Справа № 183/2896/25
Суддя: Оладенко О. С.
Дата ухвалення: 2025-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/2896/25

№ 2-а/183/65/25

18 квітня 2025 року м.Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Оладенко О.С., розглянувши у письмовому, спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

26.03.2025 позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Радільчук Н.І., звернувся до суду з позовом у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення №2107 від 09.12.2024, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000 грн. Постановою позивачу поставлено у провину порушення законодавства щодо проходження військової служби, мобілізації та військового обліку, оскільки він будучи оповіщений працівниками «Укрпошта» (повістка №1178441) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився 27.11.2024 для уточнення даних, про причини неприбуття не повідомляв; по прибутті до ІНФОРМАЦІЯ_2 09.12.2024 ОСОБА_1 не надав доказів поважності причин неприбуття за викликом, чим вчинив триваюче адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, яке було припинено 09.12.2024. Вважає, що обставини, зазначені у постанові не відповідають дійсності, оскільки повістку №1178441 від 14.11.2024 про необхідність з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 27.11.2024 о 09:00, ОСОБА_1 отримав на «Укрпошті» 03.12.2024, а тому прибуття на 27.11.2024 не було можливим, оскільки повістка отримана із запізненням. Твердження у постанові про те, що «по прибутті 09.12.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначений громадянин не надав доказів поважності причин неприбуття за викликом», також не відповідає дійсності, оскільки позивач надавав співробітникам РТЦК докази неналежного оповіщення на 27.11.2024. Також позивач вказує, що з 2001 року по теперішній час він знаходиться на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 . 09.12.2024 по прибутті до ІНФОРМАЦІЯ_2 ним було пройдено ВЛК, про що міститься відповідний запис у військовому квитку. Розгляд справи про адміністративне правопорушення 09.12.2024 відбувся без участі позивача, хоча останній з 08.00 до 17:00 годин знаходився в приміщенні ТЦК. Оскаржувана постанова не містить даних про те, ОСОБА_1 отримав дану постанову, відмовився від її отримання, а також відсутні відомості про направлення даної постанови поштовим відправленням. Таким чином, відповідачем було порушено права позивача на захист, оскільки розгляд адміністративної справи відбувся за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Копію оскаржуваної постанови позивач отримав 18.03.2025 після відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Також, ухвалою суду про відкриття провадження у відповідача витребувано усі наявні матеріали, які стосуються винесення оскаржуваної постанови та встановлено строк для подання доказів 5 днів з моменту отримання ухвали. Згідно з довідкою, сформованою Автоматизованою системою документообігу суду, копію ухвали відповідач отримав в електронному кабінеті 31.03.2025.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, копію позовної заяви з додатками, а також ухвалу про відкриття провадження отримав в електронному кабінеті у підсистемі «Електронний суд». Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористався. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавав. Вимоги ухвали суду в частині витребування доказів не виконав.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як вбачається зі змісту постанови №2107 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.12.2024 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000, 00 грн.

Особою, яка розглядала справу про адміністративне правопорушення встановлено: Громадянин України ОСОБА_1 який був оповіщений працівниками «Укрпошта» (повістка №1178441) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але вказаний громадянин поштове відправлення з повісткою отримувати не став, поштове відправлення повернулося, у зв`язку із чим відповідно до п.п.2 п.41 Порядку №560 від 16.05.2024 вважається оповіщеним. З`явитися 27.11.2024 о 9 годині для уточнення даних, однак у призначені дати та час, а також і надалі до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, про причини неприбуття не повідомляв. По прибутті до ІНФОРМАЦІЯ_2 09.12.2024 зазначений громадянин не надав доказів поважності причин неприбуття за викликом. Таким чином, встановлено, що в умовах діючого особливого періоду (воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, у подальшому неодноразово продовженого) вищезазначений громадянин порушив вимоги абзацу другого частини 1 та частини 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу другого ч.10 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», чим вчинив триваюче адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, що було припинено 09.12.2024 (а.с.18).

У копії постанови, яка подана позивачем, у графі «Підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» - підпис відсутній; при цьому також відсутні відомості про направлення даної постанови поштовим відправленням (а.с.18зворот).

Позивачем надано копію повістки №1178441 про виклик ОСОБА_1 на 27.11.2024 о 09:00 годин для уточнення даних при ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.21), а також рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, адресованого ОСОБА_1 , відправник ІНФОРМАЦІЯ_4 , у якому наявні підпис та дата вручення особисто адресату 03.12.2024 (а.с.22).

Наведене свідчить про те, що викладені в оскаржуваній постанові відомості про те, що позивач «поштове відправлення з повісткою отримувати не став, поштове відправлення повернулося» спростовуються наявними у матеріалах справи доказами поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення та копією повістки про виклик на 27.11.2024 (а.с.21,22).

У копії військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , наявна інформація: 09.12.2024 медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 визнаний придатний до військової служби, підлягає повторному огляду 12.2029 (а.с.19-20).

У повістці про виклик на 09.12.2025 о 08:00 годин, виданої військовозобов`язаному ОСОБА_1 , наявна відмітка « ІНФОРМАЦІЯ_6 з 08.00 до 17:00 09.12.2024», а також міститься підпис ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 та печатка ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.23).

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення і скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-УІІІ.

У розумінні ст.1 Закону № 389-УІІІ, воєнним станом вважається особливий правовий режим, що вводиться в Україні або ж в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Згідно із Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України №2105-ІХ від 24 лютого 2022 р., оголошується та проводиться загальна мобілізація (в подальшому Указами Президента воєнний стан та строк загальної мобілізації було неодноразово продовжено та вони існували станом на дату винесення оскаржуваної позивачем постанови, та продовжують існувати на час розгляду даної справи).

Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року і на даний час в Україні діє особливий період.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25 березня 1992 року.

Частиною третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами ч. 7 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

В силу абз. 2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

В оскаржуваній постанові містяться посилання на порушення позивачем вимог: абаз. 2 ч. 1 та ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до яких громадяни зобов`язані надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:

військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;

резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;

військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;

військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;

особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 2 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. Згідно із ч.3 ст. 210-1 КУпАП настає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Проте, відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що позивач ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210-1 КУпАП.

Більш того, надані позивачем докази, у тому числі копії повісток про виклик на 27.11.2024, на 09.12.2024 з відміткою про явку, копія військового квитка, свідчать про те, що фактичні обставини, наведені в оскаржуваній постанові не відповідають дійсності.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, доводи позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення не спростовано матеріалами справи, а його вина не доведена належними та допустимими доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, в зв`язку із чим суд у сукупності встановленого та викладеного дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210-1 КУпАП, адміністративне стягнення накладено на позивача незаконно та необґрунтовано, а тому наявні правові підстави для скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення і закриття провадження у справі.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Керуючись статтями 5, 9, 72, 74, 77, 139, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення №2107 від 09.12.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. - скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено і підписано 18 квітня 2025 року .

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; РНОКПП відсутній, має право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_8 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Оладенко О.С.