Справа № 160/29402/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 160/29402/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року (суддя Серьогіна О.В.) у справі №160/29402/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Центр пробації" щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн. щомісячно починаючи з 24 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року, відповідно до п. І постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану" №168 від 28.02.2022 року (у редакції постанови на період виникнення спірних відносин);

- зобов`язати Державну установу "Центр пробації" нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн. щомісячно починаючи з 24 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року, відповідно до п. І постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану" №168 від 28.02.2022 року (у редакції постанови на період виникнення спірних відносин).

В обгрунтування заявлених вимог посилалася на те, що була співробітником Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України та мала право на додаткову винагороду, що встановлена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану". Натомість, Державною установою "Центр пробації", в порушення вимог постанови КМУ №168, накази про виплату додаткової винагороди не приймались, додаткова винагорода позивачу не виплачувалась.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності у позивачки, як співробітника кримінально-виконавчої служби, права на додаткову винагороду, яка передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022.

Крім цього, здійснюючи розподіл судових витрат у справі, судом стягнуто на користь

позивачки витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,0грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне встановлення обставин справи, просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. Фактично позиція скаржника полягає в тому, що суд першої інстанції неправильно витлумачив положення постанови КМУ №168 та дійшов безпідставного висновку про наявність у позивачки права на додаткову винагороду. Така виплата, як зазначає відповідач, носить тимчасовий характер (на період ді воєнного стану) та зумовлена виконанням службових обов`язків в обставинах військової агресії російської федерації. Додаткова винагорода є компенсаційною виплатою та не є видом грошового забезпечення, яке виплачується особам начальницького складу уповноважених органів з питань пробації за період проходження в Центрі пробації під час дії воєнного стану. З цього приводу скаржник також зазначає, що відповідно до положень постанови КМУ №168 право на додаткову винагороду мають, зокрема, особи рядового і начальницького складу Державної кримінальної-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби. За позицією скаржника визначальним у встановленні такого права є те, що особа повинна нести службу та здійснювати захист суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості України. Оскільки, як зазначає скаржник, позивачка не несла службу та не виконувала вказані обов`язки, а лише проходила службу в Державній установі «Центр пробації», то остання не має права на додаткову винагороду. При цьому, як зазначає скаржник, несення служби та проходження служби є різними поняттями, які обумовлені різною специфікою служби. Крім цього, відповідач вказує на те, що позивачкою пропущено строк звернення з позовом до суду і вказаним обставинам судом першої інстанції не було надано належної оцінки. Також, відповідач висловлює свою незгоду і з рішенням суду першої інстанції, в частині стягнення витрат на правничу допомогу, вважаючи їх необгрунтованими та неспівмірними із складністю цієї справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються сторонами, свідчать про те, що ОСОБА_1 з 2013 року проходила службу в Державній кримінально виконавчі службі України, з 2017 року в Південно-Східному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та з 2018 року й по даний час у Державній Установі "Центр Пробації".

Відповідно наказу Державної установи "Центр Пробації" від 15.11.2022 року №784/в "Про надання відпусток" капітану внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшому інспектору Криворізького районного сектору №2, з 25 листопада 2022 року по 15 серпня 2025 року надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

На даний час ОСОБА_1 перебуває в декретній (соціальній) відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за основним місцем роботи (ДУ "Центр пробації").

18.10.2024 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Яловою Ю.О. було направлено на адресу Державної установи "Центр пробації" адвокатський запит на отримання інформації, зокрема, про нарахування та виплату Державною установою "Центр пробації" на користь старшого інспектора Криворізького районного сектору №2, капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 , додаткової щомісячної винагороди у розмірі 30 000,00 грн. за період з 24.02.2022 року по 24.11.2022 року включно, відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року за №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Листом Державної установи "Центр пробації" від 25.10.2024 року №150/150-ЗПІ/11/Ян-24 повідомлено про таке. Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - постанова № 168) установлено розмір додаткових винагород за виконання завдань, передбачених Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", зокрема, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної служби. Порядок і умови виплати додаткової винагороди визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів. Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Особи начальницького складу уповноважених органів з питань пробації у період воєнного стану виконували службові обов`язки згідно з посадовими інструкціями, Положеннями про відділи (сектори) філій Державної установи "Центр пробації", Колективним договором між Адміністрацією та Профспілковою організацією персоналу Державної установи "Центр пробації" на 2020-2023 роки (редакція станом на дату виникнення спірних правовідносин). До виконання завдань, передбачених Законом України "Про правовий режим воєнного стану", заходів і повноважень, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, не залучалися. Порядок і умови виплати додаткової винагороди, що передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, особам начальницького складу уповноважених органів з питань пробації на період дії воєнного стану відсутні. Накази про виплату додаткової винагороди Центром пробації не видавалися. Ураховуючи викладене, додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась. Постанова Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни" не поширюється на осіб начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які проходять службу в Державній установі "Центр пробації".

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постанови №168, позивачка звернулася до суду з позовом.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у позивача, як співробітника кримінально-виконавчої служби, права на додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ №168 від 28.02.2022, з огляду на таке.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (в первинній редакції), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022.

В подальшому до пункту 1 вказаної постанови вносилися зміни, зокрема, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", доповнено абзац перший після слів "та поліцейським" словами "а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка".

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204-р затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка" згідно з додатком.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.03.2022 № 213-р внесено зміну у додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204 "Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми "єПідтримка", доповнивши його після позиції "Волинська область" позицією "Дніпропетровська область".

Отже, Кабінет Міністрів України встановив додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень щомісячно, зокрема, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка".

У цій справі встановлено, що позивачка є капітаном внутрішньої служби, перебуває на посаді старшому інспектору Криворізького районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області

Визначаючи статус позивачки слід звернути увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про пробацію» права, обов`язки, відповідальність, правовий та соціальний захист персоналу органу пробації визначаються Законом України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та цим Законом.

Згідно із Положенням про Державну установу «Центр пробації», яке затверджується Міністерством юстиції України, Державна установа «Центр пробації» створюється для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації.

Отже, враховуючи те, що позивачка станом на час спірних відносин відносилася до осіб начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка", то остання мала право на виплату додаткової винагороди, передбачено постановою КМУ №168.

Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо таких понять як несення та проходження служби, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що вказане питання вже було предметом дослідження Верховним Судом, який у своїй постанові від 02.11.2023 (справа №160/11851/22) зазначив, поняття «несення служби», яке зазначено у пункті 1 Постанови № 168, тотожні поняттю «проходження служби». Оскільки, законодавством визначено, що особи рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, немає ніяких підстав вважати, що вони службу не несуть. При цьому, Верховний Суд звернув увагу на те, що положення пункту 1 Постанови № 168 не містять застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які беруть участь в оперативних заходах, несуть варту, в тому числі в нічний час, несуть службу у наряді, тощо. Тобто, Постанова № 168 в редакції від 22.03.2022 не ставить в залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби від виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, як про це вказує відповідач.

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, у період з 11.03.2022 по 31.05.2022.

Посилання відповідача на зміни, які були внесені до постанови КМУ №168 (постанова КМУ №1146 від 08.10.2022) та якими з 01.09.2022 було виключено осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби з переліку осіб, які мають право на додаткову винагороду згідно постанови КМУ №168, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки вказані зміни набули чинності та застосовуються після періоду, за який суд першої інстанції визнав право позивачки на додаткову винагороду.

Щодо строку звернення з позовом до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 зазначила, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Отже, положення ст.233 КЗпП України підлягають застосуванню у правовідносинах щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та прирівняних до них осіб.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

У спірному випадку позивач просив перерахувати грошове забезпечення за період до внесення змін до статті 233 КЗпП України [до 19 липня 2022 року].

Правові питання застосування положень ст.233 КЗпП у випадках заявлення вимог щодо перерахунку грошового забезпечення були предметом дослідження Верховним Судом у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі №460/21394/23 (постанова від 21.03.2025).

Верховним Судом, зокрема, зроблено такий висновок: якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).

Застосовуючи вказаний правовий висновок Верховного Суду до правовідносин, які становлять предмет розгляду у цій справі, суд апеляційної інстанції зазначає, що до заявлених вимог про нарахування та виплати додаткової винагороди в розмірі 30000,0грн. з 24.02.2022 по 01.06.2022 не підлягають застосуванню строки звернення з позовом до суду.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необгрунтованість позиції відповідача щодо пропуску позивачкою строків звернення з позовом до суду.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Так, за наслідками розгляду справи судом першої інстанції вирішено питання щодо розподілу судових витрат та стягнуто з відповідачів на користь позивача такі витрати у розмірі 4000,0грн.

Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Матеріалами справи підтверджено те, що 28.08.2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Яловою Юлією Олександрівною (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4824 від 12.06.2020 року) укладено договір № 2024-08.28 про надання правової допомоги.

Згідно пп. 1.1 вказаного договору замовник доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, надавати замовнику правову допомогу у вигляді представництва: в судах, у тому числі, але не виключно в місцевих загальних судах, в місцевих господарських судах, в місцевих адміністративних судах, в апеляційних судах, в апеляційних господарських судах, в апеляційних адміністративних судах, у касаційному господарському суді Верховного Суду, у касаційному адміністративному суді Верховного Суду, у касаційному кримінальному суді Верховного Суду, у касаційному цивільному суді Верховного Суду, в Європейському суді з прав людини, в усіх без винятку міжнародних судових інстанціях при здійсненні розгляду цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, справ про адміністративні правопорушення, у будь-яких інших без винятку справ, в якості позивача, відповідача, третьої особи з самостійними вимогами, або без самостійних вимог, цивільного позивача, цивільного відповідача, потерпілого, боржника, заявника, стягувана, заінтересованої особи, третьої особи, а також в якості будь-якої іншої особи, що бере участь у справі при здійсненні цивільного, кримінального, господарського, адміністративного судочинства, у справах про адміністративні правопорушення, та в будь-яких інших без винятку справах з усіх питань пов`язаних з замовником; а також у вигляді представництва в усіх установах, підприємствах, організаціях будь-якої підпорядкованості та форми власності, у тому числі Державній установі "Центр пробації" та філіях Державної установи "Центр пробації", в усіх центральних і місцевих органах виконавчої влади та в органах місцевого самоврядування, в органах нотаріату (перед приватними нотаріусами та у державних нотаріальних конторах), в органах прокуратури (в т.ч. в Генеральній Прокуратурі України), органах досудового розслідування, в антикорупційних органах (в тому числі, але не виключно в органах Національного антикорупційного Бюро України, Національного Агентства з питань запобігання корупції, Спеціалізованої Антикорупційної Прокуратури, та інш.) перед усіма фізичними та юридичними особами з усіх питань замовник.

Пунктом 4.1. - 4.3 вказаного договору визначено, що сума даного договору складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в рахунках до цього договору. Замовник оплачує суму винагород адвоката на підставі наданого акту приймання-передачі наданих послуг, виставленого адвокатом або з моменту отримання клієнтом рахунку. Оплата заданим договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку або протягом 10 робочих днів, починаючи з дня отримання акту приймання-передачі наданих послуг замовником. У випадку розірвання цього Договору до закінчення надання певних видів послуг замовник має сплатити адвокату вартість цих послуг пропорційно виконаній частині та фактичні втрати адвоката, пов`язані з виконанням цього договору.

15.10.2024 року позивач з адвокатом уклали додаткову угоду №3 до договору про надання правової допомоги №2024-08.28 від 28.08.2024 року, за змістом якої вбачається, що загальна вартість юридичних послуг адвоката за надання правової допомоги у спорі ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, в суді становить 4 000,00 грн.

За результатами надання правових послуг сторонами 05.12.2024 року підписано акт прийому передачі правових послуг по справі № 160/29402/24, за яким загальна сума, що підлягає оплаті за надані послуги складає 4000 грн.

Згідно з актом витрати на професійну правничу допомогу складаються з:

- підготовка до розгляду справи: запит до ДУ "Центр пробації, аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, надання юридичної консультації - 500,00 грн.

- складання, оформлення та надсилання позовної заяви - 3000,00 грн.

- складання інших процесуальних документів, а саме: відповідь на відзив, клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу - 500,00 грн.

Згідно з детальним описом наданих послуг, виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат часу за кожним з видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, адвокатом Яловою Ю.О. позивачу надані послуги, які зазначені в акті приймання передачі правових послуг по справі № 160/29402/24 від 05.12.2024 року.

Згідно платіжної інструкції № @2РL848918 від 15.10.2024 року позивачем було здійснено оплату послуг адвоката в сумі 4000 грн.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, документально підтверджені витрати на правничу допомогу становлять 4000,0грн.

Суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими аргументи скаржника щодо не співмірності та нерозумності відшкодованих судом позивачу понесених витрат, з огляду на таке.

Так, принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 6,7 статті 134 КАС України).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції дослідив зміст наданих позивачем документів, які містять опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, розмір визначеного гонорару, врахував категорію та складність цієї справи.

Вказуючи на не співмірність стягнутих витрат із складністю справи, відповідач не вказує про те, який гонорар адвоката є справедливим у контексті складності цієї справи, та який зазвичай застосовуються при визначенні винагороди адвоката.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У спірному випадку Договором визначено порядок формування вартості послуг - гонорар адвоката, який визначений у фіксованому розмірі.

Отже, умови щодо встановленого договором розміру гонорару адвоката відповідають приписам ст. 30 Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» та п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, та є визначеними.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши умови укладеного договору про надання правової допомоги, оцінивши у контексті названих процесуальним законом критеріїв співмірності, зазначений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката, дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача документально підтверджених витрат на правничу допомогу у розмірі 4000,0грн.

Підсумовуючи викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року у справі №160/29402/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 17.04.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк