Справа № 738/274/25
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 738/274/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Кобаля М.І., Мельничука В.П.

За участю секретаря: Мірошниченко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2025 року, суддя Парфененко О. Я., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третя особа: інспектор з РПП відділення поліції № 1 Корюківського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області Дударенко О. В. про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Менського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третя особа: інспектор з РПП відділення поліції № 1 Корюківського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області Дударенко О. В., в якому просила:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3970608 від 30 січня 2025 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за частиною 1 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 ) до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП - закрити;

- здійснити розподіл судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки позивачка не порушувала правила дорожнього руху (пункт 11.13 ПДР), а інспектор поліції не прийняв до уваги її пояснення про те, що вона здійснювала виїзд з місця тимчасової стоянки автомобіля, де працює на посаді директора КЗ «Центр культури та дозвілля молоді» Менської міської ради Чернігівської області, за адресою по вулиці Героїв АТО 10 в місті Мена.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачка звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

12.04.2025 через систему «Електронний суд» від представника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надійшов відзив на апеляційну скаргу та до нього долучено фотокартки та схема дорожнього руху.

Клопотання про долучення нових доказів відповідач до справи не направив та не обгрунтував причини неподання даних доказів до суду першої інстанції, а тому суд не вбачає підстав для долучення до справи в якості доказів зазначених документів.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 30 січня 2025 року інспектором з РПП відділення поліції № 1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області Дударенком О. В. прийнято постанову серії ЕНА № 3970608 від 30 січня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн (а.с.13).

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 30 січня 2025 року о 17 годині 03 хвилини 34 секунди, в місті Мена по вулиці Героїв АТО, 10, ОСОБА_2 керуючи транспортним Jeep Patriot, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснила рух по тротуару, чим порушила пункт 11.13 ПДР України - рух транспортного засобу по тротуарах і пішохідних доріжках.

Згідно із актовим записом про шлюб № 81 від 19 вересня 2009 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 12 вересня 2009 року, після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Не погоджуючись із вищезазначеною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, вважаючи її протиправною та з метою відновлення порушеного права, позивачка звернулась з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, вчинених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 222 КУпАП визначено перелік адміністративних правопорушень, розгляд яких здійснюється безпосередньо органами Національної поліції, до яких також належать адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 122 КУпАП.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України "Про дорожній рух" регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 11.13 ПДР України забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1-26.3 цих Правил.

У відповідності до пунктів 1.10, 11.13 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306: пішохідна доріжка - доріжка з покриттям, призначена для руху пішоходів, виконана в межах дороги чи поза нею і позначена знаком 4.16; тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном;

Згідно з пунктом 26.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, у пішохідну зону в`їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, чи автомобілям (мотоколяскам), позначеним розпізнавальним знаком «Водій з інвалідністю», якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю. Якщо до об`єктів, розташованих на цій території, є інші під`їзди, водії повинні користуватися лише ними.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, позивачкою, яка керувала транспортним Jeep Patriot, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснено рух по тротуару, що підтверджується відеозаписом 0000000__0030 (31 секунда відео).

Доводи позивачки про те, що рух по тротуару вона здійснила з метою виїзду з місця тимчасової стоянки автомобіля, де працює на посаді директора КЗ «Центр культури та дозвілля молоді» Менської міської ради Чернігівської області, за адресою: вул. Героїв АТО 10, м. Мена, а тому у працівника поліції не було підстав для притягнення її до відповідальності, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

З відеозаписів вбачається, що біля будівлі закладу, де працює позивачка, знаходиться стоянка для транспортних засобів, а також до території, де розташована будівля є інші під`їзди, проте позивачкою було здійснено саме руху по тротуару, а не в зоні стоянки автомобілів.

При цьому, доводи позивачки про те, що вона здійснювала виїзд з місця тимчасової стоянки автомобіля, де постійно працює та її автомобіль використовується для підвезення устаткування, обладнання і матеріальних цінностей до закладу, не дають підстав для звільнення від відповідальності за порушення пункт 11.13 ПДР України.

Окрім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачка не скористалася іншими під`їздами до будівлі, у якій знаходиться її робоче місце, а також не використала стоянку для транспортних засобів, яка розташована безпосередньо на території, де розташована будівля.

Таким чином, наданими доказами підтверджується факт вчинення позивачкою адміністративного правопорушення.

Так, приписи ст. 251 КУпАП визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

В апеляційній скарзі позивачка як на підставу скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення посилається на порушення порядку розгляду справи.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених ч.ч. 1, 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Скорочене провадження у справі про зазначене адміністративне правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у цьому випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень частини четвертої статті 258 КУпАП.

Отже, інспектором поліції при винесенні оскаржуваної постанови про накладення на позивачку адміністративного стягнення в межах санкції статті 122 КУпАП була дотримана процедура її прийняття.

Що стосується доводів скаржника про неналежність електронного доказу, а саме відеодоказу з нагрудної камери поліцейського, який надано інспектором - третьою особою у справі, Олександром Дударенко від 24.02.2025, відповідно до заяви (а.с. 34, 35), то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Даний відеозапис, як убачається з протоколу судового засідання від 24.02.2025, був предметом дослідження в ході розгляду справи в суді першої інстанції та йому надана належна оцінка.

Доказів, які б спростували дані на відеозаписі, в т.ч. і щодо руху позивачки по тротуару, позивачка до суду не надала.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що з відеозапису нагрудногої камери поліцейського чітко убачається, що позивач, керуючи транспортним засобом, рухалась по тротуару.

Доказів того, що позивач підвозила того дня до місця роботи інвентар чи інші предмети, а також, що її автомобіль використовувався підприємством, остання до суду не надала.

За змістом ст. 79 КАС України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Докази, які не додані до відзиву, а третя особа відзив до суду не надсилала, подаються через канцелярію суду в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання.

Також в ході розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача не висловив своїх заперечень щодо дослідження даного доказу у зв`язку з його неналежним оформленням, тощо, а також не просив витребувати від відповідача оригінал доказу, якщо ставив під сумнів відповідність копії відеозапису його оригіналу.

В даному випадку, колегія суддів не визнає поданий третьою особою доказ як неналежний, оскільки він був прийнятий судом, досліджений і будь-яких зауважень щодо його прийняття та дослідження позивач не надавав.

Окрім того, колегія суддів враховує, що позивачка не оспорює факт керування нею автомобілем 30 січня 2025 року в м. Мена по вул. Героів АТО, 10 та проїзд тротуаром, а лише вказує, що поліція не прийняла до уваги її пояснення про те, що вона здійснювала виізд з місця тимчасової стоянки автомобіля, де вона працює.

Водночас, відповідно до пункту 15.10 «в» ПДР України стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.

У пункті 1.10 ПДР України встановлено, що стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу; тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Отже, здійсненню стоянки легкового автомобіля у межах вимог пункту 15.10 «в» ПДР України, тобто на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри, передує рух, пов`язаний із заїздом на таке місце, а після її закінчення - рух, пов`язаний із виїздом автомобіля з такого місця стоянки.

Таким чином, рух автомобіля тротуаром, пов`язаний із заїздом/виїздом на місце стоянки у межах вимог пункту 15.10 «в» ПДР України, не може містити склад порушення пункту 11.13 вказаних Правил.

Як вже зазначено судом вище, позивачка не здійснювала рух автомобілем, який пов`язаний із заїздом/виїздом на місце стоянки.

Не приймає колегія суддів і посилання скаржника на практику Другого, Пятого та Шостого апеляційних адміністративних судів в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Що стосується доводів скаржника про те, що третя особа направив до суду заперечення стосовно позовних вимог та додано до них оптичний диск, то такі доводи не відповідають дійсності, оскільки в матеріалах справи відсутній таких відзив, а копія диску подана до суду на підставі поданої до канцелярії третьою особою заяви про долучення відеодоказу з камери поліцейського.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що із наданого відеозапису з камери поліцейського убачається, щол останній повідомив позивачці про причину її зупинення, роз`яснив права та після складання постанови вручив її копію.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки інспектор поліції діяв в межах своїх повноважень та правомірно виніс постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Менського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2025 року, оскільки рішення суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-286, 288, 289, 289-5 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

У справах, передбачених статтею 283-1 цього Кодексу, суд може проголосити скорочене судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 283-1, 283-2, 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-283-1, 284-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Менського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2025 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Мельничук В.П.

Постанову виготовлено: 16 квітня 2025 року.