевізником виступало ФГ "ПАННА_ЮАСЕ" (автомобіль MANд.н.з. НОМЕР_1 ).

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, позивач вказував на те, що в даному випадку перевізником вантажу було ФГ «ПАННА_ЮАСЕ», що підтверджується наданими до суду товарно-транспортними накладними №000000421 від 14.04.2024р., №000000422 від 14.04.2024р„ №000000424 від 14.04.2024р., а тому притягнення його до відповідальності в якості перевізника за порушення законодавства в сфері автомобільного транспорту та визначення йому грошових зобов`язань є протиправним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є належним суб`єктом відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП, а наведені доводи щодо суті зафіксованого перевищення вагових нормативів не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажив на території України, у тому числі - габаритно-ваговий контроль транспортних засобів.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

На виконання приписів п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

В свою чергу, у пункті 3 наведених Правил унормовано, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України.

Пунктом 22.1 розділу 22 "Перевезення вантажу" ПДР встановлено, що маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Пунктом 22.5 ПДР передбачені обмеження як вагових так і габаритних параметрів транспортних засобів та їх составів, зокрема, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси для вантажних двовісний автомобілів 18 тон для автомобільних доріг державного значення.

При цьому допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

За порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, статтею 132-1 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.14-3 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

У разі якщо транспортний засіб зареєстровано за межами території України і такий транспортний засіб відповідно до законодавства не підлягає державній реєстрації в Україні, до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, притягається особа, яка ввезла такий транспортний засіб на територію України.

Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у випадках, передбачених статтею 279-7 цього Кодексу.

Відповідно до ст.279-7 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили:

така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;

особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

У разі звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності на підставі:

абзацу другого частини першої цієї статті - винесена стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності скасовується тим органом (посадовою особою), який її виніс;

абзацу другого частини першої цієї статті - до винесеної постанови стосовно відповідальної особи, зазначеної у часині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, вносяться зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично користувалася транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При цьому, за приписами частини 2 статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 279-8 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 132-1 КУпАП, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Відповідно до п.1.10 ПДР власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами.

Отже, законом чітко визначено відмінність між особою, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та особою, яка використовує його або безпосередньо, або через водія (іншу юридичну особу) для здійснення перевезень.

Таким чином, власник транспортного засобу та перевізник можуть бути як однією особою, так і різними, але суб`єктом адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 14-3 КУпАП є відповідальна особа.

При цьому, такою відповідальною особою може бути або фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, або належний користувач транспортного засобу, тобто користувач щодо якого до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесені відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу.

Колегія суддів зазначає, що при накладенні адміністративного стягнення за ч.2 ст.132-1 КУпАП стосовно суб`єкта відповідальності не враховуються, ані характер вчиненого правопорушення, ані особа порушника, ані ступінь його вини, ані майновий стан, ані обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ч. 1 ст. 33 КУпАП).

Порядок ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затверджений наказом МВС України №779 від 06.11.2020, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.12.2020 за №1337/3562 (надалі Прядок №779).

Згідно п. 3 гл. ІІ Прядку №779, до ЄДРТЗ уноситься інформація про транспортні засоби, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, відомості про їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби (далі - об`єкти обліку) (п. 3 гл. ІІ Порядку №779)

Відповідно до п. 4 глави ІІ Порядку №779, Внесення до ЄДРТЗ інформації про об`єкти обліку здійснюється в разі: 1) державної реєстрації транспортного засобу; 2) перереєстрації транспортного засобу; 3) зняття з обліку транспортного засобу; 4) скасування державної реєстрації транспортного засобу; 5) скасування перереєстрації транспортного засобу;6) скасування зняття з обліку транспортного засобу; 7) відомчої реєстрації транспортного засобу;8) внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу; 9) передачі права користування та/або розпорядження транспортним засобом іншій особі з видачею тимчасового реєстраційного талона.

В ЄДРТЗ формуються та реєструються заяви власників транспортних засобів у сфері державної реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку транспортних засобів, у тому числі заяви про внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу з обов`язковим присвоєнням програмними засобами ведення ЄДРТЗ кожній окремій заяві реєстраційного номера та фіксуванням дати і часу реєстрації (п. 5 глави ІІ Порядку №779).

Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів затверджений постановою КМУ №1197 від 14.11.2018 (надалі Порядок №1197, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає процедуру внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - Реєстр) відомостей про належного користувача транспортного засобу (далі - належний користувач).

Так, однією з підстав для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу.

Так, пунктом 33 Порядку №1197 встановлено, що внесення до Реєстру відомостей про належного користувача, який користується транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу (лізингоодержувача), здійснюється у сервісному центрі МВС за заявою власника транспортного засобу (лізингодавця) (його уповноваженого представника) або належного користувача.

Отже, апелянт, як власник транспортного засобу, мав можливість звернутись до сервісного центру МВС із заявою про внесення до Реєстру відомостей про належного користувача відповідальної особи за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, однак цього не здійснив.

З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи апелянта та погоджується із висновкам суду першої інстанції про те, що саме ОСОБА_1 , як власник транспортного засобу, за відсутності в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відомостей про належного користувача, є суб`єктом відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП

Дослідивши матеріали справи, а саме постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які в даному випадку оскаржуються позивачем, колегією суддів встановлено, що відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6% (1,08 тон) та на 6,5% (1,17 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 18 тон., у зв`язку з чим позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень згідно ч.2 ст.132-1 КУпАП.

Факт перевищення загальної маси транспортних засобів підтверджують надані відповідачем докази.

Фактичні зафіксовані параметри ТЗ згідно постанови від 22.04.2024р. серії АА №00018898: кількість вісей - 2 шт.; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1-2: 5540 мм; навантаження на вісь 1 - 8000 кг, 2 13200 кг; загальна маса 21200 кг.

Також містяться дані щодо виміряних з урахуванням похибки вагових або габаритних параметрів транспортних засобів (загальна маса 19080 кг.)

Фактичні зафіксовані параметри ТЗ згідно постанови від 22.04.2024р. серії АА №00018901: кількість вісей - 2 шт.; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1-2: 5500 мм; навантаження на вісь 1 - 7600 кг, 2 13700 кг; загальна маса 21300 кг.

За даними щодо виміряних з урахуванням похибки вагових або габаритних параметрів транспортних засобів загальна маса 19170 кг.

Таким чином позивачем допущені порушення, які виразились у русі транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України.

Позивачем заперечувалась точність обладнання, яким було зафіксовано перевищення загальної маси транспортного засобу та вказувалось на неврахування встановленої законом похибки у 2%.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, наданими відповідачем до матеріалів справи доказами, зокрема, свідоцтвами про перевірку технічних засобів, якими у спірному випадку здійснювалось вимірювання та які зазначені в оскаржуваних постановах, підтверджується відповідність вагового обладнання установленим стандартам.

Відповідачем надано до суду першої інстанції належні та допустимі докази того, що вимірювальна техніка за своїми характеристиками відповідає вимогам ДСТУ, враховує гранично допустимі похибки при зважуванні та може в автоматичному режимі фіксувати порушення граничних навантажень транспортних засобів у русі.

В даному випадку в оскаржуваних постановах про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначено виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно постанови серії АА №00018898 від 22.04.2024 та постанови серії №00018901 від 22.04.2024, з урахуванням похибки приладу, тобто регламентовано-допустимої похибки вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R134-1:2010, визначено загальну масу та навантаження на строєні осі вказаного транспортного засобу.

Що стосується твердження відповідача про те, що його двічі притягнуто до відповідальності за одне і теж правопорушення, то суд першої інстанції вірно відхилив вказані доводи, з огляду на те, що згідно оскаржуваних постанов у справі про адміністративне правопорушення, час та місце зважування (проїзду) транспортного засобу позивача є різними, порушення порядку у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені ч.2 ст. 132-1 КУпАП, відбулися у різних проміжках часу, на різних ділянках дороги та зафіксовані на різних технічних засобах фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі.

Зважаючи на викладене суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем допущено два різних правопорушення, а тому відповідач правомірно прийняв дві постанови по справі про адміністративне правопорушення і вказане не свідчить про подвійне притягнення особи до адміністративної відповідальності за одне і теж правопорушення.

В свою чергу, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач при прийнятті спірних постанов не з`ясовував наявність інформації про обставини, що виключають адміністративну відповідальність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП.

Так представник позивача у додаткових поясненнях до справи посилався на те, що у ФГ "Панна_ЮАСЕ", яке виступало перевізником за поданими ним товарно-транспортними накладними, наявний договір на перевезення вантажів №103 від 28.03.2024 року із ТОВ "ЮГ ПРОД ТОРГ". В свою чергу останнє надало лист Державного оператора тилу про те, що за результатами закупівлі між ДП "ДОТ" та ТОВ "ЮГ ПРОД ТОРГ" укладено державний контракт від 14.03.2024 року, за яким ТОВ "ЮГ ПРОД ТОРГ" зобов`язується поставити замовнику продукти харчування для особового складу військових частин та військових навчальних закладів ЗСУ в стаціонарних та польових умовах на 2024 рік. У товарно-транспортних накладних вантажоодержувачем вказано підрозділи А4712-2, А4712-3, А7043-2, які є військовими частинами, тобто перевезення здійснювалось для забезпечення обороноздатності держави.

Судом встановлено, що 28.03.2024 року між ФГ "ПАННА ЮАСЕ" та ТОВ "ЮГ ПРОД ТОРГ" укладено договір №103 про надання послуг з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міських, міжміських сполученнях. Згідно з листом Державного оператора тилу повідомлено, що за результатами закупівлі між ДП "ДОТ" та ТОВ "ЮГ ПРОД ТОРГ" укладено державний контракт від 14.03.2024 №25/03-24 за яким, ТОВ "ЮГ ПРОД ТОРГ" зобов`язується поставити замовнику ДП "ДОТ" товар - продукти харчування для особового складу військових частин та військових навчальних закладів ЗСУ в стаціонарних та польових умовах на 2024 рік. Договір перебуває в процесі виконання, строк дії договору - до 31.07.2024.

З огляду на положення постанови Кабінету Міністрів України №1217 від 28.10.2022 року, якими внесено зміни до п.22.5 Правил дорожнього руху, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідальність суб`єкта, який у період воєнного стану в Україні здійснював перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення, виключена.

Зважаючи на те, що фіксація факту перевищення загальної маси транспортного засобу за матеріалами створеними системою за допомогою технічних засобів, відбулася під час дії воєнного стану, а транспортний засіб, що зафіксований в спірних постановах MAN TGX 18.440 д/н НОМЕР_1 , здійснював перевезення продуктів харчування для особового складу військових частин ЗСУ з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних постанов.

Однак колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Постановою Кабінету Міністрів України №1217 від 28.10.2022 року були внесені зміни до п.22.5 Правил дорожнього руху, а саме доповнено його абзацом такого змісту: «У період воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування вимоги абзаців першого та другого цього пункту не поширюються на транспортні засоби, які здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення».

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022 (затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ), у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває по теперішній час.

Таким чином підставою для виключення відповідальності особи за порушення нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України, є наявність таких умов: 1) транспортні засоби здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави; 2) наявність рішення військового командування про таке перевезення, в інтересах якого здійснюється таке перевезення.

Згідно ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України», органи військового управління - Міністерство оборони України, інші центральні органи виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, Генеральний штаб Збройних Сил України, інші штаби, командування, управління, постійні чи тимчасово утворені органи у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, призначені для виконання функцій з управління, в межах їх компетенції, військами (силами), з`єднаннями, військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями, які належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, а також територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно статті 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон), на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації.

Відповідно до змісту статті 3 цього Закону, військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Колегія суддів погоджується з твердженням відповідача по справі про те, що документом, що підтверджує приналежність автомобільних перевізників, які здійснюють перевезення вантажу для забезпечення обороноздатності держави може бути чинний договір (контракт) з Міністерством оборони України та іншими військовими формуваннями про надання таким перевізником послуг з перевезення.

В свою чергу із наданого Договору про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом від 28.03.2024 року №103 вбачається, що він укладений між ФГ «ПАННА ЮАСЕ» та ТОВ «ЮГ ПРОД ТОРГ».

Згідно умов вказаного договору, замовник замовляє, а перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міських, міжміських сполученнях.

Договір від 28.03.2024 року №103 не містить будь-якого застереження, що перевезення здійснюються для забезпечення обороноздатності держави. Таким чином в даному випадку перевезення здійснювалось на комерційній основі і на виконання цивільно-правового договору.

Даний договір відображає господарські взаємовідносини безпосередньо між ФГ «ПАННА_ЮАСЕ» та ТОВ «ЮГ ПРОД ТОРГ», але ні з ДП «ДОТ».

Позивачем ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надано рішення військового командування, в інтересах якого здійснювалось перевезення, про здійснення позивачем перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави. Зокрема не надано договору, укладеного між ним та Міністерством оборони України, іншими військовими формуваннями про надання ним, як перевізником послуг з перевезення вантажу.

Таким чином позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що зафіксований транспортний засіб здійснював перевезення вантажу для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення, в момент фіксації відповідного правопорушення.

Враховуючи все вищевикладене колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість та правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та відсутність підстав для скасування оскаржуваних постанов по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції не з`ясовані обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постановлене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, про відмову у задоволені позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат згідно ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2025р. скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті щодо визнання протиправними та скасування постанов у справах про адміністративне правопорушення.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову щодо визнання протиправними та скасування постанов Державної служби України з безпеки на транспорті від 22.04.2024р. серії АА №00018898, серії АА №00018901 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, та закриття провадження у справах.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2025р. залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук