Справа № 307/1242/25
Суддя: Бряник М. М.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/1242/25
Провадження № 2-а/307/32/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бряник М.М.,

секретар судового засідання - Скирчук В.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області та Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4418663 від 03.04.2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області та Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4418663 від 03.04.2025 року.

В обґрунтування позовної заяви позивачка посилається на те, що 03 квітня 2025 року о 19:04:55 інспектором Тячівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції Лазур Романом Станіславовичем, винесено відносно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4418663.

Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням, як матеріальних, так і процесуальних норм провадження справ про адміністративні правопорушення. Зазначає, що 03.04.2025 близько 19 год. вона рухалась на автомобілі JEEP CHEROKKE, д.н.з. НОМЕР_1 в селі Бедевля, вулиця Вайнагія з дотриманням ПДР України та була зупинена інспектор Тячівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції Лазур Романом Станіславовичем. Після зупинки транспортного засобу поліцейський повідомив про порушення нею пункту 8.4 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, а саме невиконання вимоги дорожнього знаку 2.2 ПДР «Проїзд без зупинки заборонено». На її доводи щодо виконання вимоги дорожнього знаку 2.2. про зупинку і не порушення вимог заборонних знаків і Правил дорожнього руху, інспектор ніяк не відреагував.

Пред?явивши водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу вона очікувала розгляду справи. Однак інспектор через декілька хвилин склав оскаржувану постанову, про начебто скоєне нею адміністративне правопорушення та наклав адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст.122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340 грн.

З вказаною постановою вона не погоджується, стверджує, що не порушувала праил дорожнього руху, а тому на її думку в діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Також вважає, що поліцейським допущені порушення порядку розгляду справи, що полягало у формальному складення постанови без об?єктивного дослідження усіх доказів, пояснень водія та з численними порушеннями чинного законодавства. Інспектор не дав їй можливість скористатися правом на правову допомогу, а тому постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Звертає увагу, що в оскаржуваній постанові відсутня інформація про фіксацію правопорушення за допомогою технічних засобів, що мають функцію відеозапису, а тому постанова, в частині визначення наявних доказів вчиненого правопорушення, не відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Поліцейський допустив суб?єктивне припущення, на основі якого склав протокол, а даний факт не доведено жодним доказом.

Інструкція про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право здійснювати відеофіксацію.

Оскаржувана постанова не містить жодного доказу на підтвердження вчинення вказаного адміністративного правопорушення. За наведених обставин вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням частини 2 ст. 77 КАС України та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України та є необґрунтованою та такою, що прийнята без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

У зв`язку з наведеним, просить визнати незаконною та скасувати постанову винесену інспектором Тячівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції Лазур Романом Станіславовичем, про накладання на неї - ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 03.04.2025 року серії ЕНА №4418663, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити та стягнути з Відповідача на її користь витрати зі сплати судового збору у розмірі 484,48 грн.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 09.04.2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк позивачці для усунення недоліків вказаних в ухвалі суду.

10.04.2025 позивачка подала до суду заяву про виправлення недоліків позовної заяви, якою недоліки усунула.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 11.04.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, які беруть участь у справі. Копію даної ухвали надіслано сторонам та запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву.

17.04.2025 року від відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в особі представника В.В. Олексій надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про долучення доказів. У відзиві представник відповідача зазначив, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 як на підставу для скасування постанови, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Стверджує, що поілцейським під час складення оскаржуваної постанови дотримано норм КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 7.11.2015 р.

Позивачка будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися та 16.04.2025 подала заяви в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги просять задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися та про причини неявки суд не повідомили. Заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

За таких обставин, суд на підставі ч. 1 ст. 205 КАС України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Суд відповідно ч.4 ст. 229 КАС України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з постанови інспектора Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, капітана поліції Лазур Р.С. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії серія ЕНА №4418663 від 3 квітня 2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення увиді штрафув розмірі 340 грн. за те, що як зазначено у тексті постанови, 03.04.2025 року о 19 год. 02 хв. в с. Бедевля по вулиці Вайнагія водій керуючи транспортним засобом марки «JEEP CHEROKKE», д.н.з. НОМЕР_2 не виконала вимогу дорожнього знаку 2.2 Проїзд без зупинки заборонено, чим порушила п.8.4 «в» Правил дорожнього руху - порушення вимог заборонних знаків.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивачка звернулася із даним позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 8.4. «б» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, встановлено, що дорожні знаки поділяються на групи - знаки приорітету, які встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги. Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою. Знак встановлюється безпосередньо перед перехрестям або вузькою ділянкою дороги. Якщо безпосередньо перед перехрестям встановлено знак 2.2, йому повинен передувати знак 2.1 з додатковою табличкою 7.1.2 . Якщо знак 2.2 встановлений перед залізничним переїздом, що не охороняється та не обладнаний світлофорною сигналізацією, водій повинен зупинитися перед стоп-лінією, а за її відсутності - перед цим знаком.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, під час розгляду даної категорії справи необхідно встановити чи здійснювався позивачкою рух на транспортному засобі, без зупинки на вимогу дорожньому знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено».

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року за № 1395, встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

У постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4418663 від 03.04.2025 року, зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортим засобом не виконала вимогу дорожнього знаку 2.2. Проїзд без зупинки заборонено, чим порушила п.8.4.в. Правил дорожнього руху.

Разом з цим, з матеріалів справи не можливо встановити, тих обставин, чи не виконала позивачка вимогу дорожнього знак 2.2. Проїзд без зупинки заборонено, оскільки жодних доказів підтверджуючих ці обставини разом з відзивом та долученим відеозаписом з місця події, до матеріалів справи не додано, як і не додано будь-якого належного та допустимого доказу, який би підтверджував викладені в оскаржуваній постанові встановлені обставини, щодо порушення водієм пункту п.8.4.в. Правил дорожнього руху.

З долучених представником відповідача доказів, а саме відеозаписом з місця події вбачається момент складання поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 , однак сам факт невиконання позивачкою вимог дорожнього знак 2.2. «Проїзд без зупинки» заборонено, на вказаному відеозаписі, не зафіксовано.

Таким чином, як встановлено під час розгляду справи працівником поліції, яким винесено оскаржувану постанову, дані норми Закону виконано не було та обставини наявність яких заперечувала позивачка були залишені поза увагою, а відтак не з`ясовано, чи дійсно такі обставини мали місце.

Відтак, відповідач в особі працівника патрульної поліції який розглянув справу не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачкою.

Інших доказів на підтвердження факту вчинення позивачкою порушень визначеного ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачами суду не надано.

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд прийшов до висновку, що в діях позивачки склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення ним вимог п. 8.4. ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки позивач проти вчинення адміністративного правопорушення заперечує, то відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа № 537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд враховує висновки, які викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Доведення «поза розумним сумнівом» означає, що позиція представлена суб`єктом владних повноважень, має бути доведена таким чином, щоб у «розумної (розсудливої) людини» не лишилося «розумного сумніву» що особа винна.

Натомість, допущені під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності порушення та відсутність доказів її вини у вчиненні такого залишають сумнів та вказують на недоведеність її вини у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Оскільки не доведена вина особи, на яку накладено адміністративне стягнення, то в силу принципу «поза розумним сумнівом» відповідач не довів правомірності своїх дій та рішень.

Між тим, суд зазначає, що складення постанови з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП не є достатнім доказом підтвердження вчиненого особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена інспектором, не може оцінюватися судом в розумінні ст. ст.73, 74 КАС України, як належний і допустимий доказ, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, та не спростовується відповідачем.

Приймаючи до уваги усе вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підставний, оскільки відповідачем не надано доказів, які б вказували на наявність у діях позивачки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскаржувана постанова винесена за відсутністю належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення позивачкою Правил дорожнього руху, а тому її слід скасувати, а справу закрити.

У своїх позовних вимогах позивачка просить також оскаржувану постанову визнати протиправною.

Разом із цим, відповідно до ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки положеннями ст. 286 КАС України не передбачено можливості ухвалення рішення про визнання протиправною оскаржуваної постанови, тому суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем також заявлено позов до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, яка не є самостійною юридичною особою публічного права та згідно відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, являється структурним підрозділом підпорядкованим Головному управлінню Національної поліції в Закарпатській області. В решті про ці обставини вказує і сам позивач в заяві про усунення недоліків позовної заяви від 10.04.2025

Згідно з положеннями ст.46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (частини 1 та 2 ст.222 КУпАП).

При цьому, приписами ч.1 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Відповідно до ч.1 ст.15 «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, є саме орган Національної поліції - суб`єкт владних повноважень, а не підрозділ Національної поліції або ж особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Правову позицію з даного питання було висловлено Верховним Судом у постанові від 26 грудня 2019 року по справі №724/716/16-а (провадження № К/9901/12750/18).

Отже, Тячівський РВП ГУНП в Закарпатській області не може виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме Головне управління Національної поліції України в Закарпатській області яке є юридичною особою публічного права.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

З огляду на наведене, оскільки адміністративний позов заявлено також до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, який є неналежним відповідачем, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до цього відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4418663 від 03.04.2025 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340 гривень, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

В задоволенні решти позовних вимог до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, відмовити.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - відмовити повністю.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 , понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 484,48 (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок).

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Тячівський РВП ГУНП в Закарпатській області, адреса м. Тячів вул. Незалежності, 28, Закарпатської області.

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, код ЄДРПОУ - 40108913, яке знаходитьсяза адресою: вул. Ференца Ракоці, 13, м. Ужгород, 88000.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Головуючий Бряник М.М.