Справа № 400/5035/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/5035/24

Перша інстанція: суддя Малих О.В.,

повний текст судового рішення

складено 31.10.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Осіпова Ю.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №400/5035/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ліквід Карго Термінал» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.05.2024 №703

У С Т А Н О В И В :

28.05.2024 товариство з обмеженою відповідальністю «Ліквід Карго Термінал» звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 10.05.2024 №703.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Ліквід Карго Термінал» вказує, що сторонами виконано істотні умови договору підряду №13/лкт-23 від 03.07.2023. Такі фінансово-господарські правовідносин з ТОВ «МЕТПРОЕКТ» були реальними та спричини зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Також, на думку позивача, доводи податкового органу про недостатність в ТОВ «МЕТПРОЕКТ» штатної кількості працівників, які б могли забезпечити виконання робіт за правочином, а також невідповідність видів економічної діяльності ТОВ «МЕТПРОЕКТ», є безпідставними.

Відповідач Головне управління ДПС у Миколаївській області з позовними вимогами не погоджувалось з підстав викладених у відзиві на позовну заяву зазначивши про завищення ТОВ «Ліквід Карго Термінал» суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за січень 2024 року. Платником податку не підтверджено отримання робіт (послуг) від контрагента постачальника ТОВ «МЕТПРОЕКТ» у мажах виконання договору підряду №13/лкт-23 від 03.07.2023.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №400/5035/24 адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Ліквід Карго Термінал» задоволено повністю.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції вказав про виконання сторонами договору підряду №13/лкт-23 від 03.07.2023. При цьому, окружний адміністративний суд відхилив доводи відповідача стосовно того, що ТОВ «Метпроект» не мало достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів, основних фондів для здійснення господарських операцій, щодо нереальності господарських операцій, а також стосовно невідповідності видів економічної діяльності наданим послугам.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на невідповідність висновків окружного адміністративного суду обставинам справи, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано правових висновків Верховного Суду, які викладено в постанові від 28.12.2022 у справі №520/1284/19, згідно із якими складення первинної документації не є беззаперечним доказом реальності господарської операції. Як стверджує податковий орган, позивачем завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за січень 2024 року, оскільки не підтверджено отримання робіт (послуг) від контрагента постачальника ТОВ «МЕТПРОЕКТ» у мажах виконання договору підряду №13/лкт-23 від 03.07.2023.

Скориставшись наданим, приписами чинного процесуального законодавства, правом ТОВ «Ліквід Карго Термінал» до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач повністю погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 31.10.2024. Натомість, доводи апеляційної скарги податкового органу уважає необґрунтованими.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що в період з 26.03.2024 по 03.04.2024 фахівцями Головного управління ДПС у Миколаївській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Ліквід Карго Термінал» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2024 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.02.2024 № від`ємного значення з податку на додану вартість.

За результатом означеної перевірки складено акт №6838/14-29-07-03/40210285 від 10.04.2024 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Ліквід Карго Термінал» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість».

У висновках акта перевірки №6838/14-29-07-03/40210285 від 10.04.2024 зазначено про завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на 9380686грн. за січень 2024 року, що призвело до порушення вимог п.п.198.1, 198.3 ст.198, п.200.1, абз. в) п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки №6838/14-29-07-03/40210285 від 10.04.2024 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.05.2024 №703 щодо зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2024 року на 585 303грн.

Не погодившись із вищеозначеним індивідуальним актом ТОВ «Ліквід Карго Термінал» звернулось до суду з позовною заявою про визнання його протиправним та скасування.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів визначено Податковим кодексом України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із підпунктами «а», «б» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг згідно приписів норми пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (пункт 188.1 статті 188 Податкового кодексу України).

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України перебачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із сформованим Верховним Судом у постанові від 16.06.2020 у справі №400/987/19 правовим висновком, наявність податкової накладної та факт реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних не є єдиною та достатньою підставою, яка надає право платнику податку на додану вартість на віднесення сум сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість до податкового кредиту, оскільки таке право виникає за правилами приписів підпунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у т.ч. в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у т. ч. при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Встановлюючи обов`язкове підтвердження платником податків задекларованих показників податкового обліку належними документами, законодавець презюмує, що такі документи мають відображати реальний стан речей щодо задекларованих об`єктів оподаткування. При цьому, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, так само, як і помилки у їх оформленні, не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо фактичний рух активів або зміни в активах відбувся.

Відповідно до пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Тобто, право на формування податкової вигоди виникає у покупця за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є ділова мета.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми), як один із принципів бухгалтерського обліку, закріплений в статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та відповідає сутності податкового обліку, який відповідно до частини другої статті 3 названого нормативно-правового акту ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Надання контролюючому органу належним чином оформлених документів, передбачених правовими нормами, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема, про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.

Як установлено апеляційним адміністративним судом та убачається з наявних у матеріалах справи документів, 03.07.2023 між ТОВ «ЛІКВІД КАРГО ТЕРМІНАЛ» (Замовник) та ТОВ «МЕТПРОЕКТ» (Підрядник) укладено договір підряду №13/лкт-23.

За умовами вказаного правочину Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується на власний ризик виконати в порядку та на умовах цього договору проєктні та будівельні роботи по об`єкту: «Нове будівництво під`їзної колії ТОВ «Ліквід Карго Термінал» на ст. Ізмаїл Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Ізмаїл, вул. Болградське шосе, 12-А», відповідно до Завдання на проєктування (Додаток №1) та Технічного завдання (Додаток № 3), а саме:

- розробки проєктної документації «Нове будівництво під`їзної колії ТОВ «Ліквід Карго Термінал» на ст. Ізмаїл Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Ізмаїл, вул. Болградське шосе, 12-А», відповідно до Завдання на проєктування (Додаток №1);

- виконання повної процедури з Оцінки впливу на довкілля (далі ОВД) з отриманням Звіту з ОВД, сприянні в проходженні громадських обговорень/слухань, отриманням Рішення з ОВД;

- будівництво під`їзної колії за затвердженою проєктною документацією в обсягах, відповідно до Технічного завдання (Додаток № 3);

- складання паспорту під`їзної колії (пункт 1.1. Договору підряду).

На підтвердження реальності виконання таких договірних зобов`язань позивачем до матеріалів справи додано: розроблені ТОВ «МЕТПРОЕКТ» робочі проєкти з організації будівництва по об`єкту: «Нове будівництво під`їзної колії ТОВ «Ліквід Карго Термінал» на ст. Ізмаїл Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Ізмаїл, вул. Болградське шосе, 12-А», акти надання послуг, акт приймання виконаних будівельних робіт, платіжні доручення.

З матеріалів справи убачається, за наслідками здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Метпроект» складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних такі податкові накладні: № 1 від 04.07.2023, № 2 від 04.07.2023, № 3 від 04.07.2023, № 3 від 27.09.2023.

Апеляційним адміністративним судом з`ясовано, що 20.02.2024 ТОВ «Ліквід Карго Термінал» до контролюючого органу подано податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період січень 2024 року, у якій відображено суму ПДВ згідно податкових накладних, складених ТОВ «Метпроект» за наслідком виконання умов договору підряду №13/лкт-23, на загальну суму 585 303грн.

З урахуванням установлених обставин справи суд апеляційної інстанції вказує, що надані первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом у повній мірі відображають зміст господарських операцій, їх вартісні та кількісні показники.

Між тим, певні недоліки первинних документів, складених за результатами проведених господарських операцій не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів.

Відповідачем, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими позивачем документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Крім того, податковим органом не надано доказів невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, їх збитковості тощо, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Апеляційний адміністративний суд вказує, що позивач та його контрагент належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавалися.

Встановивши наявність трудових ресурсів як у підприємства позивача, так і його контрагента контролюючим органом не обґрунтовано, який обсяг трудових та матеріальних ресурсів необхідно мати контрагенту позивача для здійснення такої господарської діяльності, чому він не є достатнім, не з`ясовано можливість працевлаштування працівників підприємства-контрагента за сумісництвом.

Колегія суддів вказує, що декларування ТОВ «МЕТПРОЕКТ» в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого податку лише 5 осіб, у жодному разі не підтверджує, що визначені договором підряду від 03.07.2023 №13/лкт-23 роботи виконано не було.

До того ж, слід вказати, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

У досліджуваній ситуації відповідачем не доведено, а судом апеляційної інстанції не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо недобросовісної поведінки його контрагента та злагодженість дій між ними.

Колегія суддів вказує, що доводи відповідача про відсутність реального придбання послуг по ланцюгу постачання не підтверджено належними та допустимими доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях, які, в свою чергу, базуються на узагальненій податковій інформації без проведення контрольних заходів щодо відповідних осіб та дослідження первинних документів.

З огляду на вказане апеляційний адміністративний суд відхиляє посилання податкового органу щодо можливого порушення контрагентом позивача податкової дисципліни у ланцюгу постачання.

Є необґрунтованими доводи скаржника стосовно невідповідності видів діяльності ТОВ «МЕТПРОЕКТ» за КВЕД наданим послугам, адже згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань контрагент позивача, у тому числі, має право здійснювати такий вид діяльності як: «Будівництво залізниць і метрополітену» (42.12).

Крім того, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що в ТОВ «МЕТПРОЕКТ» наявні відповідні дозвільні документи, видані державними органами, які підтверджують право останнього надавати послуги з будівництва залізниць.

У межах даного спору суб`єктом владних повноважень також не доведено, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій було одержання податкової вигоди.

Отже, враховуючи, що спірні господарські операції здійснені позивачем з метою подальшого їх використання в оподатковуваних операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а також наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції з вищезазначеними контрагентами позивача, у даному випадку для позивача у справі визначальним є саме факт отримання робіт та послуг від спірних контрагентів і подальше їх використання у власній господарській діяльності, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, а ці обставини у свою чергу свідчать про наявність в таких діях суб`єкта господарювання - позивача у справі, ділової мети - одержання економічного ефекту у результаті господарської діяльності, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.

Між тим, апеляційний адміністративний суд відхиляє доводи скаржника стосовно неврахування окружним адміністративним судом правових висновків Верховного Суду, які викладено в постанові від 28.12.2022 у справі №520/1284/19, оскільки контролюючим органом не доведено, що платник податків, приймаючи від контрагента та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності, а також не доведено неможливість виконання контрагентом позивача передбачених правочином робіт, з огляду на відсутність, на думку відповідача, у нього матеріальних, трудових ресурсів для здійснення підприємницької діяльності.

З аналогічних підстав суд апеляційної інстанції уважає безпідставними посилання суб`єкта владних повноважень на правові висновки Верховного Суду, які викладено у справах №803/1923/13-а, №400/987/19, №400/1693/19, №160/3364/19.

У контексті наведеного слід відмітити, що встановлення судом касаційної інстанції у відповідних судових рішеннях певних обставин не доводить наявність відповідних підстав у цій справі.

За наслідком дослідження апеляційної скарги ГУ ДПС у Миколаївській області судом апеляційної інстанції установлено, що змістове її наповнення майже повністю складають посилання на правові позиції суду касаційної інстанції.

Однак, колегія суддів акцентує увагу на тому, що одного лише посилання на правові висновки суду Верховного Суду не достатньо для того щоб уважати підтвердженим порушення позивачем приписів податкового законодавства. Для цього контролюючий орган, шляхом надання відповідних доказів та наведення обґрунтувань, повинен довести обставини на які він посилається.

Є безпідставними також наведені суб`єктом владних повноважень в апеляційній скарзі доводи стосовно витрат на професійну правничу допомогу, адже в оскаржуваному рішенні Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №400/5035/24 таке питання не досліджувалось та не вирішувалось.

Відтак, з огляду на установлені фактичні обставини справи колегія суддів уважає правильним висновок окружного адміністративного суду про задоволення позовної заяви ТОВ «Ліквід Карго Термінал» щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 10.05.2024 №703.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення окружним адміністративним судом було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №400/5035/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ліквід Карго Термінал» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.05.2024 №703 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Ю.В. Осіпов О.І. Шляхтицький