Справа № 440/2491/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 р. Справа № 440/2491/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.

суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Н.Ю. Алєксєєва) від 03.03.2025 року по справі № 440/2491/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просить суд:

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з урахуванням фактично виплачених сум в розмірі 82971,60 гривен.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права позивач просить скасувати спірну ухвалу та повернути справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відмову у відкритті провадження в даній адміністративній справі, який обґрунтовано тим, що спірні правовідносини вже вирішено судовим рішенням у справі № 440/17852/21. Вважає, що позивач звертаючись до суду має право самостійно визначати, яке право було порушено, та саме позивач має право визначати спосіб захисту порушеного права. Вказує, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам, що узгоджується з правовими висновками висловленими Верховним Судом в постанові від 22.09.2022 у справі № 380/12913/21.

Позивачем подано заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3ст. 268 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2022 у справі № 440/17852/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення з 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 54 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з 19 лютого 2020 року здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідки господарського суду Полтавської області від 09.07.2020 № 09-11/836/2020 в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень).

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2022 у справі № 440/17852/21 набрало законної сили 01.02.2023.

25.02.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила суд стягнути з ГУ ПФУ в Полтавській області щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з урахуванням фактично виплачених сум в розмірі 82971,60 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач вказала, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2022 у справі № 440/17852/21 в частині виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням фактично виплачених сум в розмірі 82971,60 грн. Ця заборгованість нарахована за період з 19.02.2020 по 31.03.2023 та облікована в ГУ ПФУ в Полтавській області. Тому позивач вважає, що враховуючи недобросовісність дій відповідача ефективним способом захисту її прав буде саме стягнення з відповідача щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням фактично виплачених сум в розмірі 82971,60 грн.

Отже, фактично при зверненні до суду з новим позовом ОСОБА_1 посилається на протиправну бездіяльність, допущену суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2022 року у справі № 440/17852/21, яка виразилась у неналежному виконанні вказаного рішення суду.

Шляхом ініціювання іншого окремого судового спору (подання даної позовної заяви) позивач намагається вирішити питання виконання відповідачем рішення суду в адміністративній справі № 440/17852/21.

Стаття 129-1 Конституції України гарантує, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відтак, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

У зв`язку з цим, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу щодо відповідача - суб`єкта владних повноважень, а невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.08.2020 у справі № 552/6254/16-а.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративній справі, урегульовані розділом ІV "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах" Кодексу адміністративного судочинства України, яким не передбачено можливості вирішення в порядку позовного провадження вимог особи-позивача, що випливають з обставин невиконання або неналежного виконання судового рішення відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з приписами частини 1 та 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз наведених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України ) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України ).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 звертав увагу, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спір у даній справі є тотожним спору у справі № 440/17852/21, що розглянув Полтавський окружний адміністративний суд (рішення від 04.07.2022), оскільки він виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Вказаний висновок відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеним у постановах від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 03.04.2019 у справі №820/4261/18, від 25.02.2021 у справі № 640/13599/20.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вимоги про "стягнення" заборгованості з виплати щомісячного довічного грошового утримання та "зобов`язання нарахувати та виплатити" довічне грошове утримання є двома різними способами захисту порушеного права (що, окрім іншого, передбачає відмінний механізм їх виконання/реалізації), тобто є альтернативними варіантами вирішення спору .

Відтак вирішення судом спору між сторонами шляхом застосування такого способу захисту порушених прав як "зобов`язання нарахувати та виплатити" довічне грошове утримання виключає в подальшому можливість особи звернутися до суду із позовом про "стягнення" заборгованості з виплати щомісячного довічного грошового утримання, адже фактично спір між сторонами вже вирішено.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

За таких обставин, апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на неправильному трактуванні фактичних обставин та норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 по справі № 440/2491/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко

Повний текст постанови складений 17.04.25 року.