Справа № 520/22771/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 р. Справа № 520/22771/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, по справі № 520/22771/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку та скасувати рішення № 75 від 04.04.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу роботи позивача для обчислення пенсії за віком періоди навчання та роботи з 17.12.1980 по 10.07.1981; з 12.09.2008 по 08.06.2010; з 02.03.2012 по 05.05.2014; з 04.08.2014 по 27.03.2018; з 04.07.2018 по 29.04.2019, та здійснити призначення і виплату пенсії з врахуванням даного страхового стажу з дня звернення до територіального управління ПФУ.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 частково задоволено позов.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 75 від 04.04.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 28.03.2024 із зарахуванням до його страхового стажу періодів навчання та роботи з 17.12.1980 по 10.07.1981; з 12.09.2008 по 08.06.2010; з 02.03.2012 по 05.05.2014; з 04.08.2014 по 27.03.2018; з 04.07.2018 по 29.04.2019.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 605 грн 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що до страхового стажу згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 20.08.1980 не зараховано періоди:

- навчання в автошколі з 17.12.1980 по 10.07.1981, оскільки відсутній наказ про відрахування з навчального закладу та відсутня інформація про присвоєння кваліфікації чи здобуту спеціальність;

- періоди роботи згідно трудової книжки з 12.09.2008 по 08.06.2010, з 02.03.2012 по 05.05.2014, з 04.08.2014 по 27.03,2018, з 04.07.2018 по 29.04.2019 в російській федерації, оскільки росія з 01.01.2023 припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Вказує, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

При призначенні пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації стаж можливо зарахувати по 31.12.1991.

Законом України від 25.04.2024 року № 3674-ІХ Про внесення змін до деяких Законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення доповнено розділ XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пунктом 5-1 такого змісту: Періоди трудової діяльності з 01 січня 1992 року до дня набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення за межами України в державах, які входили до складу колишнього Союзу PCP, зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Такі міжнародні договори між Україною та російською федерацією відсутні.

З огляду на викладене, на думку апелянта, рішення № 75 від 04.04.2024, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку, прийнято правомірно.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 (далі - позивач) 28.03.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком та подав відповідні документи і довідки.

За принципом екстериторіальності вищевказана заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, яким за результатами розгляду доданих позивачем до заяви документів було прийнято рішення № 75 від 04.04.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого у встановленому законодавством порядку.

Згідно зазначеного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області встановлено, що за доданими до заяви про призначення пенсії документами стаж роботи позивача складає 28 років 11 місяців 24 дні. До страхового стажу позивача відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1980 не зараховано період навчання в автошколі з 17.12.1980 по 10.07.1981, оскільки відсутній наказ про відрахування з навчального закладу та відсутня інформація про присвоєння кваліфікації чи здобуту спеціальність, та не враховані періоди роботи згідно трудової книжки з 12.09.2008 по 08.06.2010; з 02.03.2012 по 05.05.2014; з 04.08.2014 по 27.03.2018; з 04.07.2018 по 29.04.2019 - періоди роботи в російській федерації, оскільки росія з 01.01.2023 припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 75 від 04.04.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст. 23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05 листопада 1991 (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно п.1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 врегульовано, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а.

На момент заведення трудової книжки позивача та внесення відповідних записів була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162).

Згодом діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.

Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Згідно Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Подібні правові приписи містить і чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, пунктом 2.4 якої передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.6 Інструкції № 58 визначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Відтак, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням. Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» № 301 від 27.04.1993, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Спір виник з приводу відмови позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Як вже зазначалося судом вище, 28.03.2024 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком у порядку пункту 4 частини першої статті 115 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Однак, за результатами розгляду заяви позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняло рішення від 04.04.2024 № 75 про відмову у призначенні пенсії.

Відповідно до зазначеного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області встановлено, що за доданими до заяви про призначення пенсії документами стаж роботи позивача складає 28 років 11 місяців 24 дні. До страхового стажу позивача відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1980 не зараховано період навчання в автошколі з 17.12.1980 по 10.07.1981, оскільки відсутній наказ про відрахування з навчального закладу та відсутня інформація про присвоєння кваліфікації чи здобуту спеціальність, та не враховані періоди роботи згідно трудової книжки з 12.09.2008 по 08.06.2010; з 02.03.2012 по 05.05.2014; з 04.08.2014 по 27.03.2018; з 04.07.2018 по 29.04.2019 - періоди роботи в російській федерації, оскільки росія з 01.01.2023 припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання в автошколі з 17.12.1980 по 10.07.1981, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону УРСР "Про народну освіту" від 01 жовтня 1974 року (який був чинний на період навчання позивача в Лозівській автошколі) для молоді, яка поступає на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працюють у народному господарстві і бажають здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організуються вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві.

Частиною 4 статті 48 Закону УРСР "Про народну освіту" передбачалося, що особам, які пройшли навчання з нової професії або підвищили кваліфікацію безпосередньо на виробництві і успішно склали кваліфікаційний екзамен, видається свідоцтво єдиної форми про здобуту спеціальність і присвоєний розряд, клас, категорію.

Пунктом "д" частини третьої статті 56 Закон України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно статті 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Відповідно до п. 8 Порядку № 637 (в редакції, чинній на день звернення із заявою про призначення пенсії) час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Час навчання у навчальних закладах підтверджується, зокрема, свідоцтвами.

Підставою неврахування до страхового стажу позивача періоду навчання є відсутність інформації про присвоєння кваліфікації.

Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1980 ОСОБА_1 (а.с. 19):

- 17.12.1980 - навчання в Лозівській автошколі (підстава: наказ № 16 від 20.12.1980) (запис № 3);

- 10.07.1981 - закінчив навчання в Лозівській автошколі (підстава: права шофера) (запис № 4).

Так, відповідно до наявних довідок, зокрема архівної довідки Лозівського трудового архіву Лозівської міської ради від 12.06.2024 № 01-326 (а.с. 17) та довідки Архівного відділу Лозівської районної військової адміністрації Харківської області від 12.06.2024 № 01-42/50 (а.с. 18) зазначено, що документи Лозівської автошколи на постійне зберігання до архіву не передавались, тому надати довідку про підтвердження навчання ОСОБА_1 немає можливості. Інформацією про місцезнаходження документів даної установи не володіють.

Отже, позивачем вживалися заходи для підтвердження наявного трудового стажу.

Згідно частини 4 пункту 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через веб-портал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача веб-порталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на веб-порталі або засобами Порталу Дія.

Якщо поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів було не достатньо, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково.

У матеріалах справи міститься копія водійського посвідчення НОМЕР_2 видане Лозовським МРЕО від 23.06.1981 (а.с. 16), відповідно до якого ОСОБА_1 надано право керування транспортними засобами категорії "В" та "С", яке засвідчено відтисками печаток, що фактично свідчить про присвоєння позивачу кваліфікації водія категорії "В" та "С", а тому суд не погоджується з твердженням відповідача, що відсутня інформація про присвоєння кваліфікації чи здобуту спеціальність.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період його навчання з 17.12.1980 по 10.07.1981 в Лозівській автошколі, з підстав відсутності інформації про присвоєння кваліфікації.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи згідно трудової книжки з 12.09.2008 по 08.06.2010, з 02.03.2012 по 05.05.2014. з 04.08.2014 по 27.03.2018, з 04.07.2018 по 29.04.2019 в російській федерації, колегія суддів зазначає наступне.

Із матеріалів справи, зокрема, із трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 23, 26, 68) вбачається, що позивач:

- в період з 02.09.2008 по 08.06.2010 позивач працював у ТОВ "Трасса" на посаді машиніста автоскрепера (записи № 23-24);

- в період з 02.03.2012 по 05.05.2014 позивач працював у ТОВ "Трасса" на посаді машиніста автоскрепера (записи № 33-34);

- в період з 04.08.2014 по 27.03.2018 позивач працював у ТОВ "Трасса" на посаді машиніста автоскрепера (записи № 35-36);

- в період з 04.07.2018 по 29.04.2019 позивач працював у ТОВ "Трасса" на посаді машиніста автоскрепера (записи № 37-38).

Колегія суддів зауважує, що трудова книжка позивача заповнена відповідно до вимог «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» (далі - Інструкція № 58) та містить усі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнятий на таку роботу.

Крім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/ підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем для призначення пенсії за віком.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абз. 2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 у м. москві.

Разом з тим, ч.2 ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Як зазначено вище, фактично єдиною підставою для неврахування до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи з 12.09.2008 по 08.06.2010; з 02.03.2012 по 05.05.2014; з 04.08.2014 по 27.03.2018; з 04.07.2018 по 29.04.2019 у російській федерації є те, що з 01 березня 2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992.

Вищевказані покликання пенсійного органу є необґрунтованими і безпідставними, оскільки Угода про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 була чинна як для України, так і для росії в спірні періоди роботи позивача, а тому такі обставини як повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України та військова агресія по відношенню до громадян України, не може бути підставою для відмови пенсійним органом у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії, які мали місце до вказаних подій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування документів з російської федерації.

Суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що враховуючи збройну агресію російської федерації проти України та пов`язані з цією обставиною правові та фактичні труднощі в отриманні інформації про страховий стаж за період трудової діяльності у російській федерації, буде непропорційним обмеженням права особи на пенсійне забезпечення через те, що вона не довела факт сплати її колишнім роботодавцем (роботодавцями) страхових внесків до пенсійного фонду рф (тим більше за відсутності доказів того, що такі страхові внески не сплачувалися і особа знала про це і не вчиняла жодних дій на усунення такого порушення страхувальником тощо), контроль за справлянням яких покладено на державу в особу компетентних на це її державних органів. Перекладення на фізичну особу доведення таких обставин щодо сплати страхових внесків для врахування певних періодів трудової діяльності до страхового стажу як передумови для призначення їй пенсії за віком, та факту невчинення пенсійним органом дій щодо перевірки таких обставин (незалежно від наявності причин через які вони не вчинені), при наявності належних записів у трудовій книжці щодо періодів трудової діяльності особи, не може бути визнано судом правомірним втручанням в її право на пенсійне забезпечення, оскільки покладає на особу індивідуальний надмірний тягар.

Крім того, порушення страхувальником порядку сплати страхових внесків не може тягнути негативні наслідки для застрахованої особи у виді не зарахування періодів роботи до страхового стажу; позивач не може нести відповідальність у виді позбавлення права на включення вищевказаних періодів роботи до страхового стажу позивача, оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, тому позивач має право на врахування до його страхового стажу спірних періодів.

Колегія суддів повторно зазначає, що припинення участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не стосується періодів трудової діяльності позивача, оскільки останній працював у російській федерації в той час, коли міжнародні договори були чинними, тому у пенсійного органу не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації (з 12.09.2008 по 08.06.2010; з 02.03.2012 по 05.05.2014; з 04.08.2014 по 27.03.2018; з 04.07.2018 по 29.04.2019).

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29).

Відтак, судова колегія вважає цілком обґрунтованим висновок, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 75 від 04.04.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, який вказав, що належним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 75 від 04.04.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 28.03.2024 із зарахуванням до його страхового стажу періодів навчання та роботи з 17.12.1980 по 10.07.1981; з 12.09.2008 по 08.06.2010; з 02.03.2012 по 05.05.2014; з 04.08.2014 по 27.03.2018; з 04.07.2018 по 29.04.2019.

Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, та спростовували зазначені вище мотиви або підтверджували відсутність підстав для задоволення позову апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права ухвалив рішення повно і всебічно з`ясувавши обставини справи.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 по справі № 520/22771/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.А. Спаскін О.М. Мінаєва