Справа № 260/8789/24
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м. Ужгород№ 260/8789/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Інституту аграрних ресурсів та регіонального розвитку Національної академії аграрних наук України до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Інститут аграрних ресурсів та регіонального розвитку Національної академії аграрних наук України (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області (далі відповідач), яким просить визнати протиправними та скасувати пункти 3, 4, 6, 7 вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області № 130707-14/2412-2024 від 11.12.2024 року.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що у період з 30.08.2024 по 31.10.2024 посадовими особами Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області було проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Інституту аграрних ресурсів та регіонального розвитку Національної академії аграрних наук України за період із 01.10.2022 по 30.06.2024.

За результатами ревізії складено акт № 13-07-07/15 від 31.10.2024, підписаний позивачем із запереченнями, на які 13.12.2024 отримано висновок відповідача про часткове врахування заперечень. 19.12.2024 засобами поштового зв`язку позивачем отримано лист відповідача № 130707-14/2412-2024 від 11.12.2024 «Про усунення виявлених порушень».

Вимогу відповідача (в частині пунктів 3, 4, 6, 7) позивач вважає протиправною, оскільки висновки Управління про допущені позивачем порушення, а саме завищення вартості наданих послуг/виконаних робіт (п.п.3, 4), реалізацію сільськогосподарської продукції по заниженим цінам (п. 6), а також завдання шкоди внаслідок неправомірного списання посівних площ (п. 7) не відповідають дійсним обставинам вчинених господарських операцій, реальним ринковим умовам у нашому регіоні та спростовуються наданими для ревізії письмовими документами та поясненнями посадових осіб об`єкту контролю. Також, оскаржувані вимоги про усунення порушень шляхом «забезпечення відшкодування шкоди (збитків) шляхом стягнення з винних осіб або обравши інший спосіб реалізації права на повернення коштів» не містять конкретних способів усунення недоліків та заходів, яких необхідно вжити, що свідчить про нечіткість та невизначеність вимоги як акту індивідуальної дії, який є обов`язковим до виконання позивачем.

Ухвалою судді від 13.01.2024 року відкрито провадження у адміністративній справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

07.02.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого, відповідач вважає позовну заяву безпідставною та такою, яка не підлягає задоволенню, виходячи з того, що підставність визначення органом Держаудитслужби у встановленому законодавством порядку збитків (втрат) та інших сум, що підлягають стягненню, їх наявність чи відсутність, підтвердження чи спростування відповідними і належними первинними бухгалтерськими (фінансовими), чи іншими документами, правильність встановлення розміру збитків, є доводами щодо суті порушень, виявлених під час проведення ревізії, а тому перевіряються судом, який розглядає позов про відшкодування (шляхом стягнення) таких збитків.

Ухвалою суду від 17.02.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 17.02.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залишення без розгляду відзиву на позовну заяву.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до пункту 3.5.1. Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на ІІІ квартал 2024 року та на підставі направлень, виданих начальником Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області Туренок С.В., заступником начальника відділу контролю в аграрній галузі, екології та природокористування Плоскіною В.Г., головним державним аудитором, цього ж відділу, Фіцай В.В та головним державним фінансовим інспектором, цього ж відділу, Чакава Л.М. проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Інституту аграрних ресурсів та регіонального розвитку Національної академії аграрних наук України за період із 01.10.2022 по 30.06.2024.

Ревізію проведено у період із 30.08.2024 по 31.10.2024, із зупиненням із 16.09.2024 по 07.10.2024, із 21.10.2024 по 22.10.2024 у зв`язку із проведенням зустрічних звірок та виконанням інших доручень.

Акт ревізії від 31.10.2024 №13-07-07/15 підписано 12.11.2024 із запереченнями.

Висновки на заперечення направлено об`єкту контролю листом від 06.12.2024 №130707-14/2382-2024.

Проведеною ревізією встановлено фінансових порушень на загальну суму 16352122,17 грн, із яких: порушення, що призвели до втрат - 5738508,34 грн; недоотримано доходів установою - 204247,21 грн; інші порушення, що не призвели до втрат - 10409366,62 гривень.

Загальна сума усунутих у ході ревізії порушень склала - 1347,82 гривень.

Начальником Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області пред`явлено вимогу щодо усунення порушень, які виявлені в ході проведення ревізії окремих питань фінансово - господарської діяльності в Інституту аграрних ресурсів та регіонального розвитку Національної академії аграрних наук України за період із 01.10.2022 по 30.06.2024.

Вимога направлена на адресу Інституту аграрних ресурсів та регіонального розвитку Національної академії аграрних наук України, якою зобов`язано у встановлений термін опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства, зокрема:

1. Розглянути результати проведеної ревізії та питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників Інституту, винних у допущених порушеннях.

2. Забезпечити відшкодування нестачі запасів (сої (урожаю 2023 року) у кількості 160020,0 кг на суму 1272089,38 грн, проса (урожаю 2023 року) у кількості 140000,0 кг на суму 597945,87 грн), що призвело до матеріальної шкоди (збитків) у сумі 1870035,25 грн, у тому числі шляхом стягнення з винних осіб чи обравши інший спосіб реалізації права на повернення коштів.

3. Забезпечити відшкодування завищеної вартості наданих послуг/ виконаних сільськогосподарських робіт та обробітку землі на загальну суму 2016773,47 грн (ТзОВ «ТІСА БІО» на суму 1067994,0 грн, ТзОВ «Талановите юнацтво Закарпаття» на суму 269116,0 грн, ФГ «Ф-«ДАРЬЯ» на суму 679663,33 грн) відповідно до норм статей 216-229 Господарського кодексу України, статей 610-625 Цивільного кодексу України, у тому числі шляхом стягнення з винних осіб чи обравши інший спосіб реалізації права на повернення коштів.

4. Забезпечити відшкодування завищеної вартості наданих послуг на передпосівний обробіток землі, посів соняшника, кукурудзи та внесення мінеральних добрив на площу 172,4 га на суму 1455257,70 грн (ФГ «Фенікс БНГ») відповідно до норм статей 216-229 Господарського кодексу України, статей 610-625 Цивільного кодексу України, у тому числі шляхом стягнення з винних осіб чи обравши інший спосіб реалізації права на повернення коштів.

5. Забезпечити перерахування до бюджету Нижньоворітської ОТГ шкоду, заподіяну порушенням природоохоронного законодавства у сумі 270989,10 грн, у тому числі шляхом стягнення з винних осіб чи обравши інший спосіб реалізації права на повернення коштів.

6. Провести претензійно-позовну роботу із суб`єктами господарювання, яким реалізовано сільськогосподарську продукцію по занижених цінах, внаслідок чого Інститутом недоотримано доходів у сумі 204247,21 грн, у тому числі шляхом стягнення з винних осіб чи обравши інший спосіб реалізації права на повернення коштів.

7. Відповідно до норм чинного законодавства забезпечити відшкодування шкоди у сумі 121405,0 грн внаслідок неправомірного списання посівних площ 44 га у 2023 році, у тому числі шляхом стягнення з винних осіб чи обравши інший спосіб реалізації права на повернення коштів.

8. Не допускати у подальшому порушення норм Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-УІ, Лісового кодексу України від 21.01.1994 №3852-ХІІ, Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 №1264- XII, Кодексу Законів «Про працю України» від 10.12.1971 №322-VH, Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІУ, Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» від 04.07.2002 №37-IV, Закону України «Про товарні біржі» від 10.12.1991 №1956-XII, «Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178, постанови КМУ від 03.04.1993 №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879, розпорядчих документів Національної академії аграрних наук України.

Позивач, вважаючи протиправною вимогу відповідача в частині пунктів 3, 4, 6, 7, звернувся до суду із даним позовом про їх скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України від 26.01.1993 № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2939-XII здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Пунктом 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 (далі - Положення №43) передбачено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону №2939-XII державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

За приписами статті 8 Закону №2939-XII орган державного фінансового контролю, зокрема, здійснює державний фінансовий контроль та контроль за цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб; розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю шляхом проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 статті 10 Закону №2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надається право перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 113 Бюджетного кодексу України до повноважень органів державного фінансового контролю з контролю за дотриманням бюджетного законодавства належить здійснення контролю, зокрема, за цільовим та ефективним використанням коштів державного бюджету та місцевих бюджетів (включаючи проведення державного фінансового аудита).

Відповідно до пунктів 32, 33 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме: включення недостовірних даних до звітів про виконання державного бюджету (місцевого бюджету), річного звіту про виконання закону про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет), а також порушення порядку та термінів подання таких звітів; порушення встановлених вимог щодо ведення бухгалтерського обліку та складання звітності про виконання бюджетів.

Згідно із пунктами 1, 2 частини першої статті 117 Бюджетного кодексу України за порушення бюджетного законодавства до учасників бюджетного процесу можуть застосовуватися такі заходи впливу, зокрема, як: попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства з вимогою щодо усунення порушення бюджетного законодавства - застосовується в усіх випадках виявлення порушень бюджетного законодавства; зупинення операцій з бюджетними коштами - застосовується за порушення бюджетного законодавства, визначені пунктами 1 - 3, 10, 11, 14 - 29, 32 - 36, 38 і 40 частини першої статті 116 цього Кодексу, у порядку, встановленому статтею 120 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 118 Бюджетного кодексу України попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства з вимогою щодо усунення порушення бюджетного законодавства може застосовуватися учасниками бюджетного процесу, уповноваженими цим Кодексом на здійснення контролю за дотриманням бюджетного законодавства.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення №43 Держаудитслужба вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема, вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Згідно з пунктом 6 Положення №43 Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 16); у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їхній розмір в установленому законодавством порядку (підпункт 23).

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пунктів 7, 10 та 13 статті 10 Закону №2939-ХІІ, згідно із якими органу державного фінансового контролю надано право: 1) пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; 2) звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; 3) при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону №2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Зазначені норми неодноразово були предметом аналізу Верховного Суду у постановах: від 02.02.2020 у справі №804/2282/16, від 20.03.2020 у справі №814/380/17, від 02.04.2020 у справі №820/3534/16, від 09.04.2020 у справі №0940/1822/18 та від 30.07.2020 у справі №817/663/18, в тому числі його Великою Палатою (зокрема, постанова від 21.11.2018 у справі №820/3534/16).

В яких Верховний Суд зазначив, що орган державного фінансового контролю наділений повноваженнями здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень; при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звертатися до суду в інтересах держави про стягнення збитків, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства є обов`язковою до виконання; що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Отже, в органу фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства; вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звертатися до суду в інтересах держави про стягнення збитків, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Суд зауважує, що в оскаржуваних пунктах вимоги вказано на допущені позивачем порушення, у результаті яких заподіяні збитки, зазначено їх розмір та зобов`язано вчинити дії, спрямовані на усунення відповідних порушень згідно з вимогами законодавства. Натомість позивач звертаючись до суду з позовом, фактично не погодився з висновками акту ревізії щодо допущених ним порушень та, як наслідок, з вимогами про відшкодування збитків.

Відтак, збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про стягнення цих збитків. Наявність збитків, законність та правильність обчислення розміру збитків може бути предметом перевірки у судовому порядку за позовом державного фінансового контролю про їх стягнення, а не у справі за позовом підконтрольного об`єкта про визнання вимоги протиправною.

Як вбачається з матеріалів справи, Інституту аграрних ресурсів та регіонального розвитку Національної академії аграрних наук України просить скасувати пункти вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби щодо усунення порушень законодавства № 130707-14/2412-2024 від 11.12.2024.

Разом з тим, суд наголошує, що предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства може бути лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача.

Натомість у справі, яка розглядається, Управління Західного офісу Держаудитслужби пред`явило позивачу вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії фінансово-господарської діяльності позивача, при цьому зі змісту вказаної вимоги встановлено, що вона вказує на виявлені збитки та їхній розмір. Водночас ці дії відповідача щодо включення до оскаржуваної вимоги певних відомостей самі по собі не створюють та не припиняють права чи обов`язків особи, а лише фіксують певні факти.

Отже, відповідно до сталої судової практики застосування законодавства у спірних правовідносинах оскаржувана вимога не породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата - підконтрольної установи, і не може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства за позовом такої установи.

Вимога органу державного фінансового контролю в частині визначення характеру та обсягу збитків, як акт індивідуальної дії, вичерпала себе в момент її направлення підконтрольній установі, та самостійно не змінює обсяги прав та обов`язків позивача.

Зі змісту оскаржуваної вимоги встановлено, що її єдиною метою є спонукання позивача (підконтрольної установи) до добровільного відшкодування у визначений строк збитків, виявленої останнім.

У зв`язку з цим, звернення позивача з позовом про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби щодо усунення виявлених перевіркою порушень законодавства № 130707-14/2412-2024 від 11.12.2024, яка за своїм змістом спрямована на відшкодування збитків, є неналежним способом захисту порушеного права, а тому такий позов не підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 23.04.2019 у справі №820/339/17, від 11.02.2020 у справі №804/2282/16, від 17.06.2021 у справі №0440/6907/18 та від 22.07.2021 у справі № 520/1039/19.

Крім того, у вимозі визначено, що у разі не усунення виявлених порушень у встановлений строк, з урахуванням наданої установою інформації про вжиті заходи за результатами ревізії, Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області, має право звернутися до суду та до органу управління відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2016 № 1673 «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними та скасування пунктів вимоги, оскільки вони не містить імперативного характеру та не створюють правових наслідків для позивача.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява № 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, пункт 29).

Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки жодного правового значення для правильного вирішення справи не мають.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог підстави щодо розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову Інституту аграрних ресурсів та регіонального розвитку Національної академії аграрних наук України (Закарпатська область, Берегівський район, с. Велика Бакта, проспект Свободи, буд. 17 ) до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4 ) про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

СуддяС.І. Рейті