Справа № 280/11329/24
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2025 року м. Дніпросправа № 280/11329/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест Холдинг» на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року (суддя Прасов О.О.) в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Метінвест Холдинг» звернулось до суду із адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 26.11.2024 за №301-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ» ()»;

визнати протиправними дії Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків з призначення і проведення позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ» з метою дотримання платником податків принципу «витягнутої руки» під час здійснення контрольованих операцій з експорту слябів з контрагентом - нерезидентом Metinvest International S.A. (Швейцарська Конфедерація) за звітні періоди 2015-2016 роки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим 29.11.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ» отримано наказ Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі Східне МУ ДПС по роботі з ВПП, відповідач, контролюючий орган) від 26.11.2024 № 301-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ» (код за ) з метою дотримання платником податків принципу «витягнутої руки» під час здійснення контрольованих операцій з експорту слябів з контрагентом - нерезидентом Metinvest International S.A. (Швейцарська Конфедерація) за звітні періоди 2015-2016 роки тривалістю 18 місяців. Згідно даного наказу контролюючим органом вирішено на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, пп.39.5.2.1, 39.5.2.8 пп. 39.5.2 п. 39.5 ст. 39, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.14, 78.1.16 п. 78.1, ст. 78, пп.69.22, пп.69.351 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, з 29 листопада 2024 року провести документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ», що знаходиться за податковою адресою: Південне шосе, буд.80, каб.1, м.Запоріжжя. Запорізька область, 69008, тривалістю 18 місяців з метою дотримання платником податків принципу «витягнутої руки» під час здійснення контрольованих операцій з експорту слябів з контрагентом - нерезидентом Metinvest International S.A.(Швейцарська Конфедерація) за звітні періоди 2015-2016 роки. ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ» вважає наказ Східного МУ ДПС по роботі з ВПП від 26.11.2024 № 301-п незаконним та прийнятим за відсутності підстав для проведення перевірки, а дії відповідача по призначенню і проведенню перевірки протиправними, у зв`язку з чим звертається до суду із даним позовом. Одночасно позивач зауважує, що був вимушений був допустити 29.11.2024 посадових осіб до перевірки на підставі незаконно виданого наказу про проведення перевірки з питань дотримання принципу «витягнутої руки» за контрольованими операціями лише через ризики застосування контролюючим органом адміністративного арешту майна позивача відповідно до ст. 94 ПК України у разі недопуску до перевірки, з метою уникнення цих ризиків для позивача. Проте факт допуску позивачем посадових осіб контролюючого органу до перевірки на підставі вказаного наказу не позбавляє позивача права на оскарження даного наказу про проведення перевірки в судовому порядку і такий спосіб судового захисту є належним та ефективним, з огляду на наступне. Основі підстави для визнання перевірки протиправною: - запити ДПС України про надання додаткової документації із трансфертного ціноутворення в порядку пп. 39.4.9 п. 39.4 ст. 39 ПК України надіслані після 30 календарних днів з дати отримання від позивача документації з ТЦУ (постанова Верховного Суду від 17.08.2021 у справі № 420/7520/19, лист ДПС України від 16.12.2021 № 27868/7/99-00-07-06-01-07); - запити ДПС України про надання додаткової документації із трансфертного ціноутворення в порядку пп. 39.4.9 п. 39.4 ст. 39 ПК України надіслані із порушенням строку давності визначеного поза межами строку у 5 років визначеного у ст. 9 Конвенції між Урядом України і Швейцарською Федеральною Радою про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доходи і капітал; - можливість оскарження наказів та дій контролюючого органу про призначення перевірок контрольованих операцій щодо дотримання принципу «витягнутої руки» визначена у постанові Третього апеляційного адміністративного суду у справі №160/7796/23 від 27.06.2024, оскільки перевірки призначені в порядку пп. 39.5 ст. 39 ПК України ; - тестування на нерелевантність застосування правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 до перевірок контрольованих операцій щодо дотримання принципу «витягнутої руки» призначених в порядку п. 39.5 ст. 39 ПК України та Порядку Мінфіну №344.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року провадження закрито, відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та повернути справу до суду для продовження судового розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, зокрема разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист. Законодавець прямо визнає можливість оскарження в судовому порядку законності призначення перевірки з питань дотримання принципу «витягнутої руки» в період її проведення і передбачає правові наслідки такого оскарження зупинення перевірки до завершення судового розгляду спору і тому допуск платником податку посадових осіб контролюючого органу фізично до проведення такої перевірки на території підприємства не припиняє право платника податку на оскарження наказу про проведення такої перевірки. Позивач наголошує на тому, що протягом всього періоду проведення перевірки 18 місяців відповідно до пп.35.9.2 ст. 39 ПКУ наказ про її проведення продовжує свою обтяжливу дію на платника податку, адже його виконання протягом усього строку проведення перевірки обумовлено виникнення у платника податків певних обов`язків, а у податкового органу - певних прав, а тому у разі незаконності такої перевірки платник податків змушений виконувати тривалий час протягом 18 місяців незаконні вимоги контролюючого органу, що є прямим порушенням його прав та законних інтересів. З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що якщо в податковим кодексом України є обов`язок зупинити проведення перевірки під час оскарження наказу, то в даному випадку у платника податків є право на оскарження такого наказу навіть після допуску посадових осіб до перевірки. Враховуючи вищевикладені правові висновки Верховного Суду та те, що перевірка є триваючою, а також з урахуванням того, що перевірка на підставі оскаржуваного наказу відсутні підстави для висновку про те, що оскаржуваний наказ є таким, що вже реалізований, оскільки наказ є діючим на час розгляду справи, термін проведення перевірки ще не сплинув та перевірка не проведена. Крім того, наказом від 18.12.2024 за № 320-п «Про зупинення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ», прийнятим на підставі п.п. 39.5.2.7. п.39.5 ст. 39 ПК України було зупинено проведення перевірки, призначеної відповідно до наказу податкового органу від 26.11.2024 № 301-п до завершення судових процедур.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, пп.39.5.2.1, 39.5.2.8 пп. 39.5.2 п. 39.5 ст. 39, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.14, 78.1.16 п. 78.1, ст. 78, пп. 69.22, пп. 69.351 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України прийнято наказ від 26.11.2024 №301-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ» (код за ) з метою дотримання платником податків принципу «витягнутої руки» під час здійснення контрольованих операцій з експорту слябів з контрагентом - нерезидентом Metinvest International S.A. (Швейцарська Конфедерація) за звітні періоди 2015-2016 роки тривалістю 18 місяців.

Посадові особи Східного МУ ДПС були допущені платником податків до проведення перевірки на підставі наказу, що оскаржується та направлень на проведення перевірки від 26.11.2024 №268/32-00-23-19 та від 26.11.2024 №269/32-00-23-19.

Наказом Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 18.12.2024 за №320-п на підставі п.п.39.5.2.7 пп.п.39.5.2 п.39.5 ст.39 ПК України зупинено проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ», призначеної відповідно до наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 26.11.2024 № 301-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ» до завершення судових процедур.

Приймаючи ухвалу про закриття провадження, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, а тому адміністративне провадження по справі підлягає закриттю.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом оскарження у цій справі є наказ Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 26.11.2024 за №301-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ».

За змістом статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 78.1 Податкового кодексу України визначено підстави для призначення та здійснення документальних позапланових перевірок.

Відповідно до пунктів 78.1.14 та 78.1.6 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:

78.1.14. у разі отримання документально підтвердженої інформації та даних, що свідчать про невідповідність умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» та/або встановлення невідповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» у порядку, передбаченому підпунктом 39.5.1.1 підпункту 39.5.1 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу;

78.1.16. отримано звіт про контрольовані операції, надісланий платником податків відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу. У такому разі перевірка проводиться виключно з питань контролю трансфертного ціноутворення.

За положеннями статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на судовий захист закріплене і в частині першій статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 вересня 2021 року по справі № 816/228/17 (провадження № 11-109апп21): Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 27 січня 2015 року (справа № 21-425а14) в частині, та зазначила наступне.

Пунктом 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Проаналізувавши вказані вище норми та рішення Конституційного Суду України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 вказала, що оскарження реалізованого наказу як акта індивідуальної дії не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Зазначили, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

До того ж, Верховний Суд у справі №320/1684/19, за результатом розгляду якої прийняв постанову від 08.10.2021, якою скасував рішення судів першої та апеляційної інстанції через порушення норм процесуального права і підкреслив необхідність саме закриття провадження у справі.

На підставі з`ясованих у справі обставин, наведених правових норм та правових позицій Верховного Суду у зазначених вище справах, колегія суддів приходить до таких висновків.

У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 по справі № 826/17123/18, а саме: «…у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки».

Отже, виходячи з наведеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, та, серед іншого, акцентувала, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і будь - якого іншого судочинства України

Водночас, колегія суддів зазначає, що на час звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ» до суду із вказаним позовом 05.12.2024 спірний у цій справі наказ реалізовано не було, оскільки строк перевірки не сплинув, доказів складання акту за наслідками проведеної перевірки матеріали справи не містять.

Підпунктом 39.5.2.7 підпункту 39.5.2 пункту 39.5 статті 39 ПК України встановлено, що строк проведення перевірки платника податків з питань дотримання принципу «витягнутої руки» обчислюється з дня прийняття рішення про її проведення до дня складення акта (довідки) про проведення такої перевірки.

Термін проведення перевірки платника податків з питань дотримання принципу «витягнутої руки» переривається у разі розгляду судом позовів платника податків з питань, пов`язаних з призначенням, проведенням або предметом такої перевірки, до завершення судових процедур.

Отже, спеціальна норма ПК України, яка регулює питання податкового контролю за встановленням відповідності умов контрольованих операцій принципу «витягнутої руки», а саме пункт 39.5 статті 39 ПК України, прямо передбачає розгляд судом позовів платника податків з питань, пов`язаних з призначенням, проведенням або предметом такої перевірки, що вказує на те, що законодавцем допускається можливість оскарження до суду платником податків дій/рішень податкового органу з питань призначення, проведення або предмету перевірки щодо відповідності умов контрольованих операцій принципу «витягнутої руки».

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що якщо в ПК є норма яка прямо передбачає розгляд судом позовів платника податків з питань, пов`язаних з призначенням, проведенням або предметом такої перевірки, що вказує на те, що законодавцем допускається можливість оскарження до суду платником податків дій/рішень податкового органу з питань призначення, проведення або предмету перевірки щодо відповідності умов контрольованих операцій принципу «витягнутої руки», то в даному випадку у платника податків є право на оскарження такого наказу навіть після допуску посадових осіб до перевірки.

Враховуючи вищевикладені правові висновки Верховного Суду та те, що перевірка є триваючою, а також з урахуванням того, що перевірка на підставі наказу, що оскаржується, зупинена до завершення судових процедур, враховуючи вищенаведені норми ПК України, колегія суддів вважає, що оскаржуваний наказ є таким, що не реалізований, оскільки наказ є діючим на час розгляду справи, термін проведення перевірки ще не сплинув та перевірка фактично не проведена.

Відтак, суд відхиляє доводи відповідача стосовно неможливості оскарження наказу про призначення перевірки відповідності умов контрольованих операцій принципу «витягнутої руки» у разі допуску контролюючого органу до проведення такої перевірки, а також стосовно того, що ця справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Приймаючи до уваги наведене вище нормативно-правове регулювання, дослідивши фактичні обставини та питання права, які лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваної ухвали не надав оцінку всім обставинам справи, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору з урахуванням усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Посилання суду першої інстанції на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 по справі №816/228/17 є нерелевантними до спірних правовідносин.

Так, завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження, що призвело до постановлення незаконного судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі. Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до цього ж суду для продовження її розгляду по суті.

Відповідно до статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 320, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест Холдинг» задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко