Справа № 600/222/25-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 р. м. Чернівці Справа №600/222/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до військової частини НОМЕР_1 (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправною діяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби в лавах Збройних Сил України на підставі абзацу 14 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України на підставі поданого рапорту та відповідно до підстав, зазначених в абз. 14 п. З ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підпорядковується військовій частині НОМЕР_1 . Вказував, що звернувся до безпосереднього командування військової частини НОМЕР_2 з рапортом від 01.12.2024 про звільнення з військової служби згідно абз.14 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку із здійсненням опіки над матір`ю, яка визнана судом недієздатною. Проте, відповідачем відмовлено у задоволенні його рапорту, що й стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 24.01.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Не погоджуючись із позовними вимогами, відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому посилався на те, що згідно подання органу опіки та піклування Вашківецької міської ради від 10.09.2024 ОСОБА_1 може виконувати обов`язки опікуна над ОСОБА_1 .. Проте, поза увагою місцевого районного суду залишилась та обставина, що ОСОБА_1 з 28.01.2023 і по теперішній час проходить дійсну військову службу по мобілізації в лавах ЗСУ. Наразі проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 у званні головного сержанта на посаді начальника лазні взводу матеріально- технічного забезпечення. Відповідач вказував, що рішенням командира військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2024 № 1156/2/7100 позивачу відмовлено у звільненні з військової служби з підстав того, що представлені останнім документи не містять достатніх доказів здійснення ним опіки над особою, визнаною судом недієздатною. Разом з цим, відповідач зазначав, що відмовляючи у задоволенні вказаного рапорту, відповідач зазначив, що згідно приписів ст. 63 ЦК України опікун призначається, зокрема, із урахуванням можливості особи виконувати обов`язки опікуна, а та обставина, що позивач на даний час проходить дійсну військову службу в лавах ЗСУ, унеможливлює фактичне виконання ним обов`язків опікуна над ОСОБА_2 . Наголошував на тому, що позивачем не повідомлено місцевий суд про факт проходження ним військової служби. Окрім цього, відповідач вказував, що місцевим районним судом у рішенні залишено поза увагою питання щодо відсутності інших осіб, що мають здійснювати опіку над ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 28.02.2025 зупинено провадження у адміністративній справі №600/222/25-а до набрання законної сили рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 25.09.2024 у справі №713/42/24.

Ухвалою суду від 14.04.2025 клопотання представника відповідача задоволено. Поновлено провадження у справі №600/222/25 та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 25.09.2024 у справі №713/42/24 заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування в особі Вашківецької міської ради Скрепнічук О.К. про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, - задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 недієздатною. Встановлено опіку над недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 . Призначено над недієздатною ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_1 . Встановлено строк дії даного рішення суду на два роки.

У зв`язку із цим, позивач звернувся до командира військової частини матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 з рапортом, в якому просив клопотання перед вищим командуванням щодо звільнення його, головного сержанта ОСОБА_1 , начальника польової лазні взводу матеріально-технічного забезпечення з військової служби у запас відповідно до абз. 12 п. 2 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" "у зв`язку із необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови, що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами".

Листом від 26.12.2024 №1154/2/7127 позивача повідомлено про те, що представлені ним документи не містять належних та достатніх доказів необхідності здійснення ним опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови, що за такою особою не здійснюється піклування (опіка іншими особами). Відповідач посилаючись на приписи ст. 63 ЦК України опікун призначається, зокрема, із урахуванням можливості особи виконувати обов`язки опікуна. Натомість, та обставина, що ОСОБА_1 на даний час проходить військову службу в лавах ЗСУ унеможливлює фактичне виконання ним обов`язків опікуна. Вказано, що зі змісту рішення місцевого районного суду вбачається, що ОСОБА_1 не повідомив суд про факт проходження ним військової служби в лавах ЗСУ. Разом з цим, військова частина, вказувала, що у рішенні від 25.09.2024 місцевий районний суд оминув поза увагою питання щодо відсутності інших осіб, що мають здійснювати опіку над ОСОБА_2 , яке має пріоритетне значення для розгляду подання на звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби з підстав, передбачених абз. 15 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Не погоджуючись із відмовою у звільненні з військової служби в лавах Збройних Сил України на підставі абзацу 14 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Судом досліджено постанову Чернівецького апеляційного суду від 25.02.2025 у справі №713/42/24, якою скасовано рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 25.09.2024 у справі №713/42/24 та у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_2 відмовлено.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, воєнний стан був неодноразово продовжений і Верховна Рада України щоразу їх затверджувала відповідними законами.

Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Укази Президента України про мобілізацію щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-ХІІ (далі Закон №1932-ХІІ) особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII (далі Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Судом встановлено, що позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підпорядковується військовій частині НОМЕР_1 .

Водночас, як встановлено з матеріалів справи, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про його звільнення з військової служби на підставі абзацу 14 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною.

Однак, як свідчать матеріали справи, у задоволенні рапорту відмовлено, з посиланням на те, що представлені позивачем документи не містять належних та достатніх доказів необхідності здійснення ним опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови, що за такою особою не здійснюється піклування (опіка іншими особами). Відповідач посилаючись на приписи ст. 63 ЦК України опікун призначається, зокрема, із урахуванням можливості особи виконувати обов`язки опікуна. Натомість, та обставина, що ОСОБА_1 на даний час проходить військову службу в лавах ЗСУ унеможливлює фактичне виконання ним обов`язків опікуна. Вказано, що зі змісту рішення місцевого районного суду вбачається, що ОСОБА_1 не повідомив суд про факт проходження ним військової служби в лавах ЗСУ. Разом з цим, військова частина, вказувала, що у рішенні від 25.09.2024 місцевий районний суд оминув поза увагою питання щодо відсутності інших осіб, що мають здійснювати опіку над ОСОБА_2 , яке має пріоритетне значення для розгляду подання на звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби з підстав, передбачених абз.15 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Так, оцінюючи правові норми, які регулюють правові підстави для звільнення із військової служби, аналізуючи додані до матеріалів справи матеріали, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану на таких підставах: військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю; військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку; дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років; перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці; військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України; військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років; виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати; утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи; виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність, за умови що такі особи не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати; необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи; необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів; необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами; якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану; якщо їхнім близьким родичам (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, рідний (повнорідний) брат чи сестра) посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності (листопад 2013 року - лютий 2014 року).

Згідно з частиною 7 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з поданням позивачем рапорту про звільнення його з військової служби на підставі абзацу 14 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною.

Як встановлено судом, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 25.09.2024 у справі №713/42/24 заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування в особі Вашківецької міської ради Скрепнічук О.К. про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, - задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 недієздатною. Встановлено опіку над недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 . Призначено над недієздатною ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_1 . Встановлено строк дії даного рішення суду на два роки.

Саме вказаним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області позивач мотивував поданий ним рапорт про його звільнення з військової служби на підставі абзацу 14 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною.

Разом з тим, постановою Чернівецького апеляційного суду від 25.02.2025 у справі №713/42/24 скасовано рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 25.09.2024 у справі №713/42/24 та у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_2 відмовлено.

У даному рішенні, апеляційний суд дійшов наступних висновків: "Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Такий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20 травня2020 року в справі №736/1508/17 (провадження №61-39361св18), від 28 лютого 2024 року в справі №372/3474/21 (провадження №61-16349св23).

За поданням органу опіки та піклування Вашковецької міської ради Вижницького району Чернівецької області від 10 вересня 2024 року "Про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 " орган опіки та піклування Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області вважає за доцільне призначення ОСОБА_1 , який зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 , опікуном над мамою ОСОБА_2 , яка зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 .

Зі змісту подання органу опіки та піклування Вашковецької міської ради Вижницького району Чернівецької області від 10 вересня 2024 року "Про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 " вбачається, що згідно характеристики ОСОБА_1 працює на посаді сезонного кочегара Бабинецького ЗЗСО І-II ступенів ім. М.Вержак, зарекомендував себе як відповідальний і працьовитий робітник.

ОСОБА_1 зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 , а проживає без реєстрації у будинку АДРЕСА_1 разом з мамою ОСОБА_2 . Допомагає та доглядає маму, яка хворіє і потребує постійного стороннього догляду.

За висновком про стан здоров`я особи від 25 січня 2023 року ОСОБА_1 може бути опікуном.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 02 серпня 2023 року №547 ОСОБА_2 , яка зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 та проживає з сином ОСОБА_1 , який допомагає їй у придбанні продуктів, ліків, роботі по господарству. Заявниця є вдовою, пенсіонеркою, особою, яка потребує постійного стороннього догляду.

Колегія суддів вважає, що поданням органу опіки та піклування Вашковецької міської ради Вижницького району Чернівецької області від 10 вересня 2024 року "Про доцільність призначення ОСОБА_1 , опікуном над недієздатною ОСОБА_2 "є необґрунтованим.

Зі змісту подання органу опіки та піклування Вашковецької міської ради Вижницького району Чернівецької області від 10 вересня 2024 року "Про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 " вбачається, що ОСОБА_1 працює на посаді сезонного кочегара Бабинецького ЗЗСО І-II ступенів ім. М.Вержак, зарекомендував себе як відповідальний і працьовитий робітник.

ОСОБА_1 зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 , а проживає без реєстрації у будинку АДРЕСА_1 разом з мамою ОСОБА_2 .. Допомагає та доглядає маму, яка хворіє і потребує постійного стороннього догляду.

Проте, ОСОБА_1 з 28 січня 2023 року проходить військову службу за мобілізацією в лавах Збройних Сил України.

Наказом командира військової частини № НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 09 серпня 2024 року №227 головний сержант ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу частини на посаду командира 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти.

До матеріалів справи приєднано направлення військової частини НОМЕР_1 від 15 лютого 2024 року №12/184 військовослужбовця ОСОБА_1 на консультацію (лікування).

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10.02.2021 справі №754/5841/17.

Верховний Суду постанові від 27.11.2024 у справі №341/1526/23 (провадження №61-6358св24) зазначив, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Водночас сам собою факт проходження особою військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні її опікуном, оскільки законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення мобілізованого військовослужбовця опікуном над недієздатною фізичною особою.

Однак, подання органу опіки та піклування Вашковецької міської ради Вижницького району Чернівецької області від 10.09.2024 "Про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 " не містить оцінки можливості ОСОБА_1 виконувати повноваження опікуна, дбати про підопічну, створення їй необхідних побутових умов, забезпечення доглядом та лікуванням, доцільності у зв`язку з цим призначення опікуном ОСОБА_1 з огляду на те, що ОСОБА_1 з 28 січня 2023 року призваний за мобілізацією та проходить військову службу в лавах Збройних Сил України, що унеможливлює фактичне виконання ним обов`язків опікуна.

Отже, у матеріалах справи відсутні докази, що поданням органу опіки та піклування Вашковецької міської ради Вижницького району Чернівецької області від 10 вересня 2024 року "Про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 " враховано якнайкращі інтереси ОСОБА_2 , над якою встановлюється опіка.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №742/887/23 (провадження №61-3316св24).".

Згідно ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, постановою Чернівецького апеляційного суду від 25.02.2025 визнано неможливість здійснення ОСОБА_1 опіки над недієздатною ОСОБА_2 у зв`язку із тим, що з 28 січня 2023 року він призваний за мобілізацією та проходить військову службу в лавах Збройних Сил України, що фактично й було покладено в основу прийнятої відносно позивача відмови, оформленої листом від 26.12.2024 №1156/2/7127.

Таким чином, оскільки на час розгляду справи судом відсутнє таке, що набрало законної сили рішення суду про призначення позивача опікуном над недієздатною ОСОБА_2 , то відсутні передбачені п.3 ч.14 ст.26 закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" підстави для звільнення позивача з військової служби, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами.

Таким чином, на переконання суду, відмовляючи позивачу у задоволенні його рапорту про звільнення, відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 55 Конституції кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч. 1 та 2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи по суті відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність своїх дій щодо відмови у задоволенні поданого позивачем рапорт на звільнення з військової служби підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок i військову службу".

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесення відповідачем судових витрат, розподіл судових витрат судом не проводиться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя В.О. Григораш