Справа № 340/1458/25
Суддя: Ю.П. ПАСІЧНИК
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/1458/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасічника Ю.П. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (площа Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009, ), про скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якої діє представник - адвокат Петренко Ксенія Олександрівна, звернувся до суду з цим позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 14.01.2025 №23 про відмову у проведенні перерахунку її пенсії;

- зобов`язати відповідача здійснити з 08.01.2025 перерахунок та виплату пенсії, в частині доплати за понаднормовий стаж, відповідно до п.2 ст.56 Закону №796-ХІІ, збільшивши пенсію на один процент заробітку за кожен рік роботи понад 15 років та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі, встановленому ст. 51 Закону №796-ХІІ, у редакції Закону №230/96-ВР, з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивач, яка є особою, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), має право на перерахунок пенсії із її збільшенням на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 15 років згідно з п.2 ст.56 Закону №796-XII, оскільки таке право вона набула значно раніше, ніж набрав чинності Закон №2148-VIII, яким було внесено зміни до п.2 ст. 56 Закону №796-XII. Проте, при загальному страховому стажі 34 роки, відповідачем здійснюється нарахування доплати лише за 4 роки понаднормового стажу. Крім того, відповідач неправомірно відмовив позивачу у проведенні перерахунку додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, розмір якої має розраховуватись згідно положень ст.51 Закону №796-ХІІ, у редакції Закону №230/96-ВР від 06.06.1996.

Ухвалою судді від 11.03.2025 відкрито провадження, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.33).

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки надбавки за понаднормативний стаж відповідно до ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ позивач не мала, оскільки питання щодо її призначення повинно було вирішуватися за законодавством, що діяло на час подання заяви (14.09.2023), тобто на підставі ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ з урахуванням змін, внесених Законом №2148-VIII від 03.10.2017. Проведення перерахунку пенсії позивача відповідно до вимог ч.2 ст.56 Закону №796-ХІ без застосування двоскладової формули, передбаченої ч.2 ст.27 Закону №1058-IV, не передбачено чинним законодавством України. За таких обставин, відмова у перерахунку пенсії позивача з урахуванням ч.2 ст.56 Закону №796-ХІІ є правомірною. Щодо здійснення виплати позивачу пенсії з 08.01.2025, то як зазначив відповідач, спору в цій частині фактично не існує, оскільки відповідний перерахунок пенсії ще не проведено. При цьому, відповідач звернув увагу суду на те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, а тому електронна пенсійна справа позивача була передана до органу ПФУ, де позивач перебуває на обліку (а.с.50-54).

Представник третьої особи також подав письмові пояснення по суті позовних вимог, у яких зазначив, що відповідачем правомірно прийнято рішення, яким відмовлено у проведені перерахунку пенсії з підстав того, що пенсійна виплата вже містить щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, встановлену на підставі посвідчення потерпілого від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, а також доплату за понаднормовий стаж (3 роки), обчислену згідно із статтею 28 Закону №1058 (а.с.37-40).

Дослідивши подані сторонами документи, судом встановлено таке.

З 01.08.2017 р. позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, як отримувач пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII.

Позивач звернулася до територіального управління Пенсійного фонду України за місцем перебування на обліку із заявою від 08.01.2025 №100 про перерахунок пенсії із її збільшенням на 1% заробітку за кожен рік роботи понад 15 років стажу відповідно пункту 2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Звернення опрацьовано за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 № 339/35961, відповідачем.

Рішенням від 14.01.2025 №23 відповідач відмовив у проведені перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю правових підстав згідно абзацу 3 п.1.7 Порядку №25-1, оскільки не надано документів для здійснення даного виду перерахунку. Додатково було повідомлено, що при призначенні пенсії враховано посвідчення 3 категорії ЧАЕС та виплачується додаткова пенсія особам, віднесеним до 3 категорії ЧАЕС в розмірі 113,88 грн (а.с.20).

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії листом від 17.01.2025 (а.с.19).

Не погоджуючись з рішенням про відмову в перерахунку пенсії, позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, статтею 46 Конституції України чітко закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно до частини 1 статті 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон №796-XII) визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення.

Стосовно перерахунку додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 49 Закону №796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Стаття 51 Закону №796-ХІІ (в редакції до 1 січня 2008 року) встановлювала наступний порядок виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4, а саме:

- особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком;

- особам, віднесеним до категорії 3, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком;

- особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком.

В подальшому, дія, зокрема, норми ст. 51 Закону №796-ХІІ неодноразово обмежувалася законодавцем. Вказані обмеження реалізовувалися Верховною Радою України у законах про Державний бюджет України, як шляхом викладення вказаних норм в іншій редакції, так і шляхом делегування Кабінету Міністрів України повноважень щодо визначення порядку та розміру доплати до пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачених статтями 39, 51 Закону №796, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на відповідний календарний рік.

Так, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14.06.2011 №3491-VI (далі Закон №3491-VІ) розділ VІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" було доповнено пунктом 4, яким встановлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік (положення пункту 4 розділу VІІ визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011).

Таким чином, Законом №3491-VІ Кабінету Міністрів України були надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтею 51 Закону №796-ХІІ, розміри додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до 2, 3, 4 категорії постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На виконання пункту 7 Закону №349-VІ, 6 липня 2011 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" №745 (далі Постанова №745), яка набрала чинності з 23 липня 2011 року, приписами якої визначені інші розміри щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбаченої статтею 51 Закону №796-ХІІ.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 року №1210 був затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Порядок №1210).

Отже, зміна правового регулювання спірних правовідносин відбулася 23.07.2011 року, у зв`язку з набранням чинності Постановою №745, у якій Кабінет Міністрів України реалізував право на встановлення розмірів соціальних виплат, передбачених для постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема статтею 51 Закону №796-ХІІ.

Обмеження дії норм статті 51 Закону №796-ХІІ у 2014 році відбулося після прийняття Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31.07.2014 №1622-VII (далі Закон №1622-VІІ), який набрав чинності 3 серпня 2014 року.

Законом №1622-VІІ розділ "Прикінцеві положення" Закону №719-VІІ були доповнені, зокрема, п. 6-7, згідно з яким норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 №79-VIII(далі Закон №79-VІІІ), п. 63 якого розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнений п. 26, яким установлено, що норми і положення, зокрема статті 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 Закону №79-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказані вище положення Закону №79-VІІІ не були визнанні неконституційними.

Таким чином, 01.01.2015 Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру і порядку виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ.

Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" був затверджений порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, із набуттям чинності Закону №79-VІІІ, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру виплат, передбачених, зокрема, ст. 51 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до пункту 13 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону №796-ХІІ виплачується особам, що належать до категорії 3 у розмірі 113,88 гривні.

Відтак, суд не вбачає підстав для нарахування і виплати позивачу щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, на підставі статті 51 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №230/96-ВР, тобто у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Суд також звертає увагу, що на час призначення позивачу пенсії (01.08.2017) чинним законодавством не було передбачено виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам віднесеним до 3 категорії у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Отже, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Стосовно перерахунку пенсії із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років, суд зазначає наступне.

На час призначення позивачу пенсії (01.08.2017) діяла редакція пункту 2 статті 56 Закону №796-ХІІ, згідно із якою право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

У подальшому Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", який набрав чинності 11.10.2017 року, зокрема до пункту 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ внесено зміни, згідно з якими право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Принципи, засади, механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Згідно абзацу 2 частини 1 статті 28 Закону №1058-IV за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Таким чином, правове регулювання щодо права на пенсію в повному розмірі із доплатою за понаднормовий стаж змінилось і у зв`язку із зазначеними змінами Закон №796-ХІІ пов`язує збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж, встановлений пунктом 2 статті 56 цього Закону, з призначенням пенсії на умовах, визначених частиною 2 статті 27 Закону №1058-IV.

Однак, суд наголошує на конституційному принципі незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, який сформований, зокрема, у рішеннях Конституційного Суду України.

Так, відповідно до висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними, зокрема у рішенні від 12.02.2019 №5-р(I)/2019, Конституційний Суд України підтримав раніше сформовану ним юридичну позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів: закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

У рішенні від 26.01.2011 №1-рп/2011 Конституційний Суд України також зазначив, що положення частини першої статті 58 Основного Закону України передбачають загальновизнані принципи дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, а саме: принцип їх безпосередньої дії, тобто поширення тільки на ті відносини, які виникли після набуття чинності законами чи іншими нормативно-правовими актами, та принцип зворотної дії в часі, якщо вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (абзац другий пункту 5 мотивувальної частини).

До того ж, Конституційний Суд України у рішенні від 13.05.1997 №1-зп висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Отже, враховуючи положення статей 22, 58 Конституції України, можна стверджувати, що у разі, якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання умов призначення пенсії в повному розмірі із доплатою за понаднормовий стаж відповідно до пункту 2 статті 56 Закону №796-ХІІ, які запроваджують нові правила виплати такої надбавки в залежності від призначення пенсії на умовах визначення її розміру згідно із частиною 2 статті 27 Закону №1058-IV, тобто за інших умов її призначення ніж ті, що діяли на час призначення, такі зміни є такими, що звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право виникло раніше).

Суд наголошує, що держава гарантувала, зокрема, особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особливі норми і умови пенсійного забезпечення як компенсацію за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, а тому за особами, які набули право на призначення пенсії з урахуванням спеціального Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", редакцією пункту 2 статі 56 якого було чітко визначено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, то таке право зберігається й у разі зміни нормативно-правового регулювання цих правовідносин.

У разі зміни правового регулювання набуті такими особами права на пільги, компенсації і гарантії повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації або запроваджені рівноцінні чи більш сприятливі умови соціального захисту.

Тож, щодо осіб, яким на час призначення пенсії з урахуванням положень Закону №796-ХІІ її розрахунок мав здійснюватися згідно із пунктом 2 статті 56 Закону №796-ХІІ за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на один процент заробітку за рік, визнана норма повинна застосуватися у тій редакції, яка діяла на час призначення пенсії (окрім випадку покращення становища особи) та ця норма права зберігає юридичну силу як для пенсіонера так і для органу, який призначає пенсію.

Поширення на таких осіб нових правил виплати надбавки за понаднормативний стаж залежно від призначення пенсії на умовах частини 2 ст. 27 Закону №1058-IV, запроваджених у зв`язку із внесенням до цієї норми змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII, свідчило б про звуження змісту та обсягу існуючих прав таких осіб, що в силу статті 22 Конституції України, є неприпустимим.

Вказані правові висновки сформував Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.06.2024 по справі №300/3435/21, у якій суд відступив від висновків, викладених у раніше ухвалених постановах Верховного Суду, зокрема, від 23.10.2019 у справі №809/627/18, від 29.08.2022 у справі №300/1390/19, від 06.09.2023 у справі №300/2091/21, у яких викладено правовий висновок про розповсюдження пункту 2 статті 56 Закону №796-ХІІ в редакції змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII, на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, та відповідно про те, що згідно із пунктом 2 статті 56 Закону №796-ХІІ (у редакції, що діяла на час її реалізації за заявою пенсіонера) умовою призначення надбавки за понаднормативний стаж є призначення пенсії на умовах частини 2 статті 27 Закону № 1058-IV; пенсіонер, щодо якого не дотримано цієї умови, не має права на отримання надбавки за понаднормовий стаж.

Таким чином, застосовуючи наведені вище висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду до спірних правовідносин, які виникли у справі, суд доходить висновку, що оскільки пенсія за віком призначена позивачу до внесення змін до пункту 2 статті 56 Закону №796-XII, то в силу вимог статті 58 Конституції України, такі зміни не позбавляють позивача права на пенсію в повному розмірі із доплатою за понаднормовий стаж, оскільки таке право вона набула раніше, ніж набрав чинності Закон №2148-VIII, яким внесено зміни до пункту 2 статті 56 Закону №796-XII.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд й у постановах від 16.07.2024 у справі №300/5114/23, від 02.10.2024 у справі №460/6767/23, від 08.10.2024 у справі 460/24044/23, від 04.11.2024 у справі №240/30679/23, від 18.11.2024 у справі №460/19095/23, від 22.11.2024 у справі №460/24038/23, від 17.12.2024 у справі №460/25173/23.

Отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, а тому рішення від 14.01.2025 року №23 є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно обраного позивачем способу захисту порушення права, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 4 статті 45 Закону №1058-IV, яка визначає строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії, перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Згідно до частини 5 статті 45 цього Закону документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Аналогічні положення містяться в Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1.

За перерахунком пенсії позивач звернулася до територіального органу ПФУ із заявою, яка зареєстрована 08.01.2025 за №100, і саме з цією заявою вона пов`язує свої позовні вимоги.

Відтак, враховуючи те, що рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії за цією заявою прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке було визначено за принципом екстериторіальності, суд вважає за необхідне зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу з 01.01.2025 (з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії) пенсію з її збільшенням на 1% заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 15 років відповідно до положень пункту 2 статті 56 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, в редакції, чинній до 01.10.2017 року.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно пп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" від 08.08.2011 року №3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою встановлюється ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір").

За приписами п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" визначено, що станом на 01 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає 3028,00 грн.

Позовну заяву сформовано в системі "Електронний суд", отже розмір судового збору за її подання до суду становить 968,96 грн (3028,00 х 0,4 х 0,8).

Позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн, тобто сума надміру сплаченого нею судового збору становить 242,24 грн (а.с.26).

Відтак, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, беручи до уваги те, що фактично предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не розміру) задоволених (незадоволених) позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору в сумі 968,96 грн.

Питання про повернення позивачу надмірно сплаченого судового збору в сумі 242,24 грн може бути вирішено за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду відповідно до ст.7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 260-236, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14.01.2025 №23.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.01.2025 (з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії) пенсію з її збільшенням на 1% заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 15 років відповідно до положень пункту 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII редакції, чинній до 01.10.2017.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () судовий збір в сумі 968,96 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. ПАСІЧНИК