Справа № 640/2215/22
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 року № 640/2215/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Діски А. Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - Денісової Людмили Леонтіївни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - Денісової Людмили Леонтіївни, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни про відмову у задоволені скарги ОСОБА_1 від 06.10.2021 про допущені порушення законодавства про захист персональних даних, оформлене листом № 34154.4/Л-18159.3/21/26.4 від 10.11.2021;

- зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісову Людмилу Леонтіївну здійснити всі необхідні передбачені законодавством дії для усунення порушень законодавства про захист персональних даних, конституційних прав та свобод ОСОБА_1 , а саме: порушити провадження та призначити перевірку стану додержання законодавства про захист персональних даних під час обробки: збирання, накопичення, зберігання, не повідомлення про дії з персональними даними, використання та поширення персональних даних про ОСОБА_1 в Указі Президента України № 378/2021 від 21 серпня 2021; внести акт реагування для вжиття відповідних заходів щодо усунення порушень законодавства про захист персональних даних під час обробки: незаконного збирання, накопичення, зберігання, не повідомлення про дії з персональними даними, використання та поширення персональних даних ОСОБА_1 в Указі Президента України №378/2021 від 21 серпня 2021 та видати припис про усунення порушень законодавства про захист персональних даних та відновлення конституційних прав і свобод ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ним оскаржується Указ Президента України №378/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 серпня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 серпня 2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», в частині введення в дію пункту (позиції) №1 додатку №1, який стосуються особисто позивача, у судовому порядку. Разом з тим, позивач вказує, що при опублікуванні вказаного указу, у додатку до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 серпня 2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» незаконно розповсюджено конфіденційну та персональну інформацію про позивача, а саме: паспортні дані, дату та місце народження, адресу, у зв`язку з чим він звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни зі скаргою про допущені порушення законодавства про захист персональних даних з метою захисту своїх прав і свобод, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України та запобігання порушення прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню, а також захисту конфіденційної інформації про особу. Проте, на думку позивача, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини протиправно, всупереч вимогам статті 23 Закону України «Про захист персональних даних» не задовольнив його скаргу, що призвело до неусунення порушень законодавства про захист персональних даних.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.01.2022 відкрито провадження в адміністративній справі №640/2215/22 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

19.04.2022 до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов відзив Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни, в якому останній вказує про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. На думку відповідача, скарга позивача, відповідно до якої він просив провести перевірку у сфері захисту персональних даних, винести припис щодо усунення порушень та скласти протокол про адміністративне правопорушення, розглянута Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини у передбаченому законом порядку, у межах компетенції останнього, відповідно до законів України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», «Про захист персональних даних» та «Про звернення громадян».

Відповідач також зазначає, що позивачу роз`яснено заходи, що може вжити особа, яка подала звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, та поінформовано про випадки, визначені законом, за якими допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особи без її згоди, які мають місце в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, з посиланням на відповідні положення Закону України «Про захист персональних даних» та Закону України «Про санкції».

12.05.2022 до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшла відповідь позивача на відзив відповідача. Позивач зазначає про незгоду з доводами відповідача, їх необґрунтованість та невмотивованість. Наголошує, що оскарження ним Указу Президента України №378/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 серпня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 серпня 2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» у судовому порядку не призведе до поновлення його порушених прав, свобод та інтересів у сфері захисту персональних даних від їх незаконної обробки у вигляді їх опублікування невизначеному колу осіб у мережі Інтернет. Такі функції, на думку позивача, належать безпосередньо відповідачу, який не вчинив дії, необхідні для захисту порушених прав і свобод позивача, не відкрив справу за його зверненням, не перевірив обґрунтованість доводів позивача, не отримав пояснень від осіб, причетних та відповідальних за поширення персональних даних позивача. Відтак, за твердженнями позивача, відповідач не провів перевірки поданої скарги та не довів належними та допустимими доказами, яким чином опублікування персональних даних призвело до захисту інтересів національної безпеки, економічного добробуту та прав людини та в чому полягала необхідність такого опублікування.

Крім того, позивач вказує, що відмова від знеособлення персональних даних фізичних осіб при їх опублікуванні необмеженому колу осіб є незаконною та такою, що не узгоджуються з вимогами законодавства про захист персональних даних. Водночас, Президент України не наділений повноваженнями на поширення/розповсюдження персональних, конфіденційних даних про фізичну особу в указах, оскільки установлений у Конституції України перелік повноваження глави держави є вичерпним.

27.05.2022 до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив позивача, в яких зазначено, що оприлюднення інформації про позивача не суперечить приписам законодавства і здійснено лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. При цьому, відповідач вказує, що Уповноважений Верховної Ради України з прав людини не обмежений обов`язковим алгоритмом дій при розгляді звернень, оскільки повноваження останнього є дискреційними.

13.12.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» №2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання Закону України №2825-IX від 13 грудня 2022 року «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» 27.08.2024 до Київського окружного адміністративного надійшла адміністративна справа №640/2215/22.

У зв`язку з вищезазначеними обставинами матеріали адміністративної справи №640/2215/22 за результатом автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Діски А.Б.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 адміністративну справу №640/2215/22 прийнято до свого провадження суддею Діскою А.Б., розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Указом Президента України №378/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 серпня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 серпня 2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».

Вважаючи вказаний Указ протиправним, позивач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з адміністративним позовом про визнанням протиправним та скасування Указу Президента України від 21 серпня 2021 року №378/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 серпня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 серпня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині введення в дію пункту (позиції) № 1 додатку 1 про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до позивача.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 05.01.2022 відкрито провадження в адміністративній справі №990/1/22 в порядку спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

За твердженнями позивача, вважаючи, що при опублікуванні Указу Президента України №378/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 серпня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 серпня 2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», а саме пункту (позиції) № 1 додатку 1 про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до позивача, незаконно розповсюджено його конфіденційну та персональну інформацію, а саме: паспортні дані, дату та місце народження, адресу, позивач звернувся зі скаргою про допущені порушення законодавства про захист персональних даних, зареєстрована за №483-а/00122/2021-5759 від 06.10.2021, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни, відповідно до якої просив провести перевірку в порядку, визначеному Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, зазначених у скарзі порушень вимог законодавства про захист персональних даних при публікації на офіційному веб-сайті (офіційному інтернет-представництві) Президента України за посиланням: https://www.president.gov.ua/documents/33 Указу Президента №378/2021 від 21.08.2021 року «Про рішення Ради національної безпеки i оборони України від 20 серпня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)». За підсумками перевірки, розгляду звернення позивач просив видати обов`язкові для виконання вимоги (приписи) відповідальним особам Офісу Президента України про усунення порушень законодавства про захист персональних даних позивача шляхом обмеження та видалення із загального доступу в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті (офіційному інтернет-представництві) Президента України персональних даних позивача необмеженому колу третіх осіб, які містяться у публічному доступі на офіційному веб-сайті (офіційному інтернет-представництві) Президента України за посиланням: https://www.president.gov.ua/documents/33 у додатку 1 до рішення Ради національної безпеки i оборони України від 20.08.2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введене в дію Указом Президента №378/2021 від 21.08.2021 року «Про рішення Ради національної безпеки i оборони України від 20 серпня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» та видалити з загального доступу персональні дані позивача. Також позивач просив скласти протокол про адміністративне порушення, передбачене частиною четвертою статті 188-39 Кодексу України про адміністративні правопорушення та направити його для розгляду до суду.

У відповідь на скаргу позивача листом №483-а/00122/2021-5759 від 06.10.2021 Представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повідомила про відсутність підстав для вжиття відповідних заходів реагування Уповноваженого відповідно до Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та Закону України «Про захист персональних даних». Позивачу також роз`яснено заходи, що може вжити особа, яка подала звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, та поінформовано про випадки, визначені законом, за якими допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особи без її згоди, які мають місце в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, з посиланням на відповідні положення Закону України «Про захист персональних даних» та Закону України «Про санкції».

Вважаючи дії відповідача щодо розгляду скарги протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (стаття 55 Конституції України).

Відповідно до статті 101 Конституції України парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини.

Парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 1 Закону України від 23.12.1997 № 776/97-ВР «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» (далі - Закон №776/97-ВР, тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За приписами частини першої статті 3 Закону №776/97-ВР метою парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина, який здійснює Уповноважений, є:

1) захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України;

2) додержання та повага до прав і свобод людини і громадянина суб`єктами, зазначеними у статті 2 цього Закону;

3) запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню;

4) сприяння приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність з Конституцією України, міжнародними стандартами у цій галузі;

5) поліпшення і подальший розвиток міжнародного співробітництва в галузі захисту прав і свобод людини і громадянина;

6) запобігання будь-яким формам дискримінації щодо реалізації людиною своїх прав і свобод;

7) сприяння правовій інформованості населення та захист конфіденційної інформації про особу.

Відповідно до частин першої та другої статті 4 Закону № 776/97-ВР Уповноважений є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, цим та іншими законами України.

Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону №776/97-ВР Уповноважений має право, зокрема: невідкладного прийому Президентом України, Головою Верховної Ради України, Прем`єр-міністром України, головами Конституційного Суду України, Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів України, Генеральним прокурором, керівниками інших державних органів, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, їх посадовими та службовими особами; звертатися до Конституційного Суду України з поданням; вносити в установленому порядку пропозиції щодо вдосконалення законодавства України у сфері захисту прав і свобод людини і громадянина; безперешкодно відвідувати органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, бути присутнім на їх засіданнях; на ознайомлення з документами, у тому числі тими, що містять інформацію з обмеженим доступом, та отримання їх копій в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, органах прокуратури, включаючи справи, які знаходяться в судах; запрошувати посадових і службових осіб, громадян України, іноземців та осіб без громадянства для отримання від них усних або письмових пояснень щодо обставин, які перевіряються по справі; з метою захисту прав і свобод людини і громадянина особисто або через свого представника в установленому законом порядку: звертатися до суду про захист прав і свобод осіб, які через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права і свободи; брати участь у судовому розгляді справ, провадження в яких відкрито за його позовами (заявами, клопотаннями (поданнями); вступати у справи, провадження в яких відкрито за позовами (заявами, клопотаннями (поданнями) інших осіб, на будь-якій стадії їх судового розгляду; направляти у відповідні органи акти реагування Уповноваженого у разі виявлення порушень прав і свобод людини і громадянина для вжиття цими органами заходів; перевіряти стан додержання встановлених прав і свобод людини і громадянина відповідними державними органами, в тому числі тими, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, здійснюють виконання судових рішень, вносити в установленому порядку пропозиції щодо поліпшення діяльності таких органів у цій сфері; здійснювати інші повноваження, визначені законом.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону №776/97-ВР Уповноважений зобов`язаний додержуватися Конституції України і законів України, інших правових актів, прав та охоронюваних законом інтересів людини і громадянина, забезпечувати виконання покладених на нього функцій та повною мірою використовувати надані йому права.

Статтею 17 Закону №776/97-ВР Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.

При розгляді звернення Уповноважений:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

Підстави для провадження справ та призначення перевірок Уповноваженим ВРУ передбачені у статті 16 Закону, відповідно до якої Уповноважений здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які отримує: 1) за зверненнями громадян України, іноземців, осіб без громадянства чи їх представників; 2) за зверненнями народних депутатів України; 3) за власною ініціативою.

Відповідно до пунктів 5 та 10 статті 23 Закону, Уповноважений за підсумками перевірки, розгляду звернення може видавати обов`язкові для виконання вимоги (приписи) про запобігання або усунення порушень законодавства про захист персональних даних, у тому числі щодо зміни, видалення або знищення таких даних, забезпечення доступу до них, надання чи заборони їх надання третій особі, зупинення або припинення обробки персональних даних; складати протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності та у встановлених законом випадках направляти їх до суду.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі Закон № 393/96-ВР).

Відповідно до статті 1 Закону №393/96-ВР (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону №393/96-ВР передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 20 №393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організаційне залежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Водночас, статтею 19 Закону №393/96-ВР визначено обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, серед яких, зокрема, обов`язок об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни зі скаргою про допущені порушення законодавства про захист персональних даних, яка зареєстрована за №483-а/00122/2021-5759 від 06.10.2021, відповідно до якої просив провести перевірку в порядку, визначеному Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, зазначених у скарзі порушень вимог законодавства про захист персональних даних при публікації на офіційному веб-сайті (офіційному інтернет-представництві) Президента України за посиланням: https://www.president.gov.ua/documents/33 Указу Президента №378/2021 від 21.08.2021 року «Про рішення Ради національної безпеки i оборони України від 20 серпня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)». За підсумками перевірки, розгляду звернення позивач просив видати обов`язкові для виконання вимоги (приписи) відповідальним особам Офісу Президента України про усунення порушень законодавства про захист персональних даних позивача шляхом обмеження та видалення із загального доступу в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті (офіційному інтернет-представництві) Президента України персональних даних позивача необмеженому колу третіх осіб, які містяться у публічному доступі на офіційному веб-сайті (офіційному інтернет-представництві) Президента України за посиланням: https://www.president.gov.ua/documents/33 у додатку 1 до рішення Ради національної безпеки i оборони України від 20.08.2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введене в дію Указом Президента №378/2021 від 21.08.2021 року «Про рішення Ради національної безпеки i оборони України від 20 серпня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» та видалити з загального доступу персональні дані позивача. Також позивач просив скласти протокол про адміністративне порушення, передбачене частиною четвертою статті 188-39 Кодексу України про адміністративні правопорушення та направити його для розгляду до суду.

За результатами розгляду вказаної скарги позивача відповідач листом №483-а/00122/2021-5759 від 06.10.2021 Представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повідомила про відсутність підстав для вжиття відповідних заходів реагування Уповноваженого відповідно до Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та Закону України «Про захист персональних даних».

На думку позивача, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини протиправно, всупереч вимогам статті 23 Закону України «Про захист персональних даних», не задовольнив його скаргу, не вчинив дії, необхідні для захисту порушених прав і свобод позивача, не відкрив справу за його зверненням, не перевірив обґрунтованість доводів позивача, не отримав пояснень від осіб, причетних та відповідальних за поширення персональних даних позивача, що призвело до неусунення порушень законодавства про захист персональних даних, з приводу чого суд зазначає наступне.

Як зазначено вище частинами другою-п`ятою статті 17 Закону №776/97-ВР встановлено особливий порядок розгляду Уповноваженим звернень громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах.

Механізм здійснення провадження у справах про порушення прав і свобод людини і громадянина врегульовано Порядком здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 12.08.2013 №18/02-13 (далі Порядок №18/02-13).

За приписами пункту 1.1 Порядку №18/02-13 провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - це комплекс заходів, які здійснюються з метою парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини, сприяння їх поновленню, запобігання виникненню умов, що створюють можливості порушення прав та свобод людини.

Відповідно до 2.1 Порядку №18/02-13 підставами відкриття провадження можуть бути відомості про порушення прав і свобод людини і громадянина, які містяться у:

а) зверненнях громадян України, іноземців, осіб без громадянства чи їх представників (повноваження яких оформлені у встановленому законодавством порядку);

б) повідомленнях підприємств, установ, організацій, в тому числі і громадських;

в) зверненнях народних депутатів;

За приписами 2.2 Порядку №18/02-13 провадження відкривається за власною ініціативою Уповноваженого:

а) при безпосередньому виявленні порушень прав і свобод людини і громадянина працівниками Секретаріату, в тому числі і в результаті здійснення дослідження системних проблем щодо забезпечення прав та свобод людини;

б) при наявності інформації про порушення прав і свобод людини і громадянина в повідомленнях, опублікованих в засобах масової інформації, оприлюднених в мережі Інтернет.

З урахуванням вищенаведеного, суд зазначає, що свою діяльність Уповноважений здійснює на підставі відомостей, отриманих як за зверненнями, так і за власною ініціативою. За наявності підстав відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини, в межах якого здійснює відповідні заходи щодо відновлення порушених прав.

Відтак, відкриття провадження Уповноваженим відбувається на розсуд останнього та не є законодавчо встановленим обов`язком Уповноваженого, виконання якого передбачається у разі надходження звернення громадян.

Суд зауважує, що відповідно до пункту 11 частини першої статті 13 Закону № 776/97-ВР Уповноважений має право направляти у відповідні органи акти реагування Уповноваженого у разі виявлення порушень прав і свобод людини і громадянина для вжиття цими органами заходів.

Таким чином, обсяг та характер вжитих заходів при захисті прав людини і громадянина визначається Уповноваженим самостійно.

Разом з тим, відповідно до статті 4 Закону № 776/97-ВР діяльність Уповноваженого лише доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.

Судом встановлено, що листом №483-а/00122/2021-5759 від 06.10.2021 Представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, крім повідомлення про відсутність підстав для вжиття відповідних заходів реагування Уповноваженого відповідно до Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та Закону України «Про захист персональних даних», надав позивачу роз`яснення щодо заходів, що може вжити особа, яка подала звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, та поінформував про випадки, визначені законом, за якими допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особи без її згоди, які мають місце в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, з посиланням на відповідні положення Закону України «Про захист персональних даних» та Закону України «Про санкції».

Водночас, позивачем не надано доказів реального порушення своїх прав та інтересів, а лише висловлено особисту незгоду зі змістом відповіді, викладеного у листі відповідача №483-а/00122/2021-5759 від 06.10.2021.

Суд критично оцінює доводи позивача щодо того, що, на переконання позивача, відповідач не провів перевірки поданої скарги та не довів належними та допустимими доказами, яким чином опублікування персональних даних призвело до захисту інтересів національної безпеки, економічного добробуту та прав людини та в чому полягала необхідність такого опублікування, оскільки відповідач, вирішуючи звернення позивача діяв у межах та на підставі наданих йому чинним законодавством України компетенції та повноважень, про що прийняв рішення у формі вищезгаданого листа з відповідним його обґрунтуванням. Також, суд враховує, що відповідач має дискрецію при вирішенні звернень, відповідно до статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини».

Крім того статтею 188-40 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за невиконання законних вимог Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Згідно вимог ст. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення протоколи про правопорушення мають право складати та направляти для розгляду до суду уповноважені особи секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Таким чином, складення протоколу є механізмом, необхідність застосування якого визначають уповноважені особи Секретаріату Уповноваженого або представники Уповноваженого, враховуючи обставини справи в кожному конкретному випадку окремо.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Отже, застосування відповідних заходів реагування, зокрема у вигляді складання протоколу про адміністративне правопорушення, є правом, а не обов`язком Уповноваженого, а визначення ним найбільш доцільного та ефективного заходу реагування в конкретній ситуації належить безпосередньо до його дискреційних повноважень, що реалізуються Уповноваженим на власний розсуд шляхом обрання з кількох юридично допустимих заходів саме того, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Суд зауважує, що при вирішенні питання щодо застосування будь-яких заходів, рішення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в будь-якому разі має відповідати меті парламентського контролю та прийматись в межах компетенції, визначеної статтею другою Закону № 776-ВР.

При визначенні суті та змісту парламентського контролю Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини за дотриманням права на звернення, насамперед необхідно виходити зі змісту мети такого контролю, яка відповідно до статті 3 Закону № 776 має полягати в наступному: 1) захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України; 2) додержання та повага до прав і свобод людини і громадянина суб`єктами, зазначеними у статті 2 цього Закону; 3) запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню; 4) сприяння приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність з Конституцією України, міжнародними стандартами у цій галузі; 5) поліпшення і подальший розвиток міжнародного співробітництва в галузі захисту прав і свобод людини і громадянина; 6) запобігання будь-яким формам дискримінації щодо реалізації людиною своїх прав і свобод; 7) сприяння правовій інформованості населення та захист конфіденційної інформації про особу.

З аналізу положень вказаної норми можна дійти висновку, що діяльність Уповноваженого з прав людини перш за все пов`язана із забезпеченням культури поваги до прав та свобод людини та сприянням захисту та поновленню таких прав в цілому, а не притягненням до відповідальності окремих осіб, як того вимагає позивач у своїй скарзі до відповідача зареєстрованій за №483-а/00122/2021-5759 від 06.10.2021.

Більш того, Уповноважений Верховної Ради з прав людини та його повноваження не можуть бути інструментом адміністративного тиску на інших учасників правовідносин, пов`язаних із застосуванням Закону № 776.

Відтак, суд дійшов висновку, що за наведених обставин, відсутні правові підстави для визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни про відмову у задоволені скарги ОСОБА_1 від 06.10.2021 про допущені порушення законодавства про захист персональних даних, оформлене листом № 34154.4/Л-18159.3/21/26.4 від 10.11.2021.

Крім того в силу вимог ст. 17 Закону № 776 Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Суд враховує, що позивач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з адміністративним позовом про визнанням протиправним та скасування Указу Президента України від 21 серпня 2021 року №378/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 серпня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 серпня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині введення в дію пункту (позиції) № 1 додатку 1 про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до позивача.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 05.01.2022 відкрито провадження в адміністративній справі №990/1/22 в порядку спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів.

Станом на дату винесення судом рішення в адміністративній справі №640/2215/22 рішення в адміністративній справі №990/1/22 не прийнято.

Також необхідно зважати на те, що з огляду на положення статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим Частиною другою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити всі необхідні передбачені законодавством дії для усунення порушень законодавства про захист персональних даних, конституційних прав та свобод позивача.

Також суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За приписами частини першої та частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат у даній справі щодо судового збору не вирішується.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Діска А.Б.