Справа № 240/9329/23
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9329/23

Головуючий у 1-й інстанції: Липа Володимир Анатолійович

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

17 квітня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Ватаманюка Р.В. Капустинського М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

-визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини № НОМЕР_2 від 04.11.2022 в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу додаткову винагороду за жовтень 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі 100 000 гривень;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати додаткової винагороди, за період з 07.01.2023 до 07.07.2023, в розмірі 353 286,93 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у період з 17.09.2022 по 13.11.2022 брав безпосередню участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в районі проведення таких заходів. Вказує, що всупереч чинному законодавству за період участі у бойових діях за жовтень 2022 року йому не була виплачена додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії задоволено частково:

-визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_3 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за жовтень 2022 року;

-зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі в бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) або забезпеченні здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України, за жовтень 2022 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою задовольнити вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач при поданні апеляційної скарги просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року в частині відмови позивачу в позовній вимозі про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та винести в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Військову частині НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки виплати додаткової винагороди за період з 07.01.2023 року до 07.07.2023 року в розмірі 256585,76, мотивувальну частину рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року змінити, частково, виклавши обгрунтування щодо нечинності рішення (окремого доручення) Міністра оборони України №23.06.2022 №912/3/29, зокрема п.п.9.7, та можливість вказаним документом регулювати спірні правовідносини, позбавляти права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 в розмірі 100000 грн чи 30000 грн.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили суд задовольнити її, проти апеляійної скарги позивача заперечували.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Надав суду заяви з викладенням своїх доводів щодо вирішення апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, а також додаткових процесуальних заяв, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.05.2022 №115 з 08.05.2022 позивача зараховано до списків особового складу частини на посаду стрільця 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону.

Відповідно до довідки №3894/2 від 08.12.2022 в період з 06.08.2022 по 16.09.2022, з 17.09.2022 по 13.11.2022 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, село Гусарівка Харківської області, село Іванівське Донецької області.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №4471 від 24.10.2022 на підставі рапорту підполковника ОСОБА_4 , командира 1 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 , вхідний №9785/окп від 24.10.2022 призначено службове розслідування по факту невиконання бойового розпорядження особовим складом 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 .

Позивача було позбавлено додаткової винагороди у зв`язку з невиконанням бойового розпорядження згідно з наказом командира Військової НОМЕР_4 від 04.11.2022 №4995.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2022 №5629 продовжено строк проведення службового розслідування призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.10.2022 №4471.

На звернення позивача до Міністерства оборони України, листом № 502/15/295 від 30.01.2023 Військова частина НОМЕР_5 повідомила, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №4995 від 04.11.2022 позивачу додаткова винагорода за жовтень 2022 року не нараховувалась у зв`язку з відмовою від виконання бойового наказу (розпорядження).

Вважаючи свої права на отримання належного грошового забезпечення порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991№ 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 року прийняв Постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168).

Відповідно до пункту 1 Постанови №168 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах .

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпчення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 .

Отже, з 24.02.2022 у військовослужбовців Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000, 00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.

З огляду в судовому засіданні наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №4995 від 04.11.2022 судом встановлено, що позивача було позбавлено додаткової винагороди у жовтні 2022 року за невиконання бойового наказу командира.

Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин, було чинним окреме доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 п.9.7 якого передбачені підстави, наявність яких позбавляє права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168 в розмірі 100 000 грн. чи 30 000 грн.

Однією із таких підстав є відмова виконувати бойові накази (розпорядження) та самовільне залишення військової частини, місця служби або дезертири за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного з залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Разом з тим, суд зазначає, що п.9.7 окремого доручення не є самостійною та достатньою підставою невиплати йому додаткової винагороди на період воєнного стану, оскільки факт порушення дисципліни потребує доведення та підтвердження відповідними доказами. Тобто, вина військовослужбовця має бути встановлена у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 11 затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV "Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" (далі Статут внутрішньої служби), необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки.

У статті 30 Статуту внутрішньої служби вказано, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Відповідно до статті 35 Статуту внутрішньої служби, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут). Відповідно статтям 1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту установлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно зі ст. 7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.48 Статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту, серед іншого, передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Згідно з ч. 2 ст. 86 Дисциплінарного статуту №551-XIV під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Вимогами п. 1 розділу II Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування, зокрема, невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно з п. 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резулятивну частини.

Згідно з вимогами п. 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акту та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до вимог п. 2 розділу VI Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

Згідно з вимогами п. 3 розділу VI Порядку № 608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Таким чином, у разі порушення військовослужбовцем військової дисципліни, призначається службове розслідування, за результатами якого, у разі, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Отже, факт порушення військової дисципліни має бути підтверджений у встановленому порядку.

Колегія суддів не погоджується з доводами клопотання позивача не брати до уваги докази, долучені відповідачем до апеляційної скарги та матеріали службового розслідування, надані до суду апеляційної інстанції під час розгляду справи в судовому засіданні, зважаючи на наступне.

Відповідно до змісту ч.3,4 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи вищезазначене, колегія зазначає, що витребувані судом апеляційної інстанції докази є обов`язковими для дослідження з метою повного та всебічного розгляду справи, враховуючи, що судом першої інстанції не встановлено всіх обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для дослідження таких доказів.

Як свідчать матеріали справи, а саме Акт про результати проведення службового розслідування по факту невиконання бойового розпорядження особовим складом 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 з метою захисту суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України під час триваючої збройної агресії з боку збройних сил російської федерації, командиром 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_5 23 жовтня 2022 до особового складу підрозділу було доведено бойове розпорядження командира НОМЕР_6 омбр №1/87дск особовому складу з завданням до 12:00 24 жовтня 2022 року зайняти позицію ротного опорного пункту " ІНФОРМАЦІЯ_1 " для виконання бойового завдання за призначенням.

Разом з тим, у зв`язку з відмовою виконати бойовий наказ, командиром батальйону 3 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_5 була подана доповідь від 23.10.2022 по факту відкритої відмови виконання наказу частиною військовослужбовців, в тому числі військовослужбовцем ОСОБА_6 .

14.10.2022 року за вхідним №9135 подано рапорт командира військової частини НОМЕР_1 з доповіддю, що 13.10.2022 року особовий склад 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 , який був підпорядкований командиру мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 , відмовився виконувати бойовий наказ командира мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 зайняти та утримувати позиції на ВОП 30211 «Лузер».

У зв`язку з цим, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.10.2022 №4055(а.с.101) було призначене службове розслідування за фактом невиконання бойового наказу військовослужбовцями 3 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону та Військової частини НОМЕР_1 .

26.03.2023 року було затверджено акт службового розслідування та видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2023 № 1357 "Про підсумки службового розслідування по факту невиконання бойового розпорядження особовим складом 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону Військової частини "(а.с.160)

В ході службового розслідування було підтверджено факт невиконання військовослужбовцями, в тому числі позивачем, бойового розпорядження командира НОМЕР_6 омбр №1/87дск з завданням до 12:00 24 жовтня 2022 року зайняти позицію ротного опорного пункту " ІНФОРМАЦІЯ_1 " для виконання бойового завдання за призначенням.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2023 № 1357 "Про підсумки службового розслідування по факту невиконання бойового розпорядження особовим складом 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону Військової частини ", позивача, за порушення військової дисципліни, відкриту відмову виконувати бойове розпорядження притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення "Сувора догана".

На командира 1 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 покладено обов`язок подати рапорт про позбавлення додаткової винагороди за жовтень місяць 2022 року військовослужбовців 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону, в тому числі і позивача, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року № 168, на підставі підпункту 9.7 пункту 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року № 912/з/29, щодо врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової виплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 року № 168.

За невиконання наказу в жовтні місяці 2022 року за рапортом командира підрозділу військовослужбовця ОСОБА_1 було позбавлено (не включено) виплати додаткової винагороди за жовтень місяць 2022 року відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №4995 від 04.11.2022 року.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що такі не містять доказів того, що Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №4995 від 04.11.2022 року було доведено позивачу в установленому порядку.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що такий наказ було оприлюднено засобами електронного зв`язку та доведено до військовослужбовців за допомогою мережі "Signal", проте на підтвердження не надають суду доказів.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Враховуючи зміст наведених норм, пояснення представника відповідача не є джерелом доказів для встановлення обставин при розгляді даної справи, а тому не можуть бути враховані судом.

Відповідно до ст. 77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, відповідачем не доведено, а матеріалами справи не підтверджено дотримання вимог п.п.9.7 окремого доручення щодо оголошення наказу про порушення позивачем вимоги виконання бойового наказу.

доведено обставин передбачених п.п.9.7 окремого доручення, підтверджено доведення наказу, який позивач відмовився виконувати бойовий наказ (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира

яким позивача позбавлено виплати додаткової винагороди та накладено дисциплінарне стягнення за невиконання бойового наказу до військовослужбовців у спосіб, визначений законодавством, суд дійшов висновку, що відповідачем не дотримано вимог згідно з п.9.7 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29.

Відповідно до пункту 17 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, телеграмою від 25.03.2022 № НР 248/1298 Міністр оборони України врегулював умови та порядок виплати додаткової винагороди військовослужбовцям (далі - телеграма № НР 248/1298).

Крім того, як вже зазначалося, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди на виконання Постанови № 168 Міністром оборони України видано доручення від 23.06.2022 N 912/з/29.

Підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.

Крім того, за відповідності переліченим кваліфікаційним умовам громадянин набував право на отримання додаткової винагороди у порядку Постанови № 168 до 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Для отримання виплати додаткової винагороди, особа має не лише перебувати у зоні, а безпосередньо приймати участь у бойових діях у відповідні періоди.

Суд звертає увагу, що довідка військової частини про участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України є підставою для нарахування та виплати додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн. та свідчить про виконання бойових розпоряджень у відповідний період.

Підставою для виплати відповідно до постанови КМУ №168, як вже зазначалось судом вище, є саме наказ командира, якому передує документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, яким є один з вищевказаних документів.

Для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил на період дії воєнного стану у розмірі, збільшеному до 100 000 грн., необхідно встановити такі обставини, як:

-несення військової служби у період дії воєнного стану;

-несення військової служби у статусі військовослужбовця Збройних Сил.

-безпосередня участь в бойових діях/забезпечення здійснення заходів з національної

- перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Суд звертає увагу, що під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів" слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу) яка веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних (бойових) дій; виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах бойових дій з виявлення повітряних цілей та ін.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, визначається на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій, рапорту командиру підрозділу.

Окрім того, як зазначено у п. 1 постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Таким чином, положення наведеної постанови визначають, що отримання вказаних виплат належить військовослужбовцям, які, як беруть безпосередню участь у бойових діях, так і забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Тобто, для додаткової грошової винагороди у розмірі до 100 000 грн. не обов`язковим є саме безпосередня участь у бойових діях та зіткнення із ворогом, так як положення п. 1 наведеної постанови передбачають, зокрема, і здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності доказів для застосування положень п.п.9.7 окремого доручення відносно позивача та в повному обсязі позбавлення його виплати додаткової винагороди за жовтень 2022 року.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав і обов`язків, дотримуватись встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.Таким чином вимоги апеляційної скарги відповідача не підлягають задоволенню.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги позивача щодо зобов`язання виплати середнього заробітку за час затримки виплати додаткової винагороди, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заявлених вимог, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, суд першої інстанції, встановивши те, що з позивачем не був здійснений остаточний розрахунок при звільненні (не виплачена додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ №168 за вище вказані періоди), зазначив, що заявлені вимоги в цій частині є передчасними, оскільки фактично додаткова винагорода у розмірі 100000 грн., з розрахунку на місяць, пропорційно, на виконання цього рішення відповідачем ще не виплачена.

З такими висновком для відмови в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку суд апеляційної інстанції погоджується з огляду на таке.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм встановлено, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Отже, додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ №168, на яку мав право позивач, повинна бути виплачена у день звільнення позивача із військової служби, а факт її несвоєчасної виплати є підставою для застосування наслідків, які передбачені ст. 117 КЗпП України.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період (а не виникнення права на звернення із позовом до суду, як помилково вважав суд першої інстанції), протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Таким чином, оскільки у спірному випадку судом першої інстанції був встановлений факт невиплати позивачу додаткової винагороди при звільненні, право на яку він мав, то наявні підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не заперечує право позивача на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, проте враховуючи обставину, що додаткова винагорода за жовтень 2022 року позивачу не була нарахована та виплачена, спірні правовідносини не виникли на момент звернення до суду з цим позовом.

Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що строк на звернення до суду із заявою про стягнення компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розпочинає перебіг з дати остаточного розрахунку, а вимоги апеляційної скарги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Зважаючи на те, що остаточний розрахунок з позивачем військовою частиною НОМЕР_1 (невиплата додаткової винагороди за жовтень 2022 року) на час розгляду цього спору не проведений, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасною.

Оцінюючи доводи скаржника про незастосовність до спірних правовідносин окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/29, колегія суддів дійшла висновку що такі підлягають врахуванню частково.

Надаючи оцінку щодо нечинності рішення (окремого доручення) Міністра оборони України №912/3/29 від 23.06.2022, зокрема п.п.9.7 та можливість вказаним документом регулювати спірні правовідносини колегія суддів враховує позицію Верховного Суду від 12.09.2024 року у справі №480/5024/23.

Верховний Суд у постанові від 06 червня 2024 року у справі N 400/1217/23 вже розглянув питання застосовності цього акту в контексті визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою N 168, військовослужбовцям Збройних Сил України та дійшов такого висновку.

Зокрема, у зазначеній постанові Верховний Суд виснував, що при прийнятті такого рішення Міністр оборони України як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови N 168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.

З уваги на це Верховний Суд констатував, що окремі рішення Міністром оборони України, прийняті для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (як умови для виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови N 168, у розмірі до 100 000,00 грн), мають належне юридичне підґрунтя.

Суд визнав обґрунтованими доводи скаржника про те, що рішення Міністра оборони України від 07 березня 2022 року N 248/1217, від 25 березня 2022 року N 248/1298, від 18 квітня 2022 року N 248/1529, від 23 червня 2022 N 912/з/29, підлягали обов`язковій державній реєстрації, позаяк містять норми, які зачіпають права, свободи та законні інтереси осіб, встановлюють організаційно-правовий механізм реалізації виплати додаткової винагороди.

Поза тим, Верховний Суд зауважив, що така обставина відсутності їх державної реєстрації, зважаючи на умови в яких ці рішення Міністром оборони України приймалися, а також те, що вони фактично виконувалися керівниками органів військового управління, штабів угруповань військ, штабів тактичних груп, командирами військових частин упродовж періоду їх дії шляхом документування безпосередньої участі у бойових діях та заходах, є виправданою, має розумне пояснення і не може змінити їхньої юридичної сили.

З огляду на зазначене Верховний Суд визнав необґрунтованими доводи скаржника щодо незастосовності до спірних правовідносин окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 N 912/з/29 з підстав відсутності його державної реєстрації.

Ця позиція є застосовною до обставин цієї справи, тому твердження скаржника щодо незастосовності окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 N 912/з/29 до спірних правовідносин визнається необґрунтованим.

З урахуванням встановлених обставин та висновків суду по суті спору, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача, оцінивши докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, відповідно до вищенаведених мотивів.

В силу п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року змінити.

Абз. 3 резолютивної частини рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії викласти в наступній редакції: "Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі в бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) або забезпеченні здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України, за жовтень 2022 року" з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 квітня 2025 року

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Ватаманюк Р.В. Капустинський М.М.