Справа № 200/6833/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року справа №200/6833/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року (повне судове рішення складено 26 грудня 2024 року) у справі № 200/6833/24 (суддя в І інстанції Загацька Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі 151 612,903 грн (з урахуванням фактично виплачених сум) за період з 01.04.2022 по 16.05.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розмірі 151 612,903 грн (з урахуванням фактично виплачених сум) за період з 01.04.2022 по 16.05.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 06.01.2022 на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 був призваний у Збройні Сили України по контракту №86-РС від 30.12.2021 та перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_1 на посаді навідника зенітно-кулеметного відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 , виданим 07.03.2024.

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 приступив до виконання завдань з оборони м. Маріуполь. Як вбачається з відповіді тво командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , наданої 11.07.2024, у військовій частині відсутні накази про включення та виключення ОСОБА_1 до сил та засобів заходів національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії рф в період з 01.04.2022 по 15.05.2022.

Разом з тим вказує, що інформація про виконання бойових завдань позивачем у м. Маріуполь у цей період підтверджується довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, виданої командиром ВЧ НОМЕР_1 15.04.2024 за №155313888, з якої вбачається, що солдат ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в період з 24.02.2022 по 17.05.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи у м. Маріуполь. Довідка видана на підставі наказу командира вч №26/нод від 22.02.2024 «Про результати службового розслідування». З 21.05.2022 по 08.02.2024 позивач знаходився в полоні військ рф, що підтверджується довідкою Служби безпеки України від 14.02.2024 №38/7-М-540д та листом ДП «Український національний центр розбудови миру» від 13.02.2024 №09-07/1983. Таким чином вважає, що позивач має право на додаткову грошову винагороду в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, в тому числі за період з 01.04.2022 по 16.05.2022. Розмір додаткової винагороди в 2022 році (за розрахунками позивача) мав складати: за квітень (30 днів) - 100000 грн; за травень (16 діб) - 100000 /31 х 16 = 51 612,903 грн, та сума невиплаченої додаткової грошової винагороди загалом мала складати 151 612,903 грн.

Вказує, що з відповіді тво командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , наданої 11.07.2024, вбачається, що військова частина не виплачує таку додаткову винагороду, мотивуючи це відсутністю у військовій частині наказів про включення та виключення ОСОБА_1 до сил та засобів заходів національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії рф в період з 01.04.2022 по 15.05.2022.

У зв`язку з наведеним, на думку позивача, відповідач діяв протиправно та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн (з урахуванням фактично виплачених сум) за період з 01.04.2022 по 16.05.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розмірі до 100 000,00 грн/міс. (з урахуванням фактично виплачених сум) за період з 01.04.2022 по 16.05.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне.

Щодо періоду з 01.05.2022 по 18.05.2022, відповідно до пункту 1 Постанови № 168 у редакції, що діяла до 21.01.2023, на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачувалася додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які брали безпосередню участь у бойових діях або забезпечували здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшувався до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до пункту 5 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, яке, відповідно до пункту 14 Окремого доручення № 912/з/29 та пункту 1 доручення Міністра оборони України від 13.02.2023 № 2683/з/3, застосовується з 01.06.2022 по 01.02.2023 та врегульовує питання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 - виплата особовому складу військової частини додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснювалась на підставі наказів командирів військових частин. В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначаються підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження).

Відповідно до абзацу третього пункту 3 Окремого доручення № 912/з/29 документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій або журналу ведення оперативної обстановки або бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового); рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

У зв`язку із тим, що інформації про існування документів, передбачених абзацом третім пункту 3 Окремого доручення № 912/з/29, що підтверджують участь Позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період з 01.04.2022 по 16.05.2022 немає, а дії спрямовані на пошук (виявлення) таких документів не дали позитивних результатів, відсутні підстави для видання наказу про виплату додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000,00 грн із розрахунку за місяць за період із 01.04.2022 по 16.05.2022 Позивачу, у зв`язку із чим виплата йому додаткової винагороди за цей період здійснювалась у розмірі 30 000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць. З 17.05.2022 по 07.02.2024 Позивачу виплачена додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн за період перебування у полоні.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_4 .

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_5 від 19.03.2024 позивач є учасником бойових дій.

Відомості військового квитка серії НОМЕР_2 свідчать, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

З акту службового розслідування №20 вбачається, що у ході проведення службового розслідування стало відомо, що солдат ОСОБА_1 , колишній механік відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 . 06.01.2022 підписав контракт з військовою частиною НОМЕР_1 , 24.02.2022 о 04:30 ранку по тривозі прибув до розташування штабу військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , після чого отримав зброю (АК-74), та приступив до виконання завдань по захисту Батьківщини в місті Маріуполь.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_6 від 21.05.2022 № 248 Про результати службового розслідування», солдат ОСОБА_1 обліковується як безвісно зниклим за особливих обставин і наказом командира військової частини НОМЕР_6 від 23.05.2022 № 65 виведений в розпорядження командира військової частини НОМЕР_6 з утриманням в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 . Таким чином слід вважати, що причиною зникнення безвісти позивача стало потрапляння в оточення, влаштоване підрозділами збройних сил російської федерації на території заводу Азовсталь в місті Маріуполь.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.10.2022 № 168, позивача обліковано у військовій частині, як полоненого на підставі списків військовослужбовців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, які знаходяться у полоні, підтверджених Центральним Агентством з Розшуку міжнародного комітету Червоного Хреста від 04.11.2022.

Згідно довідки Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» від 13.02.2024 № 09-07/1983 солдата ОСОБА_1 було звільнено з полону країни агресора російської федерації, після чого його було перевезено до військової частини НОМЕР_7 ( АДРЕСА_2 ), де він проходить лікування та реабілітацію.

Обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_1 , колишній механік відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 . 06.01.2022 підписав контракт з військовою частиною НОМЕР_1 , 24.02.2022 о 04:30 ранку по тривозі прибув до розташування штабу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , після чого отримав зброю (АК-74). та приступив до виконання завдань по захисту батьківщини в місті Маріуполь.

Відповідно до пояснень солдата ОСОБА_1 стало відомо, що 26.02.2022 він разом з іншими військовослужбовцями переїхали на АДРЕСА_3 до військової частини НОМЕР_8 , де вони пробули дві ночі, а потім перемістились до заводу «Азовсталь».

Приблизно 28.02.2022 солдата ОСОБА_1 в складі групи із 35 військовослужбовців перемістили на лівий берег міста Маріуполь на базу полку ІНФОРМАЦІЯ_3 на допомогу, прибувши на місце 35 чоловік поділили на три групи та приступили до виконання завдань (копати окопи, бліндажі, патрулювання).

10.03.2022 солдат ОСОБА_1 в складі групи бійців полку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » перемістився на територію будівельного технікуму біля заводоуправління « ІНФОРМАЦІЯ_3 », це було їх розташування до 21.04.2022, безпосереднім командиром спочатку був військовослужбовець з військкомату з позивним « ІНФОРМАЦІЯ_4 », після чого солдат ОСОБА_1 потрапив в групу полку « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де старшим був військовослужбовець з позивним « ОСОБА_3 », а командиром групи був військовослужбовець з позивним ОСОБА_4 ". Солдат ОСОБА_1 перебував у складі цієї групи до моменту заходу на завод «Азовсталь» 21.04.2022, позиції групи знаходились на АДРЕСА_1 .

15.05.2022 солдату ОСОБА_1 та іншим військовослужбовцям групи повідомили, що вони будуть здаватись у полон, боєць полку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » «Онікс» повідомив, що буде режим тиші і вони повинні потихеньку виходити та здаватись у полон.

17.05.2022 на виконання наказу Президента України для збереження життя солдат ОСОБА_1 разом з іншими військовослужбовцями вийшов з заводу «Азовсталь» та здався у полон. При виході з заводу «Азовсталь» засоби індивідуального захисту (шолом, бронежилет) залишив в місці розташування групи, останній хто виходив повинен був все знищіти, зброю (автомат АК-74 з одним магазином) здав солдатами р.ф. при виході з заводу, які допитали та обшукали солдата ОСОБА_1 , відібрали військовий квиток та особисті документи. При обороні міста Маріуполь та заводу «Азовсталь» солдат ОСОБА_1 отримав контузію.

З 18.05.2022 по 15.06.2022 позивач разом з іншими військовослужбовцями перебував у таборі для військовополонених в селищі Оленівка.

З 15.06.2022 по 07.02.2024 позивач та ще 202 військовополонених було етаповано до міста Свердловськ у виправну колонію, де він перебував до моменту звільнення з полону. Військовослужбовець військової служби за контрактом, колишній механік відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк служби в військовій частині НОМЕР_1 - з 06.01.2022 по теперішній час, термін перебування на останній посаді - з 24.02.2022 по 25.05.2022. Неправомірних дій в ході проведення службового розслідування не виявлено. Причиною потрапляння в полон колишнього механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 стало виконання наказу Президента України про здачу військовослужбовців у полон для збереження життя.

Службове розслідування вважати завершеним.

Вину солдата ОСОБА_1 у ході проведення службового розслідування по з`ясуванню обставин потрапляння в полон вважати не встановленою.

Вину солдата ОСОБА_1 у ході проведення службового розслідування по з`ясуванню обставин втрати особистої зброї, засобів індивідуального захисту (шолом, бронежилет) та військового квитка вважати не встановленою.

Також до матеріалів справи також додано витяг із наказу від 24.02.2022 №37, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 №3/дск, вбачається, що позивача-військовослужбовця призначеного на посади, вважати таким, що з 24.02.2022 прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадами з відповідними посадовими окладами.

Також додано відповідь від 11.07.2024 №1553/7202 за результатами розгляду рапорту позивача про виплату додаткової грошової винагороди в розмірі 100 000 грн з урахуванням раніше виплачених 30000 грн за період виконання бойових завдань у м. Маріуполь з 01.04.2022 по 16.05.2022 та повідомлено наступне. У військовій частині НОМЕР_1 відсутні накази про включення та виключення позивача до сил та засобів заходів національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії рф в період з 01.04.2022 по 16.05.2022, у зв`язку із чим здійснити виплату за вказаний період неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що інформація про виконання бойових завдань позивачем у м. Маріуполь у цей період підтверджується довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, виданої командиром ВЧ НОМЕР_1 15.04.2024 за №155313888, з якої вбачається, що солдат ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в період з 24.02.2022 по 17.05.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи у м. Маріуполь. Довідка видана на підставі наказу командира вч №26/нод від 22.02.2024 «Про результати службового розслідування».

З 21.05.2022 по 08.02.2024 позивач знаходився в полоні військ рф, що підтверджується довідкою Служби безпеки України від 14.02.2024 №38/7-М-540д та листом ДП «Український національний центр розбудови миру» від 13.02.2024 №09-07/1983.

Позивач оскаржує бездіяльність відповідача в частині невиплати саме додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн за період з 01.04.2022 по 15.05.2022, та визначає, що за даний період виплата йому додаткової винагороди здійснювалась у розмірі 30000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць, що також підтверджується архівною відомістю про нарахування позивачу грошового забезпечення за спірний період.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн (з урахуванням фактично виплачених сум) за період з 01.04.2022 по 16.05.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, суд виходить з наступного.

28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168).

У первинній редакції вказаною постановою передбачалось: 1. Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, … виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.»

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 № 400, яка застосовується з 24.02.2022 пункт 1 постанови № 168 доповнено абзацом такого змісту: «Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії; захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Військова частина НОМЕР_1 , заперечуючи право позивача на отримання збільшеної грошової винагороди за Постановою КМУ № 168, зазначає, що документи, які підтверджують участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період з 01.04.2024 по 16.05.2022 року у військовій частині НОМЕР_1 відсутні.

Суд з такою позицією не погоджується з огляду на наступне.

Протягом спірного періоду пункт 1 Постанови КМУ №168 у якості підстави для виплати збільшеної додаткової винагороди передбачав, що військовослужбовець повинен брати безпосередню участь у бойових діях або забезпечувати здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Наявні у справі письмові докази свідчать, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів м. Маріуполь.

У якості документальної підстави для виплати цією ж Постановою визначено наказ командира.

Інших вимог у спірний період у Постанові КМУ № 168 не встановлено.

Тому за період з 01.04.2022 по 16.05.2022 виплата позивачу збільшеної грошової допомоги має здійснюватись, як військовослужбовцю, який брав безпосередню участь у бойових діях, перебуваючи в районі ведення бойових дій.

Щодо зазначення відповідачем у відповіді від 11.07.2024 №1553/7202 про не включення періоду з 01.04.2022 по 16.05.2022 до періоду участі позивача у заходах національної безпеки та оборони, та з відбиття збройної агресії Російської Федерації, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551 у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) учасниками бойових дій визнаються:

19) військовослужбовці Збройних Сил України, …, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України, а райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях - відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях». Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (застосовується у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) (далі - Порядок № 413).

Абзацом другим пункту 2 Порядку № 413 передбачено, що статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним, добровольцям Сил територіальної оборони) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 413 підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення:

для осіб, які брали участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, - витяги з наказів Генерального штабу Збройних Сил України про залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, витяги з наказів Командувача об`єднаних сил, командирів оперативно-тактичних угруповань про прибуття (вибуття) до (з) районів здійснення цих заходів, документи про направлення у відрядження до районів здійснення цих заходів;

для осіб, які отримали поранення, контузії, каліцтва (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), - документи, зазначені в абзаці сьомому цього пункту, матеріали спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 413 для надання статусу учасника бойових дій: особам, зазначеним в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які брали участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій після закінчення 30 календарних днів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 4 та документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

Позивачем була отримана довідка про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, №1553/3888 від 15.04.2024.

Відповідач з цього приводу посилаються на відсутність наказів про включення та виключення позивача до сил та засобів заходів національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії рф в період з 01.04.2022 по 16.05.2022.

Суд вказані посилання відповідача вважає помилковими з огляду на наступне.

Порядком № 413 визначено, що обов`язок зі складення довідки, зокрема, за формою згідно додатку 4 до цього порядку, покладається на командирів (начальників) військових частин у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), у складі яких проходили службу особи.

Наявні у матеріалах справи копія витягу із наказу від 24.02.2022 №37, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 №3/дск, з якого вбачається, що позивача - військовослужбовця, призначеного на посади, вважати таким, що з 24.02.2022 прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадами з відповідними посадовими окладами.

Загальновідомим фактом, що не потребує доведення, є факт того, що протягом періоду, зокрема з 01.04.2022 по 16.05.2022 м. Маріуполь було територією ведення активних бойових дій, що підтверджується наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309 Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Вищезазначені факти свідчать про залучення позивача до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях після 24.02.2022, що відповідає вимогам Порядку № 413.

Щодо доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях за період з 01.04.2022 по 16.05.2022 у матеріалах справі містяться наступні письмові докази:

- акту службового розслідування №20, з якого вбачається, що у ході проведення службового розслідування стало відомо, що солдат ОСОБА_1 , колишній механік відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 . 06.01.2022 підписав контракт з військовою частиною НОМЕР_1 , 24.02.2022 о 04:30 ранку по тривозі прибув до розташування штабу військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , після чого отримав зброю (АК-74), та приступив до виконання завдань по захисту батьківщини в місті Маріуполь. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_6 від 21.05.2022 № 248 «Про результати службового розслідування», солдат ОСОБА_1 обліковується як безвісно зниклим за особливих обставин і наказом командира військової частини НОМЕР_6 від 23.05.2022 № 65 виведений в розпорядження командира військової частини НОМЕР_6 з утриманням в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 . Таким чином слід вважати, що причиною зникнення безвісти позивача стало потрапляння в оточення, влаштоване підрозділами збройних сил російської федерації на території заводу Азовсталь в місті Маріуполь. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.10.2022 № 168 позивача обліковано у військовій частині, як полоненого на підставі списків військовослужбовців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, які знаходяться у полоні, підтверджених Центральним Агентством з Розшуку міжнародного комітету Червоного Хреста від 04.11.2022. Згідно довідки Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» від 13.02.2024 № 09-07/1983 солдата ОСОБА_1 було звільнено з полону країни агресора російської федерації, після чого його було перевезено до військової частини НОМЕР_7 ( АДРЕСА_2 ), де він проходить лікування та реабілітацію.

Зокрема, в акті службового розслідування вказано, що 10.03.2022 солдат ОСОБА_1 в складі групи бійців полку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » перемістився на територію будівельного технікуму біля заводоуправління « ІНФОРМАЦІЯ_3 », це було їх розташування до 21.04.2022, безпосереднім командиром спочатку був військовослужбовець з військкомату з позивним « ІНФОРМАЦІЯ_4 », після чого солдат ОСОБА_1 потрапив в групу полку « ОСОБА_5 » де старшим був військовослужбовець з позивним « ОСОБА_3 », а командиром групи був військовослужбовець з позивним ОСОБА_4 ". Солдат ОСОБА_1 перебував у складі цієї групи до моменту заходу на завод «Азовсталь» 21.04.2022, позиції групи знаходились на АДРЕСА_1 .

15.05.2022 солдату ОСОБА_1 та іншим військовослужбовцям групи повідомили, що вони будуть здаватись у полон, боєць полку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » «Онікс» повідомив, що буде режим тиші і вони повинні потихеньку виходити та здаватись у полон.

17.05.2022 на виконання наказу Президента України для збереження життя солдат ОСОБА_1 разом з іншими військовослужбовцями вийшов з заводу «Азовсталь» та здався у полон. При виході з заводу «Азовсталь» засоби індивідуального захисту (шолом, бронежилет) залишив в місці розташування групи, останній хто виходив повинен був все знищіти, зброю (автомат АК-74 з одним магазином) здав солдатами р.ф. при виході з заводу, які допитали та обшукали солдата ОСОБА_1 , відібрали військовий квиток та особисті документи. При обороні міста Маріуполь та заводу «Азовсталь» солдат ОСОБА_1 отримав контузію.

Також з матеріалів справи вбачається, що інформація про виконання бойових завдань позивачем у м. Маріуполь у цей період підтверджується довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, виданої командиром ВЧ НОМЕР_1 15.04.2024 за №155313888, з якої вбачається, що солдат ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в період з 24.02.2022 по 17.05.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи у м. Маріуполь. Довідка видана на підставі наказу командира вч №26/нод від 22.02.2024 «Про результати службового розслідування».

Фактів дезертирства або самовільного залишення військової частини позивачем не виявлено.

А отже, факт безпосередньої участі позивача у бойових діях у м. Маріуполь суд вважає доведеним, отже виплата такої винагороди має здійснюватись на підставі наказів командирів (начальників).

Суд звернув увагу, що документальною підставою для виплати збільшеної додаткової винагороди за Постановою КМУ № 168 є наказ безпосереднього командира (начальника).

Однак, саме відповідач є відповідальним за правильність та повноту нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення і саме відповідач мав вжити достатніх заходів щодо встановлення наявності підстав для нарахування та виплати позивачу збільшеної додаткової винагороди за Постановою № 168.

Матеріали справи не містять достатніх доказів, які б підтвердили, що відповідачем вчиняються дії, які спрямовані на пошук (виявлення) документів, які підтверджують участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період з 01.04.2024 по 16.05.2022 для з`ясування вказаного питання, отже саме відповідачем допущено протиправну бездіяльність (як військової частини, на грошовому забезпеченні якої перебував позивач) у питанні виплати позивачу належного грошового забезпечення.

Суд вважає, що позивач виконав свій військовий обов`язок із захисту Батьківщини, натомість відповідач не виконав обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу належним чином грошового забезпечення за період з 01.04.2022 по 16.05.2022.

Позивач не зобов`язаний самостійно вживати заходів щодо пошуку бойових наказів командира (начальника), його обов`язок полягав у їх виконанні, що, як свідчать матеріали справи, ним було виконано та сторонами по справі не заперечується.

Архівні відомості про виплату грошового забезпечення позивача за період з 01.04.2022 по 16.05.2022 свідчать, що виплата позивачу збільшеної додаткової винагороди здійснювалась не у повному обсязі, тому така бездіяльність відповідача є протиправною.

Щодо позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розмірі 151 612,903 грн. (з урахуванням фактично виплачених сум) за період з 01.04.2022 по 16.05.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 (заява № 38722/02)).

«Ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача перерахувати позивачу пенсію є формою втручання у дискреційні повноваження.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Згідно абзацу другому частини 4 статті 245 КАС Україні у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду у розмірі до 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях за період з 01.04.2022 по 16.05.2022, з урахуванням виплачених сум.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову в частині, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року у справі № 200/6833/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 17 квітня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук