Справа № 420/33508/23
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №43 від 09.02.2023, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 20.07.1981 по 02.11.1983, з 15.10.1990 по 01.11.1992 та з 30.11.1992 по 15.05.1993 та періоду навчання з 01.09.1980 по 10.07.1981;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №16061-15543/У-02/8-1500/23 від 20.06.2023, яким відмовлено у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності, за які сплачено страхові внески, з 01.05.2004 по 30.06.2010;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до страхового стажу періоди роботи з 20.07.1981 по 02.11.1983, з 15.10.1990 по 01.11.1992 та з 30.11.1992 по 15.05.1993, а також та період навчання з 01.09.1980 по 10.07.1981;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення ним підприємницької діяльності, за який сплачено страхові внески, а саме з 01.05.2004 по 30.06.2010.

- стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 02.02.2023р., у зв`язку із досягненням віку, необхідного для призначення пенсії, звернувся до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням відповідача від 09.02.2023р. № 43 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки неможливо зарахувати періоди роботи позивача з 20.07.1981 по 02.11.1983, з 15.10.1990 по 01.11.1992 та з 30.11.1992 по 15.05.1993 у зв`язку із відсутністю печаток; засвідчення печаткою, яка не відповідає назві організації; підставу звільнення дописано іншим чорнилом. Не враховано період навчання з 01.09.1980 по 10.07.1981, оскільки в атестаті наявна розбіжність в періоді навчання. Позивач вказує, що його трудова книжка підтверджує періоди роботи, вказані записи щодо прийняття та звільнення із займаної посади мають номер та дату наказу, на підставі яких такі були винесені, а також містять печатки організації.

Щодо неможливості зарахування періоду навчання позивача з 01.09.1980 по 10.07.1981р., позивач вказує, що в атестаті помилково зазначена дата закінчення навчання 10.09.1981, замість вірного 10.07.1981р. Позивач вважає, що датою закінчення навчання позивачем є саме 10.07.1981 підтверджується тим, що атестат № 7283 виданий 12.07.1981р.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №16061-15543/У-02/8-1500/23 від 20.06.2023 відмовлено позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду здійснення ним підприємницької діяльності, за які сплачено страхові внески, з 01.05.2004 по 30.06.2010. Позивач вважає, що це рішення також є протиправним, оскільки за цей період ним було сплачено єдиний податок. Позивач вказує, що він перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України. Станом на 20.06.2023р. заборгованість та переплата зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України відсутні.

Ухвалою судді від 08.01.2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Також, судом ухвалено про витребування від відповідача належним чином засвідчених копій матеріалів пенсійної справи позивача.

18.01.2024р. відповідач ГУ ПФУ в Одеській області надав копії матеріалів пенсійної справи позивача.

23.01.2024р. через систему Електронний суд від відповідача ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що вимоги, викладені у позовній заяві вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач вказує, що позивач 02.02.2023 звернувся до органів ПФУ із заявою щодо призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій згідно Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - ГУ ПФУ у Волинській області, яким було прийнято рішення №43 від 09.02.2023 про відмову в призначені пенсії Позивачу у відповідності з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058. Страховий стаж Позивача становить 21 рік 02 місяці 18 днів. До страхового стажу не зараховано: - період роботи з 20.07.1981 по 02.11.1983, оскільки запис про звільнення не засвідчений печаткою; - період роботи з 15.10.1990 по 01.11.1992, оскільки звільнення завірено печаткою, яка не відповідає назві організації при прийнятті; - період роботи з 30.11.1992 по 12.05.1993, оскільки підставу звільнення дописано іншим чорнилом. З наведеного вбачається, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058.

Однак, Позивач рішення ГУ ПФУ у Волинській області не оскаржив, натомість, 24.03.2023 звернувся через ВЕБ-портал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою про розрахунок страхового стажу. Листом Головного управління № 7841-7042/У-02/8-1500/23 від 07.04.2023 надано обґрунтовану відповідь на звернення позивача, в якій було надано роз`яснення стосовно порушеного питання у зверненні.

10.04.2023 через ВЕБ-портал електронних послуг ПФУ позивач вдруге звернувся до Головного управління з заявою стосовно свого страхового стажу. Листом Головного управління № 9561-8678/У-02/8-1500/23 від 24.04.2023 надано обґрунтовану відповідь на звернення позивача, в якій було надано роз`яснення стосовно порушеного у зверненні питання.

15.05.2023 через ВЕБ-портал електронних послуг Пенсійного фонду України позивач втретє звернувся до Головного управління з заявою про прорахунок страхового стажу. Листом Головного управління № 13719-13039/У-02/8-1500/23 від 29.05.2023 знову надано обґрунтовану відповідь на звернення Позивача, в якій було надано роз`яснення стосовно порушеного у зверненні питання.

Однак 06.06.2023 через ВЕБ-портал електронних послуг Пенсійного фонду України Позивач вчетверте звернувся до Головного управління з заявою про прорахунок страхового стажу. Листом № 16061-15543/У-02/8-1500/23 від 20.06.2023 Головне управління в черговий раз надає обґрунтовану відповідь на звернення Позивача з роз`ясненнями стосовно порушених питань.

Згідно наданих документів та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж Позивача становить 21 рік 2 місяці 18 днів.

Відповідач вважає, що Позивачем не було надано довідки встановленого зразка про період участі у бойових діях.

Також, відповідач вважає, що відсутні законні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 09.02.2023 № 43.

Відповідач вказує щодо позовної вимоги стосовно визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №16061- 15543/У-02/8-1500/23 від 20.06.2023, яким відмовлено у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності, за які сплачено страхові внески, з 01.05.2004 по 30.06.2010. Згідно статті 24 Закону № 1058, який набрав чинність з 01.01.2004, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).

Відповідач вказує, що якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою: ТП = Св : В, де: ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях; Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць; В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць. Таким чином, страховий стаж з 01.01.2004 розраховується пропорційно сплаченому внеску.

Позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України як фізична особа підприємець з 01.04.2004 по теперішній час. За період перебування на обліку Позивачем сплачено: 20.03.2006 - 251,52 грн., 13.12.2010 - 854,46 грн. та 21.03.2011 - 848,34 грн. Також на рахунки органів Пенсійного фонду України від органів Державного казначейства України надходили відрахування від сплати фіксованого податку. Загальна сума надходжень за 2004 2011 роки складає 2963,92 грн.

Відповідач вказує, що за умови здійснення відповідної доплати позивачем за враховані неповні місяці у період з 01.05.2004 по 30.06.2010, страховий стаж може бути зарахованим у повному обсязі.

Відповідач ГУ ПФУ у Волинській області відзив на позовну заяву та витребувані докази суду не надав.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_1 (а.с. 35-36). Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 позивач є учасником бойових дій (а.с. 38).

Позивач 02.02.2023 звернувся до органів ПФУ з заявою щодо призначення пенсії (а.с. 75). Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - ГУ ПФУ у Волинській області, яким було прийнято рішення №43 від 09.02.2023 (а.с. 39) про відмову в призначені пенсії Позивачу у зв`язку з відсутністю необхідної довідки військового комісаріату та необхідного страхового стажу. У рішенні вказано, що страховий стаж позивача становить 21 рік 02 місяці 18 днів. До страхового стажу не зараховано: - період роботи з 20.07.1981 по 02.11.1983, оскільки запис про звільнення не засвідчений печаткою; - період роботи з 15.10.1990 по 01.11.1992, оскільки звільнення завірено печаткою, яка не відповідає назві організації при прийнятті; - період роботи з 30.11.1992 по 12.05.1993, оскільки підставу звільнення дописано іншим чорнилом. Не враховано період навчання, оскільки в атестаті наявна розбіжність в періоді навчання.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 (а.с. 10-11) на аркуші 2-3 зроблений запис про навчання в ПТУ-6 з 01.09.1980р. по 10.07.1981р., посилаючись на атестат №7283 від 12.07.1981р. (а.с. 17).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №16061-15543/У-02/8-1500/23 від 20.06.2023 (а.с. 12) відмовлено у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності, за які сплачено страхові внески, з 01.05.2004 по 30.06.2010.

Згідно приписів ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

До набрання чинності Законом № 1058-ІV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII « Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (надалі Інструкція №162), що втратила чинність на підставі Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.

Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.3 Інструкції № 162).

Пунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Також, згідно п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58 (далі - Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За змістом п.2.2-2.4 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

До трудової книжки вносяться:

Відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;

відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п.4 Постанови КМ України №301 від 27 квітня 1993 р. №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, з вищенаведених норм випливає, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період, якщо з наявних записів можливо встановити період роботи працівника на підприємстві.

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що недоліки заповнення трудової книжки, виявлені відповідачем ГУ ПФУ у Волинській області та викладені в рішенні №43 від 09.02.2023 (а.с. 39), згідно якого до страхового стажу не було зараховано: - період роботи з 20.07.1981 по 02.11.1983, оскільки запис про звільнення не засвідчений печаткою; - період роботи з 15.10.1990 по 01.11.1992, оскільки звільнення завірено печаткою, яка не відповідає назві організації при прийнятті; - період роботи з 30.11.1992 по 12.05.1993, оскільки підставу звільнення дописано іншим чорнилом - не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці позивача НОМЕР_3 (а.с. 10-11), та позбавити особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.

Таким чином, всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису, проставлення печатки не передбачено. Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника та проставлення печаток покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Суд вважає, що недотримання підприємством вимог законодавства не є відповідальністю працівника та не може бути причиною позбавлення останнього права на належне пенсійне забезпечення. Адже позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи та ці записи є доказами для підтвердження його трудового стажу. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 р. по справі № 654/890/17 , від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, та проставлення печаток, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

У постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

У зв`язку з наведеним, суд зазначає, що сумніви відповідача ГУ ПФУ у Волинській області не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем ГУ ПФУ у Волинській області протиправно відмовлено позивачу у врахуванні до страхового стажу періоду його трудової діяльності з 20.07.1981 по 02.11.1983, з 15.10.1990 по 01.11.1992, з 30.11.1992 по 12.05.1993, відповідно трудової книжки позивача НОМЕР_3 (а.с. 10-11).

Крім того, ГУ ПФУ у Волинській області у своєму рішенні №43 від 09.02.2023 (а.с. 39) про відмову в призначені пенсії позивачу до страхового стажу не врахувало період навчання з 01.09.1980 по 10.07.1981р., оскільки в атестаті наявна розбіжність в періоді навчання.

Відповідно трудової книжки НОМЕР_3 (а.с. 10-11) на аркуші 2-3 відповідальною особою заводу Станконормаль вчинено перший запис про навчання позивача в ПТУ-6 з 01.09.1980р. по 10.07.1981р., посилаючись на атестат №7283 від 12.07.1981р. (а.с. 17).

Крім цього, трудова книжка НОМЕР_3 (а.с. 10-11) заповнена 27 липня 1981 року. Атестат № 7283 заповнений 12 липня 1981 року директором училища.

Також суд звертає увагу, що атестат № 7283 заповнений двома мовами (українською та російською), і в одному варіанті зазначена дата закінчення навчання « 10.ІХ.1982», а в другому « 10.VII.1981», отже, виходячи з дати видачі атестату « 12 липня 1981р.», слід дійти висновку, що правильною датою закінчення навчання є « 10.VII.1981».

На момент вчинення першого запису у трудову книжку діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162 (далі Інструкція № 162. зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 31 березня 1987 року № 2011).

Відповідно до пункту 1.4 глави 1 Інструкції № 162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки працівників і службовців» (СП СРСР, 1973, № 21, ст. 115) і цією Інструкцією.

Пунктом 2.2 глави 2 Інструкції № 162 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого терміну від часу прийому на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не записуються.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції № 162 встановлено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення і повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядженню). Записи проводяться арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.11 глави 2 Інструкції № 162).

Отже, за результатом дослідження наведених вище доказів судом встановлено, що період навчання позивача становить з 01.09.1980 по 10.07.1981, і цей період також підлягає врахуванню до страхового стажу позивача.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у спірний період, а також суд не встановив жодних виправлень, підчищень тощо у трудовій книжці позивача. Тобто позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірний період роботи та навчання із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.

Отже, рішення ГУ ПФУ у Волинській області №43 від 09.02.2023 в частині не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 20.07.1981 по 02.11.1983, з 15.10.1990 по 01.11.1992 та з 30.11.1992 по 15.05.1993 та періоду навчання з 01.09.1980 по 10.07.1981 слід визнати протиправним та скасувати.

Скасовуючи вказане рішення, суд також вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи з 20.07.1981 по 02.11.1983, з 15.10.1990 по 01.11.1992 та з 30.11.1992 по 15.05.1993 та період навчання з 01.09.1980 по 10.07.1981.

Щодо оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Одеській області №16061- 15543/У-02/8-1500/23 від 20.06.2023 суд зазначає таке.

Відповідно до рішення ГУ ПФУ в Одеській області №16061- 15543/У-02/8-1500/23 від 20.06.2023 (а.с. 12), позивачу було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 01.05.2004 по 30.06.2010.

Частинами 1, 2 статті 21 Закону №1058-ІV передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державною демографічного реєстру; податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Пунктом 1 частини 2статті 22 Закону №1058-ІV визначено, що відомості, які містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій; надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду; обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Аналіз вказаних вище нормативно-правових норм дає підстави для висновку про те, що сам по собі статус підприємця та перебування на відповідній системі оподаткування не означає фактичне провадження підприємницької діяльності особою та автоматичну сплату страхових внесків.

До стажу зараховується лише той період (строк), за який особа сплатила страхові внески. При цьому, страховий стаж обчислюється в місяцях. З дня набрання чинності Законом №1058-IV, а саме з 01.01.2014, повний місяць роботи зараховується в повному обсязі за умови, якщо сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою за мінімально встановлений розмір. Якщо сума сплачених внесків є меншою, то лише за умови здійснення доплати до мінімального розміру цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць.

Разом з тим, 11.10.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII, яким розділі XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV доповнено пунктом 3-1 в наступній редакції: «До страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються в періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відтак, з 01.07.2000 по 31.12.2017 періоди перебування на єдиному/фіксованому податках зараховується в повному обсязі до страхового стажу особи, яка здійснювала підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до абзацу 2 та 3 пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637(далі по тексту Порядок №637 в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1(далі - Порядок №22-1), для підтвердження страхового стажу до 01.01.2004 подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637(далі Порядок №637), а за період роботи починаючи з 01.01.2004 - за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом абзацу 4 підпункту 2 пункту 2.1 Розділу ІІ Порядку 22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01.01.2004 можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патенту, або патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Таким чином, належними доказами, якими фізична особа-підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме: до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року (для загальної системи оподаткування) та після 01 січня 2004 (для спрощеної системи оподаткування) - довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №643/20104/15-а.

31.03.2004 р. позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.99-103).

Згідно листа ГУ ДПС в Одеській області від 08.11.2022 року № 4256/АП/15-32-24-13-06, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) зареєстрований в Ананьївській державній податковій інспекції Головного управління ДПС в Одеській області, як фізична особа-підприємець з 31.03.2004 року по 01.11.2022 року та перебував на спрощеній системі оподаткування. Сплачував фіксований податок з 01.04.2004 року по 31.12.2010 року, а з 01.01.2011 року по 31.12.2019 року сплачував єдиний податок (ІІ група 20%) та з 01.01.2020 року по 01.11.2022 року сплачував єдиний податок (І група 10%). З 01.11.2022 року подано заяву про припинення підприємницької діяльності (а.с.104).

Суд звертає увагу, що відповідно до абзацу 2 пункту 4 Порядку №637, періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Відповідачем не спростовано обставин того, що в спірний період позивач перебував на спрощеній системі оподаткування в цілях застосування пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV. При цьому позивачем доведено факт перебування на спрощеній системі оподаткування.

Відтак, суд дійшов висновку, про неправомірність неврахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності 01.05.2004 по 30.06.2010.

Суд наголошує, що реалізовуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний орган пенсійного фонду, в межах наданих йому повноважень та відповідно до чинного законодавства, повинен сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії, зокрема, шляхом перевірки правильності оформлення заяви, відповідності викладених у ній відомостей, змісту і належності оформлення, а у випадку їх невідповідності - роз`яснити такій особі її права, а також надати строк для усунення виявлених недоліків. Також, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих позивачем документів, відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності, а також зобов`язаний письмово повідомляти заявника про надання додаткових документів.

Окрім того, у постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що «перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії».

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 672/914/16-а та від 11.07.2019 у справі № 127/1849/17.

ГУ ПФУ в Одеській області, маючи низку повноважень, визначених частиною 1статті 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», жодних дій спрямованих на дотримання конституційного права позивача на пенсію не вчинило, поклавши весь тягар відповідальності на позивача.

З підстав зазначеного слід звернути увагу на принцип пропорційності, який вимагає співмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Також суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Вказані вище обставини справи та наведений вище аналіз законодавства спростовують доводи пенсійного органу про правомірність рішення відповідача та про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу спірного періоду здійснення підприємницької діяльності.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що права, свободи та інтереси позивача порушені протиправним рішенням пенсійного органу, що полягає у неврахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу.

Отже, вказане рішення слід визнати протиправним та скасувати.

Скасовуючи вказане рішення, суд також вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивачу період здійснення ним підприємницької діяльності, за який сплачено страхові внески, а саме: з 01.05.2004 по 30.06.2010.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Тому стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача підлягає сума сплаченого позивачем судового збору 1073,60 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам, по 536,80 грн з кожного з відповідачів.

Керуючись ст. ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (адреса: вул. Кравчука, 22в, м. Луцьк, 43026, ) - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №43 від 09.02.2023, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 20.07.1981 по 02.11.1983, з 15.10.1990 по 01.11.1992, з 30.11.1992 по 15.05.1993 та періоду навчання з 01.09.1980 по 10.07.1981.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до страхового стажу періоди роботи з 20.07.1981 по 02.11.1983, з 15.10.1990 по 01.11.1992, з 30.11.1992 по 15.05.1993, та період навчання з 01.09.1980 по 10.07.1981.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №16061-15543/У-02/8-1500/23 від 20.06.2023, яким відмовлено у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності, за який сплачено страхові внески, з 01.05.2004 по 30.06.2010.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення ним підприємницької діяльності, за який сплачено страхові внески, а саме: з 01.05.2004 по 30.06.2010.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 536,80 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів