Справа № 320/35386/24
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року справа № 320/35386/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 із позовом, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії командування військової частини НОМЕР_2 щодо не звільнення сержанта ОСОБА_1 з військової служби на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_2 та командування військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення сержанта ОСОБА_1 з військової служби на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що має право на звільнення з військової служби з огляну на наявність у нього ІІ групи інвалідності.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

26.08.2024 до Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 на позовну заяву, в якому відповідач стверджує про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, враховуючи відсутність правових підстав для звільнення позивача з військової служби.

26.08.2024 в Київському окружному адміністративному суді зареєстровано надані позивачем документи на виконання вимог ухвали суду від 16.08.2024.

30.09.2024 до Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_2 на позовну заяву, в якому відповідач стверджує про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, враховуючи відсутність правових підстав для звільнення позивача з військової служби.

24.10.2024 в Київському окружному адміністративному суді зареєстровано відповідь позивача на відзив відповідача Військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач зазначив про не спростування відповідачем у відзиві на позовну заяву його доводів та аргументів, викладених у позовній заяві.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .

18 травня 2024 року позивач звернувся з рапортом до керівництва військової частини НОМЕР_1 про його звільнення з військової служби.

Оскільки відповіді по рапорту не було, від позивача було подано адвокатський запит щодо стану розгляду даного рапорту, на що було отримано наступну відповідь:

«У військовій частині НОМЕР_1 розглянуто Ваш адвокатський запит від 04.07.2024 в інтересах військовослужбовця частини сержанта ОСОБА_1 щодо надання інформації про стан та результати розгляду рапорту останнього стосовно його звільнення з військової служби.

Опрацювавши вищевказаний запит, повідомляємо наступне: рапорт на звільнення з військової служби сержанта ОСОБА_1 був розглянутий командуванням військової частини НОМЕР_1 .

21.05.2024 підготовлено подання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу (за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), та документи направлено для погодження до військової частини НОМЕР_2 .

Станом на сьогодні, документи щодо звільнення сержанта ОСОБА_1 на погоджені у військовій частині НОМЕР_2 та повернуті до військової частини НОМЕР_1 , оскільки закінчився термін дії довідки МСЕК, якою підтверджується інвалідність останнього.

Також відсутні документи що підтверджують неможливість направлення ОСОБА_1 на МСЕК у 2023 році та пізніше, відповідно до положень постанови Кабінету міністрів України № 225 від 08.03.2022.

Одночасно інформую, що в 2023-2024 роках ОСОБА_1 до командування військової частини НОМЕР_1 з приводу направлення його на МСЕК не звертався, хоча перебував у відпустках.

За умови переогляду ОСОБА_1 органом МСЕК та надання підтверджуючих документів про наявність інвалідності, ОСОБА_1 може бути звільненим з військової служби».

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення з військової служби, з метою захисту порушених прав, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі також - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Закон №2232-ХІІ здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст. 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно з указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

Відповідно до п. 233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема під час воєнного стану за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) (п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII).

Згідно з пунктом 37 Положення № 1153/2008 військовослужбовці за наявності кількох підстав, передбачених пунктами «б», «в», «д» частини третьої, підпунктами «б», «в», «г» пункту 1, підпунктами «а», «б» пункту 2 частини четвертої, підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «к» пункту 1, підпунктами «а», «б», «в», «ґ» пункту 2, підпунктами «а», «б» пункту 3 частини п`ятої, підпунктами «а», «б», «в» пункту 1, підпунктами «а», «б», «г» пункту 2, підпунктами «а», «б» пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», для звільнення можуть обрати за бажанням одну з них. Військовослужбовці за наявності підстав, передбачених підпунктами «й» або «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільняються з військової служби не пізніше ніж протягом трьох місяців з дня подання рапорту на звільнення.

При цьому, розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, інвалідності, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.06.2024 у справі №140/25460/23.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 18.05.2024 звернувся з рапортом до керівництва військової частини НОМЕР_1 про його звільнення з військової служби.

21.05.2024 було підготовлено подання про звільнення позивача з військової служби на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловив бажання продовжувати військову службу), та документи направлено для погодження до військової частини НОМЕР_2 .

Документи щодо звільнення позивача не погоджені у військової частині НОМЕР_2 та повернуті до військової частини НОМЕР_1 , оскільки закінчився термін дії довідки МСЕК, якою підтверджується інвалідність останнього (діє до 01.12.2023).

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету міністрів України від 08.03.2022 № 225 «Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України» повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування, за умови неможливості направлення осіб з інвалідністю та осіб, яким встановлено ступінь втрати професійної працездатності.

Разом з тим, до рапорту про звільнення ОСОБА_1 від 18.05.2024 не було додано жодних документів на підтвердження неможливості направлення останнього на повторний огляд МСЕК.

В період часу з 04.12.2023 по 12.04.2024 батальйон позивача знаходився на відновленні в Бориспільському районі Київської області, після виконання бойових на сході України.

З 10.07.2024 по дату надання відзиву (26.08.2024) батальйон знаходиться на відновленні після виконання бойових дій на сході України.

Крім того, в період часу з 31.05.2024 по дату надання відзиву (26.08.2024) позивач знаходився на ППД батальйону Бориспільський район Київської області та мав можливість звернутись та пройти МСЕК на підтвердження інвалідності.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2024 №1695/1/5/1992 в 2023-2024 роках позивач до командування військової частини НОМЕР_1 з приводу направлення його на МСЕК не звертався, хоча мав таку можливість так як перебував у відпустках.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на відсутність документів які б підтверджували неможливість проходження позивачем повторного огляду МСЕК, документи щодо звільнення останнього не погоджені у військовій частині НОМЕР_2 та повернуті до військової частини НОМЕР_1 за відсутності правових підстав для звільнення з військової служби.

Також відповідачами зазначено, що 24.07.2024 ОСОБА_1 повинен був вибути з пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 і прибути на пункт тимчасової дислокації мінометної батареї у АДРЕСА_2 .

Станом на 02.09.2024 ОСОБА_1 до с. Новослобідське, Конотопського району, Сумської області не прибув. Військова частина НОМЕР_1 не володіє інформацією про теперішнє місце перебування ОСОБА_1 .

По даному факту у військовій частині НОМЕР_1 призначено службове розслідування за неприбуття на військову службу ОСОБА_1 . З метою прийняття рішення в порядку ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України копії матеріалів службового розслідування направлені до Державного бюро розслідувань.

За таких умов, військові частини НОМЕР_1 та НОМЕР_2 позбавлені можливості вирішувати питання про звільнення особи з військової служби, оскільки ця особа відсутня.

Твердження позивача, що він являється інвалідом ІІ групи не відповідає дійсності так як посвідчення про інвалідність дійсне було до 01.12.2023 і термін дії його ніхто не продовжував.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем на вимогу викладену в ухвалі від 16.08.2024 не було надано копію довідки МСЕК, якою позивачу встановлено 2 групу інвалідності.

Подаючи додаткові докази до суду, позивач зазначав про подання копії довідки МСЕК в додатках до клопотання, але відповідна довідка відсутня.

Разом із тим, слід звернути увагу, що відповідно до висновку ВЛК від 14 листопада 2023 року №2980 позивач придатний до військової служби і про його інвалідність нічого зазначено (т.1 а.с.40).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, відповідач довів правомірність своїх дій, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.