Справа № 741/1237/24
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 741/1237/24 Суддя (судді) першої інстанції: Киреєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 13 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області старшого лейтенанта поліції Федченка Вадима Сергійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до інспектора 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області старшого лейтенанта поліції Федченка В.С., Департаменту патрульної поліції, яким просив:

- визнати протиправними дії інспектора 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області старшого лейтенанта поліції Федченка В.С., які виразилися у винесенні ним 03 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладенні адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2307966 від 03 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн;

- закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 13 січня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач - Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Апелянт наголосив, що ухвала Носівського районного суду Чернігівського області від 13 червня 2024 року про відкриття провадження у справі отримана УПП в Чернігівській області лише 16 липня 2024 року, у зв`язку з чим відеозапис з портативного відеореєстрататора №471217 не міг бути наданий до суду оскільки минув 30-ти денний строк його зберігання, проте відповідачем на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення надано до суду відеозапис здійснений поліцейським під час несення служби на СПП Кіпті, який безпідставно не був врахований судом першої інстанції.

Також апелянт зазначив про те, що поліцейським дотримана процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому висновки суду першої інстанції про протиправність дій інспектора щодо винесення оскаржуваної постанови відносно позивача є помилковими.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03 червня 2024 року інспектором 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Федченком В.С. винесено постанову серія ЕНА № 2307966 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 03 червня 2024 року о 17:40 год. на 97 км. дороги М-01 с. Кіпті керував транспортним засобом Mercedes-Benz GLS 400 д.н. НОМЕР_1 на дорозі, яка має дві смуги руху в одному в одному напрямку, рухався в крайній лівій смузі, без наміру здійснити поворот ліворуч або розворот, чим порушив п. 11.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що він позбавлений можливості дослідити відеоматеріали (докази) щодо фіксування події, яка мала місце 03 червня 2024 року за участю сторін, перевірити доводи, на які посилаються сторони, оскільки вони не були надані до суду відповідачем в силу об`єктивних причин (видалення з серверу зберігання у порядку, передбаченому наказом від 18 грудня 2018 року МВС № 1026), а тому факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, є недоведеним на час розгляду справи, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності не може вважатися законним. Крім того, судом першої інстанції визнано недопустимими доказами наданій відповідачем до відзиву фотознімки та фрагмент відеозапису вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил розташування транспортних засобів на проїзній частині, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Закон України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 11.5 ПДР на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Водночас, судовою колегією враховується, що приписи ст. 251 КУпАП визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні виходив з того, що зазначені в оскаржуваній постанові відеозаписи події, яка мала місце 03 червня 2024 року на день подання відповідачем до суду відзиву на позов були видалені із серверів у зв`язку з закінченням строку їх зберігання, а тому суд позбавлений можливості дослідити відеоматеріали (докази) та перевірити доводи, на які посилаються сторони, оскільки вони не були надані до суду відповідачем в силу об`єктивних причин.

Також суд першої інстанції зазначив про те, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, є недоведеним на час розгляду справи, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності не може вважатися законним.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивач не погоджуючи з постановою серії ЕНА № 2307966 від 03 червня 2024 року звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою від 12 червня 2024 року.

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 13 червня 2024 року в адміністративній справі №741/1237/24 за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області старшого лейтенанта поліції Федченка В.С. про визнання протиправними дій, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відкрито провадження у справі та призначено до розгляду 21 серпня 2024 року.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копія ухвали Носівського районного суду Чернігівської області від 13 червня 2024 року та копія позовної заяви з додатками направлена на адресу Управління патрульної поліції в Чернігівській області 09 липня 2024 року та отримання останнім 16 липня 2024 року.

Отже станом на час отримання Управлінням патрульної поліції в Чернігівській області копії ухвали Носівського районного суду Чернігівської області від 13 червня 2024 року у відповідача була відсутня об`єктивна можливість надати до суду відео із портативного відеореєстратора №471217 у зв`язку несвоєчасним направленням судом першої інстанції ухвали від 13 червня 2024 року про відкриття провадження у справі, а тому Носівський районний суд Чернігівської області був зобов`язаний надати оцінку доказам поданим відповідачем разом з відзивом на апеляційну скаргу.

Як вбачається зі змісту відеозапису відеозапису video889926691, що міститься на наявному у матеріалах справи та наданому Управлінням патрульної поліції в Чернігівській області до відзиву на позов DVD диску, автомобіль Mercedes-Benz GLS 400 д.н. НОМЕР_1 , яким керував позивач рухався у крайній лівій смузі при вільній правій без наміру розвороту чи повороту, у зв`язку чим ОСОБА_1 порушив п. 11.5 ПДР України.

Доводи позивача про те, що він здійснював випередження транспортного засобу, який рухався з малою швидкістю у зв`язку з чим виїхав у ліву смугу та наблизившись до КПП побачив на узбіччі зупинений транспортний засіб та вантажівку яка виїжджала на автодорогу М-01, а тому для запобігання утворення аварійної ситуації продовжив рух у лівій смузі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з наданого відповідачем відеозапису встановлено рух виключно автомобіля Mercedes-Benz GLS 400 д.н. НОМЕР_1 у лівій смузі та відсутність автомобілів у правій смузі, а також виїзд автомобіля на автодорогу М-01 ще до наближення позивача до відповідного виїзду та стаціонарного посту поліції.

Отже враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, є недоведеним на час розгляду справи, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності не може вважатися законним.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити повністю.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 13 січня 2025 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області старшого лейтенанта поліції Федченка Вадима Сергійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку