Справа № 160/10084/24
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

15 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 160/10084/24

адміністративне провадження № К/990/7644/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Кравчука В.М. та Шарапи В.М., перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року

у справі №160/10084/24

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства економіки України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Міністерства економіки України, в якому просив:

- визнати протиправним тлумачення статті 6 Господарського кодексу України Міністерством економіки України і його бездіяльність щодо виконання Положення про Міністерство економіки України;

- зобов`язати відповідача розробити конкретний план реалізації впровадження роликоопор у виробництво так, як належить вчинити згідно з Положенням про Міністерство економіки України.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року, позов повернуто особі, яка його подала.

Не погодившись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 21 лютого 2025 року звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

На обґрунтування поважності підстав пропуску строку скаржник зазначав, що пропуск процесуального строку пов`язаний саме зі старістю позивача, відсутністю у нього юридичної освіти, бюрократично і вороже налаштованих чиновників, хворобою та потрясінням від нападу ворога на державу.

Інших обґрунтованих доводів, які б підтверджували поважність підстав пропуску строку касаційного оскарження скаржником наведено не було.

Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без руху з мотивів її невідповідності вимогам статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки наведені у заяві про поновлення строку підстави визнані судом неповажними та встановлено заявнику десятиденний строк для усунення вказаних недоліків з дня отримання копії ухвали, протягом якого особа має право надати суду обґрунтовану заяву про поновлення процесуального строку.

Копія ухвали надійшла на поштову адресу позивача 30 вересня 2024 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №443.

В межах строку для усунення недоліків касаційної скарги ОСОБА_1 звернувся із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження.

На обґрунтування поважності підстав пропуску строку ОСОБА_1 наводить аналогічні обставини, що й при зверненні з касаційною скаргою від 21 лютого березня 2025 року.

Так, підстави пропуску строку в сукупності пов`язані рядом обставин, серед яких: старість позивача, відсутність юридичної освіти, а також хвороби.

Інших обґрунтованих доводів, які б підтверджували поважність підстав пропуску строку касаційного оскарження позивачем не наведено.

Разом з тим, Суд дійшов висновку, що дані доводи є неналежними для задоволення заяви скаржника виходячи з наступного.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи викладене, особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановленому вказаним Кодексом порядку.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява №23436/03).

В свою чергу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (пункт 109 рішення у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» від 07 липня 1989 року).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обґрунтованого рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Щодо підстав, з якими позивач пов`язує поважність підстав пропуску строку колегія суддів зазначає таке.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Разом з тим, залишаючи касаційну скаргу без руху, суд касаційної інстанції зазначив, що позивачу слід надати докази, які б підтверджували обставини несвоєчасного отримання копії оскаржуваного рішення.

Однак, така вимога Суду була проігнорована позивачем.

Щодо посилань позивача на відсутність юридичної освіти та хвороби, колегія суддів такі доводи не приймає, оскільки такі підстави не є такими, що не залежали від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання касаційної скарги. Крім того, наведені у заяві підстави пропуску строку не підтверджені жодними належними і допустимими доказами, що позбавляє колегію суддів можливості надати їм належну правову оцінку.

Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Враховуючи, що до заяви про поновлення строку не було долучено жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували несвоєчасне отримання копії оскаржуваного судового рішення, а також факт перебування позивача на лікуванні в лікарні у період в якому виникло у нього право на касаційне оскарження, або наявність будь-яких інших обмежень, що на думку Суду, могли б об`єктивно позбавити його можливості звернутися до суду зі скаргою, колегія суддів дійшла висновку про неповажність підстав пропуску строку.

Таким чином, Суд не вбачає підстав для визнання, викладених скаржником у заяві про поновлення строку касаційного оскарження, причин пропуску такого строку поважними.

Положеннями пункту 4 частини першої статті 333 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо, скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на вищезазначене, суд касаційної інстанції вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.

Аналогічна позиція щодо вирішення питання про поновлення процесуальних строків висловлена Верховним Судом, зокрема в ухвалах від 14 липня 2022 року у справі №480/1643/21, від 26 лютого 2024 року у справі №140/5638/23, від 15 квітня 2024 року у справі №640/23993/19.

Керуючись статтями 248, 251, 328, 333, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі №160/10084/24.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі №160/10084/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економіки України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

3. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді В.М. Кравчук

В.М. Шарапа