Справа № 520/684/25
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 р. № 520/684/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , щодо незастосування з 29 січня 2020 року по 04 листопада 2022 року при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення за 2020, 2021 роки, одноразової грошової допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення на день звільнення за 5 (п`ять) повних календарних років військової служби, грошової компенсації за 29 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704;

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , здійснити з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року включно ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням) та допомоги на оздоровлення за 2020 рік шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 рік, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , здійснити з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року включно ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням) та допомоги на оздоровлення за 2021 рік шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021 рік, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , здійснити з 1 січня 2022 року по 04 листопада 2022 року включно ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням), одноразової грошової допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення на день звільнення за 5 (п`ять) повних календарних років військової служби, грошової компенсації за 29 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 рік, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

27.01.2025 до суду надійшла заява представника позивача, в якій він просив прийняти заяву про уточнення позовних вимог до розгляду в адміністративній справі № 520/684/25:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , щодо незастосування з 29 січня 2020 року по 04 листопада 2022 року при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення за 2020, 2021 роки, одноразової грошової допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення на день звільнення за 5 (п`ять) повних календарних років військової служби, грошової компенсації за 29 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704;

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , здійснити з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року включно ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням) та допомоги на оздоровлення за 2020 рік шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 рік, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , здійснити з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року включно ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням) та допомоги на оздоровлення за 2021 рік шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021 рік, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , здійснити з 1 січня 2022 року по 04 листопада 2022 року включно ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням), одноразової грошової допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення на день звільнення за 5 (п`ять) повних календарних років військової служби, грошової компенсації за 29 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 рік, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), ЄДРПОУ НОМЕР_4 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 40 (сорок) календарних дні невикористаної додаткової відпустки, як одинокій матері, за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки, яка надається згідно положень статті 19 Закону України «Про відпустки»;

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ), ЄДРПОУ НОМЕР_4 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 40 (сорок) календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як одинокій матері за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки, яка надається згідно положень статті 19 Закону України «Про відпустки», із застосуванням при розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 рік, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КАС України, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 прийнято до розгляду заяву представника ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог.

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 04.11.2022 наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) № 381-ОС «Про особовий склад» штаб-сержанта ОСОБА_1 , техніка-начальника складу групи матеріально-технічного забезпечення відділення зв`язку та інформаційних систем, звільнено з військової служби в запас та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як така, що самостійно виховує дитину віком до 18 років.

Вислуга років станом на 04 листопада 2022 року становить: календарна: 12 років 07 місяців 21 днів; пільгова: 00 років 00 місяців 00 днів; трудовий стаж: 16 років 06 місяців 10 днів. Вислуга років для призначення пенсії складає 29 років 02 місяців 01 день. Щорічну основну відпустку не використала. Відповідно до Закону України № 1014-V виплатити грошову компенсацію за 29 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік в розмірі 14881.64 грн. Відповідно до підпункту 4 частини 9 розділу V Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558, виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення на день звільнення за 5 (п`ять) повних календарних років військової служби в сумі 19243.50 грн. Виплатити надбавку за особливості проходження військової служби 40 відсотків від посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, премію в розмірі 240 відсотків від посадового окладу по 04 листопада 2022 року. Виплатити додаткову винагороду із розрахунку 3000.00 грн. на місяць у розмірі 4000.00 грн. за період з 01 по 04 листопада 2022 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168. Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 04 листопада 2022 року.

Згідно архівної відомості №1 за період з січня 2022 р. по грудень 2022 р. відповідачем нараховано позивачу до виплати: посадовий оклад 422.67 грн.; оклад за військовим званням 126.67 грн.; надбавка за вислугу років (35%) 192.27 грн.; НОПС (40%) 296.64 грн.; компенсація відпустки 14881.64 грн.; премія (240%) 1014.40 грн.; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань 1425.00 грн.; грошова допомога при звільненні 19243.50 грн.; індексація: 63.99 грн., 63.99 грн., 126.86 грн., 63.99 грн., 63.99 грн., 126.86 грн., 126.86 грн., 189.97 грн.; додаткова винагорода (Постанова № 168): 23225.81 грн.; 4000.00 грн.; всього нараховано: 65655.11 грн.

У грудні 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 ) Державної прикордонної служби України звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_3 ) збитки у розмірі 19243,5 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 проходила військову службу в лавах ІНФОРМАЦІЯ_2 Військової частини НОМЕР_3 . Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №381-ОС від 04.11.2022 штаб-сержантка ОСОБА_1 виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, на підставі рапорту на підставі абз. 10 підпункту «г», пункту 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме військовослужбовці, які самостійно виховують дитину(дітей) віком до 18 років, під час дії правового режиму воєнного стану. У зазначеному наказі встановлено суму донарахування та виплати, а саме 19 243,50 гривень. Оскільки, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено здійснення виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби військовослужбовцям, що були звільнені на підставі абзацу 10 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тому підстава за якою відповідачка була звільнені з військової служби не передбачена переліком сімейних обставин та інших поважних причин через яку відповідача було звільнено з військової служби затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 як того вимагає абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» яким і передбачена відповідна виплата. Позивач вважаючи, що такою виплатою відповідачем заподіяна шкода звернувся до суду про стягнення збитків у розмірі 19 243,50 гривень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 по справі №520/36699/23, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2024, у задоволенні позову відмовлено.

В адміністративному позові позивач посилається на те, що відповідач невірно розрахував виплачену на її користь грошову допомогу при звільненні та зменшив суму такої виплати оскільки невірно розрахував розмір посадового окладу та окладу за військовим званням, що стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За правилами ч.ч.2, 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі Постанова №704), набрала чинності 01.03.2018, встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови № 704 ( в редакції, чинній до 24.02.2018) визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

При цьому, Додатки 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. У зазначених примітках наведена, зокрема, інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови № 704 внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 викладено у новій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Проте, зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови №704 не був приведений у відповідність з нормою пункту 4 цієї ж постанови.

Згідно з постановою № 704 в редакції Постанови №103, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи було скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 в частині відмови в задоволені позову до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою позов до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, про визнання протиправним та скасування пункту постанови задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 залишено без змін.

Таким чином, з 29.01.2020, тобто з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18, пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 втратив чинність та була відновлена дія п.4 постанови КМУ №704 у первісній редакції, тобто в редакції, що передбачає визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Таким чином, з 29.01.2020 - дата набрала законної сили постанови Шостого апеляційного адміністративного суду по справі №826/6453/18, у відповідача виник обов`язок та правові підстави для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням позивача шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Проте, після 29.01.2020 визначення посадового окладу та окладу за військовим званням позивача відповідач продовжував здійснювати шляхом застосування прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

Суд зазначає, що оскільки зміни внесені постановою №103, зокрема до п.4 Постанови №704, були визнані у судовому порядку нечинними, з 29.01.2020 діяла редакція п.4 Постанови №704, яка була чинна до зазначених змін, внесених Постановою № 103, та передбачала, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 у розмірі 1762 грн., а прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (це 2102.00 грн. станом на 1 січня 2020 року, 2270.00 грн. станом на 1 січня 2021 року, 2481.00 грн. станом на 1 січня 2022 року відповідно).

Також слід зазначити, що з 29.01.2020 знов почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, в тому випадку, коли у календарному році, в якому застосовується відповідна норма зазначеного підзаконного нормативно-правового акту, 50% мінімальної заробітної плати перевищують прожитковий мінімум, тобто мінімальна заробітна плата стає розрахунковою величиною для обрахунку посадових окладів.

Проте, згідно з пунктом 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 по справі № 240/4946/18, постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 200/3775/20-а, постанові верховного Суду від 11.02.2021 у справі №200/3757/20-а.

Відтак, під час розв`язання колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону України №1774-VIII та п.4 Постанови № 704 у редакції до внесення змін постановою КМУ від 21.02.2018 № 103 перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.

Постанова № 704 є підзаконним нормативно-правовим актом. Юридична сила закону як джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади.

Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм.

Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Вказаний пункт 4 Постанови № 704 в частині обрахунку розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням у розмірі 50% мінімальної заробітної плати, суперечить нормам розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону№ 1774-VIII та не підлягають застосуванню.

Крім того, п.п.9,10 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону№ 1774-VIII визначено, що до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити перегляд та приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Водночас, з 29.01.2020 була відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018., яка була чинна до 20.05.2023 дата набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704», якою скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», внесено зміну до пункту 4 Постанови №704, виклавши абзац перший в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

З викладеного слідує, що 29.01.2020 настала подія підвищення розміру грошового забезпечення позивача за складовими: оклад за посадою та оклад за військовим званням за рахунок виникнення у суб`єкта владних повноважень органу фінансового забезпечення обов`язку обрахувати ці показники із використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, тобто в даному випадку станом на 01.01.2020, 01.01.2021, та 01.01.2022, а не на прожитковому мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

Статтею 7 Закону України від 14.11.2019 № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум на одну працездатну особу дорівнює 2102,00 грн.

Статтею 7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено, що станом на 01.01.2021 прожитковий мінімум на одну працездатну особу дорівнює 2270,00 грн.

Статтею 7 Закону України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено, що станом на 01.01.2022 прожитковий мінімум на одну працездатну особу дорівнює 2481,00 грн.

З урахуванням наведених положень норм права, суд дійшов висновку, що у період з 29.01.2020 по 04.11.2022 грошове забезпечення позивача відповідач повинен був обчислювати із використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 за Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з 01.01.2021 по 28.07.2021 із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 за Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», з 01.01.2022 за Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік».

Також суд звертає увагу на те, що постановою Верховного Суду залишено без змін постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18.

12.05.2024 постановою № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» Кабінет Міністрів України вніс зміни до пункту 4 Постанови № 704 та виклав абзац перший в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.» (далі-Постанова № 481).

Згідно пояснювальної записки до Постанови № 481 мета прийнятого Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акту є виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.04.2020 у справі № 826/9052/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 та постановою Верховного Суду від 19.01.2022, та врегулювання питання визначення посадових окладів і окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, зокрема судовим рішенням в окресленій адміністративній справі визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті постанови від 21.02.2018 № 103 в частині внесення змін до пункту 4 Постанови № 704 та пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 неправомірними та зобов`язано Кабінет Міністрів України скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою № 103, стосовно внесення змін до Постанови № 704.

Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 06.02.2019 у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: «Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця». Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Таким чином, посадовий оклад та оклад за військовим званням є складовою грошового забезпечення.

Крім того, пунктом 4 статті 4 Закону України «Про відпустки» (далі-Закон № 504/96-ВР) до виду соціальних відпусток віднесено додаткову відпустку працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону).

Частиною 1 статті 19 Закону № 504/96-ВР визначено, що одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до частини 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі-Закон № 2011-ХІІ), надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.

Частиною 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами першим, шостим та дванадцятим цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом першим цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.

Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з частиною 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися частина щорічної основної відпустки, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення. Кожна із зазначених відпусток може бути надана тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Частина щорічної основної відпустки може бути надана один раз протягом календарного року за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII) та «Про оборону України» № 1932-XII (далі - Закони № 1932-XII).

Згідно зі статтею 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону № 1932-XII визначено особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім цього у статті 1 Закону України № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Так мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Враховуючи викладене, в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткової соціальної відпуски.

Разом з тим суд зазначає, що Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набула за період з 2019 року по 2022 рік (рік звільнення з військової служби) загальною кількістю 40 календарних днів.

Положеннями частини 1 статті 24 № 504/96-ВР передбачено виплата компенсації на користь працівника за невикористану щорічну додаткову відпустку, що також кореспондується із положеннями статті 83 КЗпП України та абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в редакції чинній станом на день виключення позивача з лав військової частини та яка передбачає, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Поняття «одинокої матері» визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, згідно з пунктом 9 цієї постанови одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує й утримує дитину сама.

За цим визначенням для визнання «іншої жінки» одинокою необхідно дві ознаки: вона і виховує дитину, і сама її утримує.

Міністерство праці та соціальної політики України в листі від 14.04.2008 № 235/0/15-08/13 роз`яснює, що для встановлення права на додаткову відпустку має застосовуватися таке визначення одинокої матері: жінка, яка не перебуває у шлюбі й у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (у т. ч. і розлучена жінка, яка сама виховує дитину, якщо батько не проживає разом із дитиною та відсутні інші докази його участі у вихованні дитини, і за цих самих умов жінка, яка вийшла заміж, але її дитина новим чоловіком не всиновлена).

Підтвердженням того факту, що жінка є вдовою, будуть копії свідоцтва про шлюб та свідоцтва про смерть чоловіка, виданих відповідним відділом державної реєстрації актів цивільного стану.

Суд зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 ) Державної прикордонної служби України звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_3 ) збитки у розмірі 19243,5 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду 14.03.2024 у справі №520/36699/23 у задоволенні позову відмовлено.

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, судом під час розгляду справи №520/36699/23 було встановлено, що ОСОБА_1 звільнена з військової служби за абз. 10 підп. «г», п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правовідносини щодо одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби врегульовані Законом України № 2011-XII від 20.12.1991 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей".

Відповідно до ст. 15 Закону № 2011-XII (у редакції, станом на дату виключення відповідача зі списків особового складу) військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Статтею 26 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992 "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено підстави звільнення з військової служби.

Так, згідно з пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): зокрема, один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Отже, суд зазначив, що перелік сімейних обставин та інших поважних причин, які є підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби протягом строку проведення мобілізації (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу), визначений безпосередньо пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», до яких належить, у тому числі, обставина «один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років».

При цьому, пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не містить посилання на акт Кабінету Міністрів України чи інший нормативний (підзаконний) акт, який містив би «частину» норми, якої бракує у зазначеному положенні; натомість «сімейні обставини або інші поважні причини», які дозволяють військовослужбовцеві звільнитися з військової служби під час дії особливого періоду або під час дії воєнного стану, визначені безпосередньо у тексті Закону.

Відповідно до ст. 26 Закону № 2232-XII Постановою Кабінету Міністрів України 12.06.2013 за № 413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Суд у справі №520/36699/23 дійшов висновку, що обставини, з яких відповідачку звільнено з військової служби, не передбачені Переліком № 413, але передбачені Законом №2232-XII.

Приписи ст. 26 Закону № 2232-ХІІ щодо підстав звільнення під час дії особливого періоду, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану зазнавали неодноразових змін.

При цьому, підстава для звільнення зі служби, з якої звільнено відповідачку, була додана до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян" від 01.04.2022 за № 2169-IX, тобто після затвердження Переліку № 413.

Тобто норми п. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ, якими врегульовано право на отримання одноразової грошової допомоги звільненим з військової служби військовослужбовцям, законодавчо сформовані раніше внесення змін до ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, які додатково передбачили підстави звільнення за сімейними обставинами під час проведення мобілізації та воєнного стану.

Внаслідок цього виникли неузгодженості, що не усунуті на законодавчому рівні, між зазначеними правовими нормами.

Також, суд зазначив, що порядок та умови нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регулюються розд. V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання повернення нарахованих та виплачених одноразових додаткових видів грошового забезпечення не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час позивач підстави звернення до суду із даним позовом пов`язував із положеннями Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Втім, у ході судового розгляду не встановлено, що відповідачка є винною особою у розумінні Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» під час отримання нарахованою роботодавцем на підставі відповідного наказу про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

Отриману суму одноразової допомоги при звільненні щодо відповідача не можна вважати шкодою, завданою з вини працівника підприємству, установі, організації, яка відраховується з заробітної плати працівника.

Таким чином, суд дійшов висновку, що безпідставно набуті грошові кошти підлягають поверненню у разі, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; у разі недобросовісності з боку набувача, по-третє, у разі скасування наказу відповідного командира про звільнення військовослужбовця.

Так, під час розгляду справ №520/36699/23 суд дійшов висновку, що нарахування та виплата відповідачу одноразової грошової допомоги при звільненні здійснено позивачем добровільно, про наявність рахункових помилок позивачем не повідомлялось, фактів недобросовісності відповідача не встановлено, а тому відсутні підстави стягнення з ОСОБА_1 отриманої суми одноразової грошової допомоги при звільненні.

Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження обчисленні позивачу грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення за 2020, 2021 роки, одноразової грошової допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення на день звільнення за 5 (п`ять) повних календарних років військової служби, грошової компенсації за 29 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, як і не надано доказів на підтвердження нарахування та виплати грошової компенсації за 40 (сорок) календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як одинокій матері, за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки, яка надається згідно положень статті 19 Закону України «Про відпустки».

За таких обставин, суд дійшов висновку, що бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) щодо незастосування з 29 січня 2020 року по 04 листопада 2022 року при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення за 2020, 2021 роки, одноразової грошової допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення на день звільнення за 5 (п`ять) повних календарних років військової служби, грошової компенсації за 29 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, а також щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 40 (сорок) календарних дні невикористаної додаткової відпустки, як одинокій матері, за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки, яка надається згідно положень статті 19 Закону України «Про відпустки», є протиправною.

З огляду на встановлені обставини у справі, надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) щодо незастосування з 29 січня 2020 року по 04 листопада 2022 року при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення за 2020, 2021 роки, одноразової грошової допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення на день звільнення за 5 (п`ять) повних календарних років військової служби, грошової компенсації за 29 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704.

Зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) здійснити з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року включно ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням) та допомоги на оздоровлення за 2020 рік шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 рік, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) здійснити з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року включно ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням) та допомоги на оздоровлення за 2021 рік шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021 рік, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) здійснити з 1 січня 2022 року по 04 листопада 2022 року включно ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням), одноразової грошової допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення на день звільнення за 5 (п`ять) повних календарних років військової служби, грошової компенсації за 29 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 рік, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 40 (сорок) календарних дні невикористаної додаткової відпустки, як одинокій матері за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки, яка надається згідно положень статті 19 Закону України «Про відпустки».

Зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 40 (сорок) календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як одинокій матері за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки, яка надається згідно положень статті 19 Закону України «Про відпустки», із застосуванням при розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 рік, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17 квітня 2025 року.

Суддя Н.А. Полях