Справа № 320/16701/23
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 року Київ № 320/16701/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2022 рік у кількості 45 діб;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2022 рік у кількості 45 діб, з урахуванням фактичних виплат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Витягу з наказу Міністра оборони України № 78 від 02.03.2022 позивача призначено начальником тилу-заступником начальника логістики НОМЕР_2 окремої мотопіхотної бригади оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 147 від 13.03.2022 позивача зараховано до складу військової частини . Відповідно до довідки В/Ч НОМЕР_1 № 3754 від 23.12.2022 майор ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 в Донецькій області з 13.03.2022. На час звільнення позивачу не нараховано та не виплачено грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік за 15 діб. було нараховано та виплачено лише за 30 діб із 45 діб. Оскільки військовою частиною НОМЕР_1 не нараховано та невиплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2022 рік у кількості 45 діб, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

Відповідачем було подано відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову та зазначив, що згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2023 № 37 майору ОСОБА_1 надавалася щорічна основна відпустка за 2022 рік в обсязі 15 діб. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2023 № 37 майору ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за 30 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2022 рік відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII.

На підтвердження нарахування та виплати компенсації за 30 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2022 рік відповідачем надано суду довідка від 13.08.2024 № 0989/10/3294, де зазначено, що компенсація за 30 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2022 рік виплачено в розмірі 45 806,18 грн. Таким чином, позивач використав 15 днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та отримав компенсацію за 30 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2022 рік при звільненні з військової служби.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позов, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.

Відповідно до Витягу з наказу Міністра оборони України № 78 від 02.03.2022 ОСОБА_1 призначено начальником тилу-заступником начальника логістики НОМЕР_2 окремої мотопіхотної бригади оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 147 від 13.03.2022 ОСОБА_1 зараховано до складу військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до довідки В/Ч НОМЕР_1 № 3754 від 23.12.2022 майор ОСОБА_1 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 в Донецькій області з 13.03.2022.

Майора ОСОБА_1 начальника тилу - заступником начальника логістики військової частини НОМЕР_1 звільнено з військової служби у запас, з 7 лютого 2023 року виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2023 № 37 .

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2023 № 37 майору ОСОБА_1 надавалася щорічна основна відпустка за 2022 рік в обсязі 15 діб. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2023 № 37 майору ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за 30 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2022 рік відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII.

На підтвердження нарахування та виплати компенсації за 30 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2022 рік відповідачем надано суду довідка від 13.08.2024 № 0989/10/3294, де зазначено, що компенсація за 30 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2022 рік виплачено в розмірі 45 806,18 грн.

Таким чином, судом встановлено, що позивач використав 15 днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та отримав компенсацію за 30 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2022 рік при звільненні з військової служби.

Позивач вважає, що військовою частиною НОМЕР_1 на час звільнення не нараховано та невиплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2022 рік у кількості 45 діб, тому звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Так, пунктом 2 статті 10-1 Закону № 2011-XII визначено, що щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року. При цьому військовослужбовцям, які мають право на відпустку тривалістю 10 календарних днів і більше, оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відпустка тривалістю менш як 10 календарних днів за бажанням військовослужбовця може бути надана йому одночасно із щорічною основною відпусткою в наступному році. У такому самому порядку надається щорічна основна відпустка і військовослужбовцям, які перебували у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Пунктом 3 статті 10-1 Закону № 2011-XII встановлено, що, за бажанням військовослужбовців, крім курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, закладів фахової передвищої військової освіти, щорічна основна відпустка може надаватися їм частинами, не більше двох, за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 15 календарних днів.

Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

Так, судом встановлено, що згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2023 № 37 майору ОСОБА_1 надавалася щорічна основна відпустка за 2022 рік в обсязі 15 діб. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2023 № 37 майору ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за 30 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2022 рік відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII.

На підтвердження нарахування та виплати компенсації за 30 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2022 рік відповідачем надано суду довідку від 13.08.2024 № 0989/10/3294, де зазначено, що компенсація за 30 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2022 рік виплачено в розмірі 45 806,18 грн.

Таким чином, позивач використав 15 днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та отримав компенсацію за 30 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2022 рік при звільненні з військової служби.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України": згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain)).

При цьому суд бере до уваги, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України, відповідно до п. 58 якого суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Відтак виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.