Справа № 160/388/25
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 квітня 2025 року Справа 160/388/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., перевіривши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06.01.2024 року через електронну пошту до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)», в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача державна установа «Дніпровська виправна колонія (№89)» (), яка полягає у неналежному виконанні своїх службових та посадових обов`язків при отриманні, реєстрації та недотримання строків при розгляді письмового запиту позивача ОСОБА_1 «про надання інформації щодо особистих речей (планшет, телефон-смартфон, банківська картка та інше)» від 09.01.2024, який був направлений рекомендованим листом з штрих-кодом 799 начальнику ДУ«ДВК(М«89)» Юрію МЕЛЬНИК, що обумовлено відсутністю повідомлення про отримання та реєстрацію запиту та надання відповіді через 20 днів з припущенням на 15 днів строку на розгляд запитів, що призвело до порушень прав позивача ОСОБА_1 при зверненні з запитом на інформацію від 09.01 2024 до Відповідача державна установа «Дніпровська виправна колонія (№89)» () та отримання відповіді №89/12-523/Мл від 29.01.2024 лише 08.02.2024 у встановлені Законом строки, що завдало непоправної моральної шкоди позивачу;

- визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача: державна установа «Дніпровська виправна колонія (№89)» ), які полягають у неналежному виконанні своїх службових та посадових обов`язків при створенні, оформленні відповіді №89/12-523/Мл від 29.01.2024 та наданні неповної інформації у відповіді №89/12-523/Мл від 29.01.2024 що обумовлено не належним чином завірення відповіді шляхом не проставлення печатки та складання її без вказівки номера та дати реєстрації запиту на який дається ця відповідь, не надання точної інформації про дату та в які строки буде надіслана банківська картка, що призвело до порушень прав позивача ОСОБА_1 на отримання завіреної належним чином відповіді та отримання точної та достовірної інформації за зверненням з запитом на інформацію від 09.01.2024 до відповідача державна установа «Дніпровська виправна колонія (№89)» (), що завдало непоправної моральної шкоди позивачу;

- стягнути з відповідача: державна установа «Дніпровська виправна колонія (№89)» () за протиправні дії і бездіяльність, які полягають у неналежному виконанні своїх службових та посадових обов`язків при отриманні, реєстрації, розгляді письмового запиту позивача ОСОБА_1 «про надання інформації щодо особистих речей (планшет, телефон-смартфон, банківська картка та інше) від 09.01.2024 та при створенні і завіренні відповіді №89/12-523/Мл від 29.01.2024 та ненаданні точної інформації у цій відповіді у встановлені Законом строки, якими були порушені права позивача на звернення з запитом до органу державної влади на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) завдану цим порушенням йому моральну шкоду в розмірі 96000 (дев`яносто шість тисяч) гривень;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача: державна установа «Дніпровська виправна колонія (№89)» (), яка полягає у неналежному виконанні своїх службових та посадових обов`язків при отриманні, реєстрації, розгляді, недотримання строків при розгляді письмового запиту та ненадання відповіді з витребуваними копіями документів за зверненням з запитом позивача ОСОБА_1 «на інформацію щодо надсилання банківської картки» від 27.02.2024, що призвело до порушень прав позивача ОСОБА_1 при зверненні з запитом на інформацію від 27.02.2024 та отримання відповіді на запит у встановлені Законом строки, що унеможливило реалізації права на використання витребуваної інформації як доказ при зверненні з заявою до органів державної влади, що завдало непоправної моральної шкоди позивачу;

- стягнути з відповідача: державна установа «Дніпровська виправна колоній (№89)» () за протиправні дії і бездіяльність, які полягають у неналежному виконанні своїх службових та посадових обов`язків при отриманні, реєстрації; розгляді письмового звернення з запитом позивача ОСОБА_1 «на інформацію щодо надсилання банківської картки» від 27.02.2024 та ненаданні відповіді з копіями документів у встановлені Законом строки, якими були порушені права позивача на звернення з запитом до органу державної влади, на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за завдану цими порушеннями йому моральну шкоду в розмірі 88000 (вісімдесят вісім тисяч) гривень;

- зобов`язати відповідача; державна установа «Дніпровська виправна колоній (№89)» () розглянути запит позивача ОСОБА_1 «на інформацію щодо надсилання банківської картки від 27.02.2024 та негайно надати складену та оформлену належним чином відповідь з долученням витребуваних у запиті документів, завірених належним чином, шляхом надсилання рекомендованим листом з описом вкладення на ім`я позивача та на адресу перебування або у форматі РDF на електронну пошту позивача.

09.01.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративний позов повернуто позивачу відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України з підстав порушення правил об`єднання позовних вимог, оскільки заявлені позовні вимоги не пов`язані між собою. За поданою позовною заявою фактично підлягають вирішенню окремі спори, які стосуються різних правовідносин, не об`єднані доказами.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.03.2025 року у справі №160/388/25 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року - скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

10.04.2025 року справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Перевіривши позовні матеріали та вирішуючи питання щодо прийняття до розгляду позову, суд зазначає наступне.

Так, ознайомившись з матеріалами справи судом встановлено, що до позову не було додано документ про сплату судового збору, натомість заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, до якого надані докази того, що майновий стан скаржника не дозволяє сплатити судовий збір у визначеному Законом України «Про судовий збір» розмірі.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст. 133 КАС України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Зважаючи на те, що майновий стан позивача не дозволяє сплатити судовий збір у визначеному Законом України «Про судовий збір» розмірі, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подачу цього позову.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи є передбачені нормами КАС України підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Вивчивши позовні матеріали, які повернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на предмет відповідності їх статтям 160, 161 КАС України, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 172 КАС України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Таким чином, суд звертає увагу, що оскаржувані позивачем бездіяльність відповідача, яка полягає у неналежному виконанні своїх службових та посадових обов`язків при отриманні, реєстрації та недотримання строків при розгляді письмового запиту позивача від 09.01.2024, який був направлений рекомендованим листом з штрих-кодом 799, дії та бездіяльність відповідача, які полягають у неналежному виконанні своїх службових та посадових обов`язків при створенні, оформленні відповіді №89/12-523/Мл від 29.01.2024 та наданні неповної інформації у відповіді №89/12-523/Мл від 29.01.2024 року та бездіяльність відповідача, яка полягає у неналежному виконанні своїх службових та посадових обов`язків при отриманні, реєстрації, розгляді, недотримання строків при розгляді письмового запиту та ненадання відповіді з витребуваними копіями документів за зверненням з запитом позивача від 27.02.2024, стосуються двох різних запитів від 09.01.2024 року та від 27.02.2024 року, а отже, не пов`язані між собою, у зв`язку з чим позивач має право подати клопотання про роз`єднання позовних вимог або це питання буде вирішено судом з власної ініціативи.

Також, згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позовних матеріалів, позивач оскаржує дії відповідача які полягають у неналежному розгляді запиту від 09.01.2024 року, наданні неповної інформації у відповіді №89/12-523/Мл та неналежним розглядом запиту від 27.02.2024 року, при цьому до суду з цим позовом звернувся 06.01.2025 року, тобто позивач звернувся до суду після спливу шестимісячного строку для звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Відповідно до ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Так, позивачем разом з позовною заявою надано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення з цим позовом, в обґрунтування якого вказано, що у позивача був відсутній зв`язок, у зв`язку з вилученням у позивача всіх засобів зв`язку. Також, вказано на юридичну безграмотність та відсутності фахових знань в галузі кримінального та адміністративного судочинства позивача, у зв`язку з чим позивач звертався із заявами про призначення адвоката для складання процесуальних документів, після чого позивачу було призначено адвоката, яка не з`являлась до нього. Позивач 15.05.2024 року та 28.05.2024 року направляв адвокату листи засобами електронного зв`язку підписані ЕЦП. 13.06.2024 року позивач самостійно направив позовну заяву до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та в межах справи №160/15425/24 позов було повернуто ухвалою від 17.06.2024 року. Після чого позивач звертався з апеляційною скаргою на ухвалу від 17.06.2024 року у справі №160/15425/24 та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.10.2024 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу без змін. Та ухвалою Верховного Суду від 21.11.2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження. Також, 14.11.2024 року позивач повторно звертався до суду в межах справи №160/30412/24, при цьому позов було повернуто позивачу. З огляду на вказане позивач просив поновити строк звернення до суду з цим позовом.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс встановлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

З огляду на вищевикладене, поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише пропущені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Разом з тим, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Так, позивач вказав, що звертався раніше до суду та ухвалами суду від 17.06.2024 року у справі №160/15425/24, від 18.11.2024 року у справі №160/30412/24 та від 23.12.2024 року у справі №160/33569/24 позов було повернуто.

Судом встановлено, що в межах справ №160/15425/24, №160/30412/24 та №160/33569/24 позивачем не були заявлені позовні вимоги, щодо розгляду запиту позивача від 09.01.2024 року, а тому вказані позивачем доводи щодо поважності причин пропуску строку звернення в частині вимог, що стосується розгляду запиту від 09.01.2024 року є необґрунтовані та не підтверджені жодним належним доказом.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 120 Кодексу адміністративного судочинства, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому, частиною шостою вказаної статті передбачено, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Так, з позовних матеріалів вбачається, що позивач звертався раніше до суду з даною позовною заявою, при цьому позовні заяви було повернуто.

Суд зазначає, що повернення позовної заяви у справі не зупиняє перебіг процесуального строку та не розпочинає його з початку, у такому випадку період розгляду позовної заяви та винесення рішення може бути визнано судом, як такий, що пропущено з поважних причин.

При цьому, судом встановлено, що за період від 29.02.2024 року (надання відповіді на запит позивача від 27.02.2024 року, тобто дати виникнення спірних правовідносин) по 13.06.2024 року (дати звернення в межах справи №160/15425/24), з 17.06.2024 року (дати винесення ухвали про повернення позовної заяви у справі №160/15425/24) по 11.07.2024 року (дати звернення з апеляційною скаргою), з 11.10.2024 року (дати винесення ухвали про постанови Третього апеляційного адміністративного суду в межах справи №160/15425/24) по 04.11.2024 року (дати звернення з касаційною скаргою в межах справи №160/15425/24), з 21.11.2024 року (дати ухвали Верховного Суду про відмову у відкритті касаційного провадження в межах справи №160/15425/24) по 19.12.2024 року (дата звернення до суду в межах справи №160/33569/24) та з 23.12.2024 року (дати винесення ухвали про повернення позову в межах справи №160/33569/24) по 06.01.2025 року (дати звернення до суду з позовом в межах справи №160/388/25) пройшло більше шести місяців.

Крім того, позивач зазначає, що він звертався з позовом 14.11.2024 року в межах справи №160/30412/24, тобто позивач мав можливість звернутись до суду в частині вимог, що стосуються розгляду запиту від 27.02.2024 року у строк встановлений законом.

Водночас, оскарження позивачем ухвал не можуть мати вирішального впливу на висновки, зроблені в цій ухвалі суду, адже суд врахував як причини повернення попередньо поданих позовних заяв, так і обставини, на які посилався позивач конкретно у цій справі, як на підставу для поновлення строку звернення до суду. Оцінка сукупності приведених скаржником доводів і встановлених судом обставин не дають підстав для поновлення строку звернення до суду конкретно у цій справі.

Разом з тим, суд зауважує, що вчасна первинна подача позовної заяви не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Також суд не приймає до уваги посилання позивача, як на підставу пропуску строку звернення до суду з даним позовом, відсутність у позивача юридичної освіти, оскільки зазначене не є поважною підставою для поновлення строку звернення до суду в розумінні чинного КАС України.

Позивачем не надано доказів того, що позивач був об`єктивно позбавлений можливості вчасно звернутися до суду з адміністративним позовом. Позивач не надав доказів існування об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали йому звернутись до суду з дня коли він дізнався, що його права були порушені відповідачем. Позивачем також не було надано доказів існування інших обставин або труднощів, які унеможливили дотримання позивачем строків звернення до суду, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачу необхідно надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із вказаним позовом із зазначенням обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску вказаного строку та докази на підтвердження таких обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про необхідність залишити адміністративний позов без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позову у справі №160/388/25.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - залишити без руху.

Встановити позивачу строк у 10 днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків визначених в ухвалі суду.

Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та окремо оскарженню не підлягає.

Суддя М.В. Дєєв