Справа № 380/10565/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/10565/24 пров. № А/857/32272/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Бісковицької сільської ради Самбірського району на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року (головуючий суддя: Крутько О.В. місце ухвалення - м. Львів, ) у справі за адміністративним позовом Самбірської міської ради Львівської області до Бісковицької сільської ради Самбірського району про визнання дії та бездіяльності протиправними ( головуючий суддя першої інстанції Крутько О.В. час ухвалення з правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту - 31.10.2024 р.), -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2024 року Самбірська міська рада Львівської області (далі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою до Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області (далі - відповідач) в якому просив стягнути з Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області на користь Самбірської міської ради Львівської області, заборгованість за договорами про міжбюджетні трансферти (субвенції) від 01.09.2022 року та від 14.02.2023 року в розмірі 550 000 гривень (п`ятсот п`ятдесят тисяч гривень).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.09.2022 року між Самбірською міською радою та Бісковицькою сільською радою було укладено договір про міжбюджетний трансфер (субвенцію).

14.02.2023 року було укладено аналогічний договір між тими самими сторонами.

Згідно п.п.2.1, 2.2 даних договорів, Бісковицька сільська рада зобов`язується перераховувати кошти в сумі 400 000 грн на рахунок Самбірської міської ради, а Самбірська міська рада зобов`язується одержані кошти використати за цільовим призначенням - на утримання дітей Бісковицької сільської територіальної громади в дошкільних навчальних закладах м. Самбора.

Однак, відповідач умови договорів не виконав, оскільки за 2022 рік на рахунок позивача надійшли кошти лише в розмірі 50000 грн, а за 2023 рік 200 000 грн, а тому станом на 01.04.2024 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 550 000 гривень за період з 01.01.2022 року по 30.12.2023 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області на користь Самбірської міської ради Львівської області заборгованість за договорами про міжбюджетні трансферти (субвенції) від 01.09.2022 року та від 14.02.2023 року в розмірі 550 000 грн. (п`ятсот п`ятдесят тисяч гривень).

Стягнуто з Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області на користь Самбірської міської ради Львівської області 8 250,00 гривень сплаченого судового збору.

Відповідач не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що положення Договору від 01.09.2022 року та Договору від 14.02.2023 року, є двосторонніми, а відтак, зобов`язання виникли не лише у Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області, але і у Самбірської міської ради Львівської області, зокрема утримання дітей Бісковицької сільської територіальної громади в дошкільних навчальних закладах м. Самбора.

Однак, позивач не виконавши своє зобов`язання по утриманню дітей Бісковицької сільської територіальної громади в дошкільних навчальних закладах м. Самбора як у 2022 році так і у 2023 році і не маючи можливості виконати вказані зобов`язання на даний час оскільки як 2022 рік так і 2023 рік вже пройшли, тобто не надавши відповідну послугу в межах строку дії договорів, не може вимагати її оплати тобто не може вимагати стягнення з відповідача за ненадані послуги.

Позивачем Самбірською міською радою Львівської області 15 січня 2025 року подано відзив на апеляційну скаргу в якому просять залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 вересня 2022 року між Самбірською міською радою Львівської області та Бісковицькою сільською радою Самбірського району Львівської області укладено договір про міжбюджетний трансферт (субвенцію).

Згідно п.1.1 цього договору, Бісковицька сільська рада передає у вигляді міжбюджетних трансфертів (субвенції) з місцевого бюджету кошти, передбачені рішенням сільської ради від 21.12.2021 року № 2464 «Про бюджет Бісковицької сільської територіальної громади на 2022 рік» в сумі 400 000 гривень, а Самбірська міська рада отримує ці кошти для використання їх за цільовим призначенням.

Відповідно до п.2.2 договору, Самбірська міська рада зобов`язується одержані кошти в сумі 400 000 гривень використати за цільовим призначенням, на утримання дітей Бісковицької сільської територіальної громади в дошкільних навчальних закладах м. Самбора.

Згідно рахунку № НОМЕР_1 , до Сабірської міської ради надійшли кошти у розмірі 50 000 гривень.

14 лютого 2023 року між Самбірською міською радою Львівської області та Бісковицькою сільською радою Самбірського району Львівської області укладено ще один договір про міжбюджетний трансферт (субвенцію).

Згідно п.1.1 цього договору, Бісковицька сільська рада передає у вигляді міжбюджетних трансфертів (субвенції) з місцевого бюджету кошти, передбачені рішенням сільської ради від 22.12.2022 року № 2992 «Про бюджет Бісковицької сільської територіальної громади на 2023 рік» в сумі 400 000 гривень, а Самбірська міська рада отримує ці кошти для використання їх за цільовим призначенням.

Відповідно до п.2.2 договору, Самбірська міська рада зобов`язується одержані кошти в сумі 400 000 гривень використати за цільовим призначенням, на утримання дітей Бісковицької сільської територіальної громади в дошкільних навчальних закладах м. Самбора.

Згідно рахунку № НОМЕР_1 , до Самбірської міської ради надійшли кошти у розмірі 200 000 гривень.

Станом на 01.04.2024 року загальна заборгованість Бісковицької сільської ради перед Самбірською міською радою Львівської області по перерахуванню коштів за вищевказаними договорами про міжбюджетні трансферти (субвенції) становить 550 000 гривень за період з 01.01.2022 року по 30.12.2023 року.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за вищевказаними договорами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неналежно виконав взяті на себе зобов`язання за договорами про міжбюджетні трансферти.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 7 Конституції України визначено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Згідно із статтею 142 Конституції України, встановлено, що територіальні громади сіл, селищ і міст можуть об`єднувати на договірних засадах об`єкти комунальної власності, а також кошти бюджетів для виконання спільних проектів або для спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, організацій і установ, створювати для цього відповідні органи і служби.

Так, статтею 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.

Органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади.

Держава фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України або шляхом віднесення до місцевого бюджету у встановленому законом порядку окремих загальнодержавних податків, передає органам місцевого самоврядування відповідні об`єкти державної власності.

Органи місцевого самоврядування з питань здійснення ними повноважень органів виконавчої влади підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР), зі змінами та доповненнями відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

У статті 2 цього Закону закріплено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною 1 статті 10 Закону № 280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №1132 від 15.12.2010 «Про затвердження Порядку перерахування міжбюджетних трансфертів» (далі Порядок) визначено механізм перерахування міжбюджетних трансфертів з державного бюджету місцевим бюджетам (базова дотація, субвенції, стабілізаційна та додаткові дотації), реверсної дотації та міжбюджетних трансфертів між місцевими бюджетами.

Згідно пункту 4 Порядку, субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, крім субвенцій, зазначених у пункті 2 цього Порядку, перераховуються Казначейством в обсягах, установлених законом про Державний бюджет України на поточний рік, на рахунки відповідних місцевих бюджетів, відкриті в органах Казначейства, згідно з розписом державного бюджету (у разі перерахування із спеціального фонду державного бюджету - також у межах і за рахунок відповідних надходжень).

Відповідно до пункту 7 Порядку, суми субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам перераховуються протягом двох операційних днів після подання платіжних документів на рахунки головних розпорядників бюджетних коштів, відкриті в органах Казначейства.

Учасники розрахунків додатково зазначають у графі призначення платежу платіжного доручення норму закону про Державний бюджет України або рішення ради про бюджет на відповідний рік, якими передбачено надання субвенцій.

Пунктом 7 передбачено, що одержані суми субвенцій та дотацій з одного місцевого бюджету іншому перераховуються протягом двох операційних днів після подання платіжних документів на рахунки головних розпорядників бюджетних коштів, відкриті в органах Казначейства.

Учасники розрахунків у графі призначення платежу платіжного доручення додатково зазначають норму рішення ради про бюджет, якою передбачено надання субвенції.

У справі, що розглядається, предметом спору є вимоги Самбірської міської ради про стягнення з Бісковицької сільської ради міжбюджетного трансферту у вигляді цільової субвенції в розмірі 550 000 грн передбаченої для фінансування витрат на утримання дітей Бісковицької сільської територіальної громади в дошкільних навчальних закладах м. Самбора.

Підставою позову визначено неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо перерахування міжбюджетного трансферту цільової субвенції, передбаченого укладеними між сторонами договорами від 01.09.2022 року та 14.02.2023 року.

Згідно зі статтею 1 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) цим Кодексом регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.

Відповідно до пункту «б» частини другої статті 76 БК України рішенням про місцевий бюджет визначаються, зокрема, бюджетні призначення міжбюджетних трансфертів (у додатках до рішення).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач умови договорів у повній мірі не виконав, оскільки за 2022 рік на рахунок позивача надійшли кошти в розмірі 50 000 грн, а за 2023 рік 200 000 грн.

Станом на 01.04.2024 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 550 000 грн за період з 01.01.2022 року по 30.12.2023 року.

Відповідно до п. 5.1 даних договорів , сторони домовилися про те, що кожна із сторін несе визначену чинним законодавством України відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов цих договорів.

На адресу відповідача були направлені листи від 01.12.2022 року № 01-11/743, від 29.05.2023 року №01-11/250, від 09.10.2023 року № 01-11/531, від 23.02.2024 року № 01-11/100 з проханням про повернення міжбюджетних трансфертів (субвенції) з місцевого бюджету, передбачених договором про міжбюджетні трансферти.

Також Самбірська міська рада направила на адресу Бісковицької сільської ради претензію від 26.04.2024 року № 2/27-251/3-21 про погашення заборгованості за договорами про міжбюджетні трансферти, на яку остання надала відповідь від 08.05.2024 вих.№ 02-08/358, просила переглянути прострочену заборгованість в сумі 550 000 грн. за період з 01.01.2022 ркоу по 30.12.2023 року за послуги на утримання дітей Бісковицької територіальної громади в закладах дошкільної освіти м. Самбір.

Відповідно до частини 1 ст. 93 БК, місцева рада може передати кошти на здійснення окремих видатків місцевих бюджетів іншій місцевій раді у вигляді міжбюджетного трансферту до відповідного місцевого бюджету.

В силу положень ч. 3 ст. 93 БК, передача коштів між місцевими бюджетами здійснюється на підставі рішень відповідних місцевих рад, прийнятих кожною із сторін, і укладання договору.

За нормами Бюджетного кодексу України, зокрема ч. 1 ст. 78 передбачено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних місцевих рад або сільські, селищні, міські (міст районного значення) голови (якщо відповідні виконавчі органи не створені згідно із законом) забезпечують виконання відповідних місцевих бюджетів.

Відповідно до пунктів 1-3, 24 частини 1 статті 116 Бюджетного кодексу України, порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме: включення недостовірних даних до бюджетних запитів; порушення встановлених термінів подання бюджетних запитів або їх неподання; визначення недостовірних обсягів бюджетних коштів при плануванні бюджетних показників; нецільове використання бюджетних коштів.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач умови договорів у повній мірі не виконав, оскільки за 2022 рік на рахунок позивача надійшли кошти в розмірі 50 000 грн, а за 2023 рік 200 000 грн.

Станом на 01.04.2024 рік загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 550 000 грн за період з 01.01.2022 року по 30.12.2023 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що заборгованість Бісковицької сільської ради за договорами про міжбюджетні трансферти підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем.

З урахуванням наведених вище висновків суду, відповідач неналежно виконав взяті на себе зобов`язання за договорами про міжбюджетні трансферти.

Що стосується доводів апелянта про те, що позивач неналежно виконав умови договорів, то апеляційний суд вважає такі необґрунтованими, оскільки предметом даного спору є стягнення заборгованості за договором про міжбюджетні трансферти.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Крім цього, у контексті оцінки решти доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі №380/10565/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін