Справа № 320/38407/24
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 року № 320/38407/24

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, Деснянського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, Деснянського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

- визнати дії Деснянського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області щодо не оформлення паспорту неповнолітньому ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки зразка 1994 року, що передбачено Положенням про паспорт громадянина України ,затвердженим Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 р. №2503-XII з врахуванням вимог Закону України від 14.07.2016 №1474-VIII - протиправними.

- зобов?язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в особі Деснянського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області оформити та видати паспорт громадянина України неповнолітньому ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки зразка 1994 року, відповідно до Положення про паспорт громадянина України , затвердженим Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 р. №2503-XII, без використання цифрового ідентифікатора особи і автоматизованої обробки персональних даних та без внесення інформації про нього до Єдиного Демографічного реєстру чи будь-яких баз даних і реєстрів.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про протиправність відмови Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в особі Деснянського відділу в оформленні та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.1992 №2503-XII, яка призвела до порушення основоположних прав та свобод людини та громадянина, оскільки примушування до обробки персональних і конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки є неправомірним втручанням в особисте життя з боку держави.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в особі Деснянського відділу надано суд відзив на позов, відповідно до якого останній просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки з 01.11.2016 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №745 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302», якою затверджено новий зразок паспорта громадянина України у формі картки та приведено у відповідність до законодавства «Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України». Громадянам України, яким паспорт громадянина України оформлюється вперше, паспорт оформлюється і видається із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру виключно у вигляді картки з безконтактним електронним носієм. Відтак, на думку відповідача, він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що свідчить про відсутність протиправності в його діях. Також відповідач вказує на передчасність звернення позивача до суду, так як ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досягнув віку, встановленого законодавством, для отримання паспорту громадянина України зразка 1994 року.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

У вказаному свідоцтві зазначено, що батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 23.07.2024 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до Деснянського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області зі зверненням (вх. від 23.07.2024 №Ш-106/6/8026-24), в якій просили, зокрема, оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки, без використання будь-яких ідентифікаторів особистості та автоматизованої обробки її персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.1992 №2503-XII.

До звернення було додано: копію свідоцтва про народження заявника; копію паспорта законного представника; дві фотокартки 3,5*4,5 см; заяву про видачу паспорта.

Деснянським відділом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області листом від 23.07.2024 №Ш-106/6/8026-24/8026.21/101-24 надано відповідь, якою відмовлено в оформленні паспорту громадянина України у вигляді книжечки з посиланням на п.3 розділу І та п.1 розділу ІІІ Наказу МВС України від 06.06.2019 №456 «Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», відповідно до яких оформлення паспорта вперше лише після досягнення особою 16-річного віку.

Не погоджуючись з вищевказаними діями та рішенням суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з відмовою у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, позивач звернулась до адміністративного суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-ІІІ (далі - Закон №2235-ІІІ) визначено, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Відповідно до статті 5 Закону №2235-ІІІ прийнято постанову Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, якою затверджено Положення про паспорт громадянина України та Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - Положення № 2503-ХІІ).

Згідно з пунктами 1, 3, 5, 8-11 Положення №2503-ХІІ паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Документом, що посвідчує особу громадянина України за кордоном і при перетинанні державного кордону України, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон або дипломатичний і службовий паспорти, посвідчення особи моряка і проїзний документ дитини. Ці документи виготовляються і оформляються відповідно до положень, що затверджуються Кабінетом Міністрів України на підставі рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі -Закон №5492-VI) одним з документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, є паспорт громадянина України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Відтак, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Судом встановлено, що ключовим спірним питанням у адміністративній справі, що розглядається, є питання віку, з якого може видаватись паспорт у формі книжечки.

Приписами статті 21 Закону №5492-VI встановлений обов`язок громадянина України, який досяг чотирнадцятирічного віку отримати паспорт громадянина України.

Приписами Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 №2503-ХІІ, передбачено отримання паспорта з шістнадцятирічного віку.

Таким чином, у законодавстві наявна правова ситуація, коли паспорт громадянин України повинен отримати вже у 14 років, проте у формі паспортної книжечки паспорт може бути виданий лише з 16 років. Зазначене пояснюється тим, що положення Закону України №5492-VI були прийняті пізніше, ніж постанова Верховної Ради України від 26 червня 1992.

Частинами 2, 3 статті 7 КАС України передбачено, що суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, щодо питання віку, з якого особа повинна отримати паспорт, належить застосовувати саме положення Закону №5492-VI, який має вищу юридичну силу.

Законом №5492-VI встановлений обов`язок кожного громадянина України, який досяг 14-річного віку, отримати паспорт громадянина України, який є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

З огляду на це, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу може створювати перешкоди у реалізації нею громадянських прав.

Зазначена правова позиція підтримана і Верховним Судом у постановах від 21.12.2022 у справі №420/5353/20, від 18.11.2021 у справі №420/4049/20 щодо аналогічних правовідносин.

У вказаних постановах Верховний Суд вважав обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що зобов`язання відповідача оформити та видати особі паспорт у формі книжечки у зв`язку з досягненням чотирнадцятирічного віку, буде належним та достатнім способом захисту порушеного права.

Відповідно до розділу IХ Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України територіальний підрозділ ДМС відмовляє особі в оформленні або видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки), якщо:

1) особа не є громадянином України;

2) особа вже отримала паспорт, який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього, непридатності для подальшого використання);

3) дані, отримані з баз даних Єдиного державного демографічного реєстру, картотек, не підтверджують надану заявником інформацію;

4) за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта;

5) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення й видачі паспорта;

6) особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.

Суд встановив, що подане неповнолітнім та його законним представником звернення містило обґрунтування причин небажання отримати паспорт у формі картки, крім того, заявником було подано заяву за формою, передбаченою додатком 1 до Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, фотокартки, свідоцтво про народження, копію паспорта матері. Тому можна констатувати, що необхідні для видачі паспорта документи були надані.

Окрім того, беручи до уваги суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову (зокрема щодо відмови від обробки персональних даних, а також про те, що чинне законодавство дозволяє отримати паспорт громадянина України у тому вигляді, як того просить позивач), а також правове регулювання правовідносин, в яких виник цей спір, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №Пз/9901/2/18 у справі №806/3265/17.

Також суд звертає увагу, що за правилами статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України суди повинні враховувати висновки Верховного Суду у зразковій справ під час ухвалення рішення у типовій справі.

У свою чергу, керуючись положеннями статті 291 КАС України суд зазначає, що в даному випадку, правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 19.09.2018 у згаданій зразковій справі, є обов`язковим для судів при ухваленні рішень у типових справах.

При цьому суд зазначає, що у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №Пз/9901/2/18 зазначено право будь-якого громадянина надавати чи не надавати згоду на відповідну обробку персональних даних, тому наявність чи відсутність релігійних переконань, в даній справі, не потребує доведення, оскільки первинною є саме наявність чи відсутність згоди на відповідну обробку персональних даних.

Суд зазначає, що вирішуючи спір по суті, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що норми Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», на відміну від норм Положення про паспорт (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій.

На думку Великої Палати Верховного Суду, це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було встановлене законом), не було необхідним у демократичному суспільстві у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

При вирішенні спору Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що законодавець, приймаючи Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14.07.2016 №1474-VIII, яким внесено зміни до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими та виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України, та не допускати жодної дискримінації залежно від часу виникнення правовідносин з отримання паспорта громадянина України.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідачем своїми діями було прямо порушено права ОСОБА_2 , передбачені статтею 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, оскільки неоформлення йому паспорту з посиланням на недосягнення відповідного віку, обмежує його права, що встановлені законом, і не є необхідними в демократичному суспільстві.

Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Деснянського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області у оформленні та видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII з врахуванням вимог Закону України від 14.07.2016 №1474-VIII підлягають задоволенню.

Разом з тим, враховуючи встановлені обставини цієї справи та правове регулювання відносин з яких виник цей спір, а також з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 806/3265/17, суд дійшов висновку, що для належного захисту порушених прав позивача слід також зобов`язати відповідача оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки, без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних та без внесення інформації про нього до Єдиного Демографічного реєстру чи будь-яких баз даних і реєстрів, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач сплатила судовий збір у розмірі 1 212,00 грн, тому ці витрати слід присудити на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, Деснянського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Деснянського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області щодо не оформлення паспорту неповнолітньому ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки зразка 1994 року, що передбачено Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 №2503-XII з врахуванням вимог Закону України від 14.07.2016 №1474-VIII.

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в особі Деснянського відділу (адреса: 02222, місто Київ, вулиця Рональда Рейгана, будинок 22, ) оформити та видати паспорт громадянина України неповнолітньому ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) у формі паспортної книжечки зразка 1994 року, відповідно до Положення про паспорт громадянина України , затвердженим Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 №2503-XII, без використання цифрового ідентифікатора особи і автоматизованої обробки персональних даних та без внесення інформації про нього до Єдиного Демографічного реєстру чи будь-яких баз даних і реєстрів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в особі Деснянського відділу (адреса: 02222, місто Київ, вулиця Рональда Рейгана, будинок 22, ) судовий збір у сумі 1 212,00 грн. (одна тисяча двісті дванадцять гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.