Справа № 320/25623/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Вівдиченко Т.Р., Грибан І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

представника відповідача - Лаврінець О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів, -

В С Т А Н О В И В:

13 січня 2024 року до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві №1841 від 16 листопада 2023 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана поліції ОСОБА_1 », яким вирішено звільнити зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві №2200 о/с від 13 грудня 2023 року «Щодо особового складу» в частині звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві;

- поновити капітана поліції ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь капітана поліції ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 15 грудня 2023 року включно по день ухвалення судового рішення;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

28 червня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом із клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року клопотання представника відповідача задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправними та скасування наказів залишено без розгляду.

Позиція суду мотивована тим, що позивач подав адміністративний позов з пропуском строку звернення до суду та у суду відсутні підстави вважати пропуск позивача строку на звернення до суду таким, що було пропущений з поважних причин.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року та направити адміністративну справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт наголошує на тому, що на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду позивачем зазначено про перебування на лікарняних, у тому числі й за доглядом за хворим сином, проте судом першої інстанції ці доводи та докази не взяті до уваги.

Також вказує, що 29 грудня 2023 року позивач дізнався з матеріалів службового розслідування про підстави, які призвели до його звільнення, та саме в цей день зрозумів, що його права та законні інтереси були порушені відповідачем, який видав наказ №2200 о/с на підставі висновків службового розслідування, а тому саме 29 грудня 2023 року слід вважати тією датою, коли позивач дізнався про порушення своїх прав та законних інтересів.

Крім того, позивач зазначає, що надмірний формалізм, який прослідковується в ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі №320/25623/24 заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року та 18 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 16 квітня 2025 року о 11:40 год.

03 грудня 2024 року та 09 квітня 2025 року відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу.

Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві №1841 від 16 листопада 2023 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана поліції ОСОБА_1 », яким вирішено звільнити зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві та на підставі службового розслідування, проведеного на підставі наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві № 1889 від 04 жовтня 2023 року до ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві №2200 о/с від 13 грудня 2023 року «Щодо особового складу» звільнено зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Листом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 14 грудня 2023 року №5624/125/26/01-23 позивача повідомлено про звільнення його зі служби в поліції, який було відправлено 15 грудня 2023 року поштовим відправленням 981, за адресою: АДРЕСА_1 .

25 листопада 2023 року позивачем було отримано оскаржуваний наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві №2200 о/с від 13 грудня 2023 року «Щодо особового складу», що підтверджено копією конверту з трековим номером листа 981.

Згідно з частиною 4 статті 31 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15 березня 2018 року № 2337-VIII у період дії воєнного стану поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 30 розділу V Дисциплінарного статуту Національної поліції України у разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі. або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.

За наведеного правового регулювання, з 20 грудня 2023 року позивач вважається належним чином повідомленим про існування оскаржуваного наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 13 грудня 2023 року №2200 о/с «Щодо особового складу».

Поряд з цим, як вказує позивач, 29 листопада 2023 року йому на телефон, через мережу WhatsApp, від начальника відділу кадрів Дарницького УПІ Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 надійшов наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві № 1841 від 16 листопада 2023 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана поліції ОСОБА_1 ».

Таким чином, з 02 грудня 2023 року позивач вважається належним чином повідомленим про існування оскаржуваного наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 16 листопада 2023 року № 1841 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана поліції ОСОБА_1 ».

Отже, строк оскарження наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 16 листопада 2023 року № 1841 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана поліції ОСОБА_1 » закінчився 17 грудня 2023 року; строк оскарження наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 13 грудня 2023 року №2200 о/с «Щодо особового складу» закінчився 04 січня 2024 року.

Разом з тим, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з відповідним адміністративним позовом 13 січня 2024 року, тобто з пропуском строку встановленого приписами частини 4 статті 31 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15 березня 2018 року № 2337-VIII.

За змістом апеляційної скарги позивач стверджує, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин та просить його поновити, оскільки 29 грудня 2023 року з матеріалів службового розслідування він дізнався про підстави, які призвели до його звільнення, відтак саме в цей день зрозумів, що його права та законні інтереси були порушені відповідачем, який видав Наказ №2200 о/с на підставі висновків службового розслідування, а тому саме 29 грудня 2023 року слід вважати тією датою, коли позивач дізнався про порушення своїх прав та законних інтересів.

Поряд з цим, у заяві про поновлення строку звернення до суду першої інстанції, позивач зазначив, що строк звернення до суду не пропущений, оскільки позов подано в межах місячного строку відповідно до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши доводи позивача щодо поважності підстав пропуску строку звернення до суду, Київський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що в даному випадку підлягає застосуванню строк встановлений частиною 4 статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Суд також вказав, що ніщо не перешкоджало позивачу з моменту ознайомлення з наказами у період з 25 грудня 2023 року по 09 січня 2024 року здійснити реалізацію своїх прав та обов`язків, з дотриманням вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як додаткові докази поважності пропуску строку звернення до суду позивачем зазначено перебування на лікарняних, у тому числі й за доглядом за хворим сином.

Однак, вказані доводи, на думку суду, не є об`єктивними перешкодами чи труднощами пропуску строку звернення до суду, оскільки амбулаторне лікування, або знаходження на лікарняному дитини позивача не перешкоджало позивачу звернутися до суду в установлений законом строк.

На тлі вищенаведеного колегія суддів відзначає, що спірним у цій справі є питання поважності причин пропуску п`ятнадцятиденного строку звернення до суду першої інстанції з адміністративним позовом щодо оскарження наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві №1841 від 16 листопада 2023 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана поліції ОСОБА_1 » та наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві №2200 о/с від 13 грудня 2023 року «Щодо особового складу».

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (п. 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абз. 7 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За змістом статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Разом з тим, згідно частини 4 статті 31 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №340/1019/19.

Згідно частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини 13 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

При цьому, відповідно до частини 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Суд першої інстанції виходив з того, що після відкриття провадження у справі суд виявив, що адміністративний позов поданий після закінчення строків, установлених законом.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду після відкриття провадження у справі, на основі доводів відповідача, викладених у клопотанні про застосування строків позовної давності, оскільки згідно приписів частини 13 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції мав залишити позовну заяву без руху, тим самим надавши позивачу можливість навести свої доводи на спростування викладених у такому клопотанні обставин.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2025 року у справі № 320/42545/23.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Колегія суддів зазначає, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ненадання позивачу можливості навести свої доводи щодо клопотання відповідача про пропущення процесуальних строків, через не постановлення ухвали про залишення позову без руху, як це передбачено частиною 13 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, що мало наслідком залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України та прийняття оскаржуваного рішення, фактично перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду постановлена передчасно, тому наявні підстави для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 242, 243, 251, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року - скасувати, а справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтями 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 16 квітня 2025 року

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: Т.Р. Вівдиченко

І.О. Грибан