Справа № 331/5601/24
Суддя: Скользнєва Н. Г.
Дата ухвалення: 2025-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/331/18/2025
Справа № 331/5601/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю: секретаря Постарнак М.М.,

представника позивача Михайлишина А.І.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Михайлишина Анатолія Івановича до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2024 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення 01.07.2024 № ПС 002948.

Позов мотивовано тим, що 01.07.2024 начальником відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті Романенко В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № ПС 002948 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 132-1 КУпАП та накладено на позивача адміністративний штраф у розмірі 51000 грн.

Позивач не погоджується із зазначеною постановою, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Про наявність оскаржуваної постанови позивач дізнався 03.09.2024 із застосунку «ДІЯ» після відкриття виконавчого провадження та арешт коштів.

Постанова про накладення адміністративного стягнення № ПС 002948 позивачеві не вручалась, а про розгляд справи та будь-яке порушення позивача не повідомлялось.

Вважвє, що постанову по справі про адміністративне правопорушення, всупереч ст. 229 КУпАП, винесено не посадовою особою центрального органу виконавчої влади, а начальником відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області тобто керівником територіального органу Укртрансбезпеки.

Звертає увагу на те, що відмова від проходження габаритно-вагового контролю була поза зоною габаритно-вагового контролю.

Крім того, зазначає, що постанова мала бути складена не на позивача, а на керівника ТОВ «Укрспецпром», яке є перевізником вантажу, та у якого в оренді перебував транспортний засіб.

Приймаючи до уваги викладене, позивач просить скасувати постанову начальника відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті Романенко В.В. від 01.07.2024 № ПС 002948 про накладення адміністративного стягнення та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесеної за ч. 3 ст. 132-1 КУпАП, а провадження у справі - закрити.

24 вересня 2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов. (а.с. 27-35)

В обґрунтування відзиву зазначено, що 02.06.2024 посадовими особами Укртрансбезпеки здійснювалась рейдова перевірка (перевірка на дорозі) відповідно до направлення № 000022 від 23.05.2024. О 22:15 за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, 149 А, було зупинено транспортний засіб DAF/SCHMITZ державний номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , що належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ОСОБА_1 . Під час перевірки та візуального огляду транспортного засобу було встановлено імовірне перевантаження транспортного засобу за візуальною ознакою просідання вузлів підвіски транспортного засобу. У зв`язку з чим, водію ОСОБА_2 запропоновано проїхати до пункту габаритно-вагового контролю, що розташований за адресою автомобільна дорога М-14 Одеса-Мелітополь 21 км +434 м для зважування транспортного засобу, про що складено рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу. Однак, водій ОСОБА_2 відмовився прослідувати до пункту габаритно-вагового контролю за адресою автомобільна дорога М-14 21км +434м (відстань між місцем зупинки та пунктом габаритно-вагового контролю становить 7,9 км, картографічні матеріали додаємо), про що було складено акт № 017496 про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю та щодо водія ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення № ПП 001076 за порушення, передбачене статтею 188-57 КУпАП.

Ну думку представника відповідача зміст оскаржуваних постанов відображає усі істотні ознаки складу адміністративного правопорушення, оформляється відповідно до вимог, встановлених у додатку 2 передбаченого Інструкцією з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09. 2021 № 512, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.10.2021 за № 1286/36908.

На думку представника відповідача у спірному випадку саме відмова виконати законну вимогу посадової особи Укртрансбезпеки прослідувати до пункту габаритно-вагового контролю призвела до ухилення позивачем від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю, що і передбачено частиною третьою статті 132-1 КУпАП.

Таким чином, посадові особи Укртрансбезпеки діяли у відповідності до Закону України "Про автомобільний транспорт", на підставі та у межах встановлених чинним законодавством повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України та з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення щодо винесення оскаржуваних постанов.

16 жовтня 2024 року від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення у справі. (а.с. 63-66)

17 жовтня 2024 року від представника відповідача до суду надійшов додаткові пояснення у справі. (а.с. 68-74)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з викликом сторін; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву (а.с. 22-23).

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача надала заяву про розгляд справи без її участі; проти адміністративного позову ОСОБА_1 заперечує та просить у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд, вислухавши доводи представника позивача, взявши до уваги заперечення відповідача, викладених в заявах по суті справи, перевіривши позиції сторін матеріалами справи, приходить до такого.

Відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Згідно ст. 6 КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом встановлено, що 02.06.2024 посадовими особами Укртрансбезпеки здійснювалась рейдова перевірка (перевірка на дорозі) відповідно до направлення № 000022 від 23.05.2024.

О 22:15 за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, 149 А, було зупинено транспортний засіб DAF/SCHMITZ державний номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , що належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ОСОБА_1 .

Під час перевірки та візуального огляду транспортного засобу було встановлено імовірне перевантаження транспортного засобу за візуальною ознакою просідання вузлів підвіски транспортного засобу.

У зв`язку з чим, водію ОСОБА_2 запропоновано проїхати до пункту габаритно-вагового контролю, що розташований за адресою автомобільна дорога М-14 Одеса-Мелітополь 21 км +434 м для зважування транспортного засобу, про що складено рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу.

Однак, водій ОСОБА_2 відмовився прослідувати до пункту габаритно-вагового контролю за адресою автомобільна дорога М-14 21км+434м (відстань між місцем зупинки та пунктом габаритно-вагового контролю становить 7,9 км, картографічні матеріали додаємо), про що було складено акт № 017496 про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю та щодо водія ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення № ПП 001076 за порушення, передбачене статтею 188-57 КУпАП.

01.07.2024 начальником відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті Романенком В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № ПС 002948 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 132-1 КУпАП та накладено на позивача адміністративний штраф у розмірі 51000 грн.

В постанові зазначено, що 02.06.2024 о 22:15 у м. Одеса по вул. Семена Палія, 149, А водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснював вантажні перевезення на т/з DAF д/н НОМЕР_4 , що належить гр. ОСОБА_1 з причепом SCHMITZ д/н НОМЕР_5 та відмовився проходити габаритно-ваговий контроль в зоні габаритно-вагового контролю. На підставі викладеного і керуючись статтями 229 та ч. 3 ст. 132-1 КУпАП постановлено, визнати винним ОСОБА_1 .

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 1, 3 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженим постановою КМУ від 11 лютого 2015 №103 зі змінами, встановлено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.4-1 Правил дорожнього руху встановлено, що у місці здійснення габаритно-вагового контролю на вимогу працівника пункту габаритно-вагового контролю або поліцейського водій вантажного автомобіля (в тому числі механічного транспортного засобу) повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

а) передати для перевірки документи, зазначені в підпунктах "а", "б" і "г" пункту 2.1 цих Правил;

б) надати транспортний засіб та причіп (за наявності) для вагового та/або габаритного контролю відповідно до встановленої процедури.

Частиною 1 ст. 14-3 КУпАП встановлено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

За наявності обставин, які свідчать про вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, іншою особою, власник (співвласник) транспортного засобу може протягом десяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу повідомити про відповідні обставини (транспортний засіб знаходився у володінні чи користуванні іншої особи, вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб тощо) орган (посадову особу), що виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. На період з`ясування та перевірки цих обставин виконання постанови про накладення адміністративного стягнення зупиняється до моменту встановлення особи, яка вчинила це правопорушення.

Частиною 3 ст. 132-1 КУпАП встановлено, що ухилення або відмова від проходження габаритно-вагового контролю, а так само перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, розташування транспортних засобів на проїзній частині, вчинення правопорушень, передбачених частиною шостою статті 121 цього Кодексу, в зоні габаритно-вагового контролю - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до приписів ст. 229 КУпАП органи автомобільного транспорту та електротранспорту (тролейбус, трамвай) розглядають справи про адміністративні правопорушення, зв`язані з порушенням правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, правил користування автомобільним транспортом та електротранспортом (стаття 119, частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частина п`ята статті 133, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135).

Від імені органів контролю автомобільного транспорту та електротранспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:

1) на автомобільному транспорті - посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2); керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п`ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135);

2) на пасажирському електротранспорті (тролейбус, трамвай) - керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п`ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий та восьмий статті 135).

Пунктом 15 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ від 08 листопада 2006 № 1567 встановлено, що під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі); виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Пунктом 21 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ від 08 листопада 2006 року № 1567 встановлено, що у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Пунктом 30 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ від 08 листопада 2006 року № 1567 встановлено, що за наявності в діях фізичної особи - автомобільного перевізника ознак адміністративного правопорушення притягнення правопорушника до відповідальності здійснюється в порядку, встановленому Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Частиною 1 ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. ст. 75,76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Аналізуючи доводи, викладені позивачем, в обґрунтування заявлених вимог, суд відзначає, що позивач є власником транспортних засобів DAF/SCHMITZ державний номерний знак НОМЕР_4 / НОМЕР_6 , що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію, а тому є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 132-1 КУпАП, за яким зареєстровано транспортний засіб. (а.с. 14, 18 зв.)

Аналізуючи твердження представника позивача щодо не направлення позивачу відповідачем повідомлення про розгляд справи та самої оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, то вони спростовується матеріалами справи.

Листом від 03.06.2024 № 47571/33/24-24 позивача було запрошено на розгляд справи на 01.07.2024 (трековий номер 618, направлено на адресу, зазначену в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу). Вказаний лист повернувся у зв`язку з не.отриманням листа. (а.с. 40-41)

Листом від 01.07.2024 № 55302/33/24-24 на адресу позивача направлено копію постанови. (а.с. 39)

Варто зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) перевіряла правомірність звільнення прокурора, який посилався на те, що не був належно повідомлений про розгляд дисциплінарної справи щодо нього, оскільки листи від дисциплінарного органу повернулися «за закінченням терміну зберігання». Суд зазначає у постанові від 25.04.2018, що «направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним». При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю Комісії, а тому не може свідчити про неправомірність її дій».

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 28.01.2021 у справі № 820/1400/17 зазначив: «до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій». Схожу позицію висловив Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема, у постанові від 31.03.2021 у справі № 640/2371/20 та постанові від 29.04.2021 у справі № 826/12038/17.

Аналізуючи положення статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III та частини 3 статті 132-1 КУпАП, суд доходить висновку, що санкція статті 132-1 КУпАП настає у випадку ухилення або відмови від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю.

При цьому, положення статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III та частини 3 статті 132-1 КУпАП не містять застережень щодо того, що факт ухилення від проходження габаритно-вагового контролю має бути зафіксований виключно у зоні габаритно-вагового контролю транспортних засобів.

З цих підстав, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що відмова від проходження габаритно-вагового контролю має бути зафіксована виключно у зоні габаритно-вагового контролю.

На законодавчому рівні відмова від габаритно-вагового контролю визначена у виді будь-яких дій або бездіяльності, що призвели до ухилення від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю.

Виходячи з наведеного розуміння, слід дійти висновку про те, що орган Укртрансбезпеки при встановленні факту відмови від проходження габаритно-вагового контролю має зафіксувати дії або ж бездіяльність, що призвели до ухилення від проходження габаритно-вагового контролю.

З матеріалів справи, у тому числі Акту про блокування автомобільного транспортного засобу, акту про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу, та відео фіксації правопорушення, вбачається, що водій транспортного засобу ухилився від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю.

Щодо тверджень позивача про неповноважність начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області на винесення постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 132-1 КУпАП, слід зазначити таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення). Відповідно до пункту 1 Положення, Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Підпунктом 12 пункту 25 Положення передбачено, що Голова Укртрансбезпеки дає в межах повноважень, передбачених законом, обов`язкові для виконання державними службовцями та працівниками апарату Укртрансбезпеки, її територіальних органів доручення.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, Кабінетом Міністрів України.

Територіальні органи центральних органів виконавчої влади можуть утворюватися в інших організаційно-правових формах у порядку, визначеному законодавством.

Територіальні відділи Державної служби України з безпеки на транспорті, зокрема, Відділ державного нагляду (контролю) в Одеській області не є самостійними юридичними особами, а є структурним підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті.

Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 26.02.2024 № 218-К на ОСОБА_3 призначено на посаду начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області з метою забезпечення безперебійної та стабільної роботи Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області.

Так, посадовою інструкцією передбачено, що начальник відділу здійснює керівництво Відділом державного нагляду (контролю) в Одеській області, організовує його роботу та забезпечує реалізацію повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті на території Одеської області.

Начальник відділу, у випадках, передбачених законодавством, в установленому порядку організовує складання протоколів про адміністративні правопорушення, розгляд справ про адміністративні правопорушення, накладення адміністративних стягнень.

Отже, посадові особи Укртрансбезпеки діяли на підставі та у межах встановлених чинним законодавством повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України та з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення щодо винесення оскаржуваної постанови.

Зазначене свідчить про те, що відповідач довів правомірність прийнятого ним рішення відносно позивача, що свідчить про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 01 липня 2024 року № ПС002948.

Інші доводи позову жодним чином не спростовують висновку суду про законність оскаржуваної постанови та правомірність дій відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правові підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 5, 8-10,77,139, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 245,251,280 Кодекса України про адміністративні правопорушення, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в особі представника адвоката Михайлишина Анатолія Івановича (адреса: АДРЕСА_2 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд № 9) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Повний текст рішення складено 17 квітня 2025 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду ( м. Дніпро) в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя: Н.Г. Скользнєва