Справа № 240/5548/25
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/5548/25

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Військова частина НОМЕР_1 , про визнання протиправною та скасування постанови,

установив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі відповідач) від 11 грудня 2024 року ВП №76097587 про закінчення виконавчого провадження.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки прийнята за відсутності фактичного виконання рішення суду. Указує, що Військова частина НОМЕР_1 при виконанні рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року у справі №240/26683/23 застосувала Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізацію та військового обліку», яким внесено зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та змінено підстави для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, що фактично унеможливило таке звільнення.

Ухвалою суду від 07 квітня 2025 року клопотання про поновлення строку звернення до суду задоволено, поновлено строк на звернення до суду із цим позовом, позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні з наданням відповідачу строку для подання відзиву на позов. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Військову частину НОМЕР_1 (далі В/ч НОМЕР_1 ). Вказаною ухвалою, також витребувано у відповідача належним чином засвідчені матеріали виконавчого провадження №76097587 і всі матеріали, що були, або які мали бути взяті ними до уваги при прийняті рішення, вчиненні дій, допущення бездіяльності з приводу яких подано позов.

14 квітня 2025 року відповідач надав відзив на позов, у якому просить у його задоволенні відмовити. Зазначає, що у зв`язку з тим, що Військова частина НОМЕР_1 не надала до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі відповіді щодо виконання рішення суду, 17 жовтня 2024 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн та 21 листопада 2024 року постанову про накладення штрафу в подвійному розмірі 10200,00 грн. Також, державним виконавцем було повторно направлено на адресу Військової частини НОМЕР_2 вимогу державного виконавця щодо повідомлення результату розгляду щодо виконання рішення. До відділу надійшла відповідь на таку вимогу. З урахуванням цього, державним виконавцем не направлялися документи до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та 11 грудня 2024 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за пунктом 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» через фактичне виконання рішення.

15 квітня 2025 року до суду надійшли пояснення, в яких В/ч НОМЕР_1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Указує, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 командування Військової частини НОМЕР_1 здійснило розгляд рапорту позивача від серпня 2023 року та встановило відсутність підстав для звільнення з військової служби, про що встановленим порядком повідомило позивача листом від 23 серпня 2024 року вх.812/14631 і таким чином виконало рішення суду в повному обсязі. Також командування Військової частини НОМЕР_1 встановленим порядком повідомило суддю ОСОБА_2 про виконання вище згаданого рішення, що підтверджується повідомленням від 02 вересня 2024 року №812/15258. Ураховуючи вище викладене, командування Військової частини НОМЕР_1 встановленим порядком розглянуло рапорт позивача та виконало рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року в повному обсязі з урахуванням мотивувальної частини рішення, а також вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», яким внесено зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якими змінено підстави для звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Розглядаючи спір по суті, суд, на підставі наявних у справі доказів, установив, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року у справі №240/26683/23 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від серпня 2023 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Постановою від 20 вересня 2024 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження №76097587 з виконання виконавчого листа №240/26683/23, виданого 13 серпня 2024 року.

Постановою від 17 жовтня 2024 року накладено на В/ч НОМЕР_1 штраф за невиконання рішення суду у розмірі 5100,00 грн.

Після цього, 21 листопада 2024 року винесено постанову про накладення штрафу на В/ч НОМЕР_1 за невиконання рішення суду у розмірі 10200,00 грн.

27 листопада 2024 року відповідач надіслав на адресу В/ч НОМЕР_1 вимогу про надсилання доказів, що підтверджують виконання В/чА2900 рішення суду щодо розгляду рапорта ОСОБА_1 від серпня 2023 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Листом №812/20225 від 08 листопада 2024 року В/ч НОМЕР_1 повідомила про виконання рішення суду, про що також повідомлено Житомирський окружний адміністративний суд листом за вих.№812/15258 від 02 вересня 2024 року. Про результати розгляду рапорту ОСОБА_1 повідомлено листом В/ч НОМЕР_1 за вих.№813/14631 від 23 серпня 2024 року. Про результати розгляду рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , який зареєстрований за вх.№22031 від 11 липня 2024 року, повідомлено листом В/чА2900 за вих. №812/12189 від 19 липня 2024 року.

Такий лист отриманий відповідачем 02 грудня 2024 року та зареєстрував його за вх№29185.

11 грудня 2024 року державний виконавець, керуючись вимогами пункту 9 частини 1 статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у ВП №76097587, оскільки встановлено фактичне повне виконання рішення.

Уважаючи таке рішення протиправним, ОСОБА_1 подав цей позов до суду.

У судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позову. Зауважувала на тому, що на виконання рішення суду боржник В/ч НОМЕР_1 повинна була розглянути рапорт позивача від серпня 2023 року на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, яка була чинна на момент подання такого рапорту. Натомість рішення про результати розгляду рапорту позивача прийнято на підставі зазначеного Закону в редакції, яка була чинна на момент прийняття такого рішення. Додатково наголошувала, що у рішенні суду міститься висновок про право позивача на звільнення з військової служби згідно підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Представник В/ч НОМЕР_1 проти задоволення позову заперечував. Зауважував, що рішення суду не містить вказівок на те, в якій редакції має бути застосований Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу». Наголошував, що судове рішення містить зобов`язання здійснити розгляд рапорту позивача без застереження про необхідність його задоволення, що і було виконано частиною.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, у відзиві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На підставі положень частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на надходження клопотання представників позивача та третьої особи, а також не явку відповідача у судове засіданні, 15 квітня 2024 року суд постановив ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження, яка внесена до протоколу судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 1404-VIII).

У частині 1 статті 1 цього Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами 1 та 5 статті 26 Закону України № 1404-VIII передбачено, що за заявою стягувача виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений статтею 63 Закону № 1404-VIII.

Так, згідно з названою правовою нормою за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною 2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, чинним законодавством визначено певний порядок та механізм виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії. Так, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України; судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом України № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені названим Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Як установлено судом з матеріалів справи, постанова про закінчення виконавчого провадження №76097587 від 11 грудня 2024 року прийнята державним виконавцем на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII.

Підставою для прийняття цієї постанови слугував листом В/ч НОМЕР_1 №812/20225 від 08 листопада 2024 року про виконання рішення суду шляхом повідомлення ОСОБА_1 про результати розгляду рапорту листом за вих.№813/14631 від 23 серпня 2024 року.

Як убачається зі змісту названого листа проаналізувавши рапорт ОСОБА_1 від серпня 2023 року про звільнення з військової служби командування частини не вбачає підстав для звільнення з військової служби.

Зазначено, що згідно пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначений вичерпний перелік сімейних обставин, що регламентують звільнення з військової служби під час дії воєнного стану.

Абзацом 12 названого пункту передбачена така підставі для звільнення з військової служби за сімейними обставинами під час дії воєнного стану, як необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

З огляду на додані підтверджуючі документи капітана ОСОБА_1 відсутні будь-які відомості щодо встановлення ІІІ групи інвалідності внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

Командування частини зазначає, що 18 травня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-ІХ, яким внесено зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», змінено підстави для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, що фактично унеможливлює звільнення з військової служби капітана ОСОБА_1 .

За результатами розгляду справи суд установив, що спірним виступає питання визначення редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка підлягає застосуванню В/ч НОМЕР_1 під час виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року, ухваленого у справі №240/26683/23.

Приймаючи оскаржувану постанову, відповідач дійшов висновку, що рішення суду виконано, а отже погодився із твердженням боржника про те, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягає застосуванню у редакції, яка є чинною на момент прийняття рішення про розгляд рапорту стягувача.

При цьому суд зауважує, що зазначене судове рішення не містить інформації про те, у якій редакції має бути застосований нормативно-правовий акт під час його виконання, а стягувач стверджує, що на його виконання боржник має застосовувати Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягає застосуванню у редакції, яка була чинна на момент подання відповідного рапорту.

Тобто, приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження відповідач на власний розсуд дав оцінку тому, чи інформація яку просив надати позивач, а саме копія посадової інструкції є конфіденційною чи ні.

Разом з тим, суд зауважує, що з метою належного виконання рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року у справі №240/26683/23-а державний виконавець не був позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про роз`яснення такого рішення суду.

Суд звертає увагу, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України №1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із таких заходів спрямованих на забезпечення принципів ефективності та неупередженості виконавчих дій, є звернення до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення (пункт 10 частини 3 статті 18 Закону України №1404-VIII).

Положеннями частини 2 статті 31 вказаного Закону також передбачено, що у разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення його змісту.

Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

Здійснивши системний аналіз встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що державний виконавець під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження не здійснив належної перевірки виконання рішення та погодився із боржником, без відповідних висновків суду.

Ураховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження, є передчасною та винесена за відсутності визначених Законом України №1404-VIII правових підстав.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 23 березня 2021 року у справі №120/224/21-а.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд звертає увагу на те, що в ході судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, натомість доводи позивача є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 255, 272, 287, 292, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та касувати постанову старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 11 грудня 2024 року ВП №76097587 про закінчення виконавчого провадження.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом десяти днів з дати його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

16.04.25