Справа № 640/16315/20
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича про визнання протиправними дій, скасування постанов,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Ярослава Вікторовича (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Ярослава Вікторовича вчинені в межах виконавчого провадження №62198681 щодо винесення наступних постанов: - постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.05.2020; - постанови про арешт коштів боржника від 28.05.2020; - постанови про арешт майна боржника від 28.05.2020.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем, в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження", не було направлено повідомлення про початок примусового виконання чи інших постанов та про звернення стягнення на заставне майно.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання сторони (представники сторін) не прибули, про причини неявки суд не повідомляли, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Відповідач, правом на подання відзиву на позов, не скористався та не повідомив суд про поважність причин ненадання такого відзиву.
Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, скорочені строки розгляду справ даної категорії, оскільки згідно положень ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства (надалі - КАС) України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді першої інстанції, суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 287 КАС України, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено таке.
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською Іриною Анатоліївною видано виконавчий напис за №682 від 15.09.2016 про звернення стягнення на рухоме майно, а саме: автомобіль марки TOYOTA BT Cargo DT15, 2007 року випуску, ідент.№ НОМЕР_1 , тип - автонавантажувач, державний номерний знак - НОМЕР_2 , в рахунок задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Укргазпромбанк" у розмірі: 230000,00 грн - сума кредиту, яку належить повернути; 52 931,50 грн - сума відсотків за користування кредитом; 61 865,27 грн - сума неустойки, що загалом становлять 344769,77 грн, а також витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису - 3447,70 грн, який звернено до примусового виконання (а.с.26-27).
Постановою головного державного виконавця від 10.04.2018 ВП №52321765 виконавчий документ (виконавчий напис за №682 від 15.09.2016)повернуто стягувачу та вказано про те, що зазначений виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 10.04.2021 (а.с.38).
Стягувач звернувся до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису за №682 від 15.09.2016 (а.с.24-25)
Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бережним Я.В. прийнято постанову від 28.05.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП №62198681 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войнарської Ірини Анатоліївни за №682 від 15.09.2016 про звернення стягнення на рухоме майно, а саме: автомобіль маркиTOYOTA BT Cargo DT15, 2007 року випуску, ідент.№ НОМЕР_1 , тип -автонавантажувач, державний номерний знак - НОМЕР_2 , врахунок задоволення вимог Публічного акціонерного товариства"Укргазпромбанк" у розмірі: 230000,00 грн - сума кредиту, якуналежить повернути; 52 931,50 грн - сума відсотків закористування кредитом; 61 865,27 грн - сума неустойки, щозагалом становлять 344769,77 грн, а також витрати, пов`язані звчиненням виконавчого напису - 3447,70 грн. (а.с.62), яка направлена позивачу (а.с.60).
28.05.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бережним Я.В. винесено постановипро арешткоштів та про арешт майна боржникаВП №62198681(а.с.68-69, 71-72), які направлені позивачу (а.с.67, 70).
10.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бережним Я.В. винесено постанови про скасування процесуального документа ВП №62198681, а саме постанови про арешт коштів та постанови про арешт майна боржника ВП №62198681 від 28.05.2020 (а.с.77-78, 80-81).
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС м. Києва ГУ юстиції у м. Києві Ярмоленко Катерини Юріївни,в якому просив суд визнати протиправними дії та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного управління юстиції у місті Києві ЯрмоленкоКатерни Юріївни від 10.04.2018 при примусовому виконанні виконавчого напису № 682 від 15.09.2016 вчинені в межах виконавчого провадження № 52321765.В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що жодною нормою вказаного закону не уповноважено державного виконавця на здійснення написів щодо точної дати повторного пред`явлення виконавчого документу, у зв`язкуз чим вважає, що відповідач перевищив свої повноваження та постанова не відповідає вимогам чинного законодавства.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.11.2021 у справі 640/19012/20у задоволенні позову відмовлено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100895906). Зазначене рішення набрало законної сили 04.11.2021. У рішенні судом встановлено, що відповідачем при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.04.2018, вірно вирахувано дату можливості пред`явлення виконавчого документа до виконання, а саме: 10.04.2021.

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною від 28.05.2020 ВП № 62198681, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчі написи нотаріусів віднесено до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Закону №1404-VIII, у виконавчому документі зазначається строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно з пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до частини 1, 2 статті 12Закону України "Про виконавче провадження",виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання;

Частиною 5статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Пунктом 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Позивач зазначає, що виконавчийнапис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войнарської Ірини Анатоліївни за №682 від 15.09.2016 про звернення стягнення на рухоме майно набирає чинності 15.09.2016 та має бути пред`явлений до виконання до відділу виконавчої служби протягом одного року з дня його вчинення, тобто до 15.09.2017.

З такою позицією позивача суд не погоджується та зазначає наступне.

Згідно статті 91 Закону України «Про нотаріат» (у редакції чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення.

Відповідно до статті90 Закону України «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження"

Згідно статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно частиною1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Виконавчий написнотаріуса №682 було видано 15.09.2016 та пред`явлено до виконання. Постановою головного державного виконавця від 10.04.2018 ВП № 52321765 виконавчий документ повернуто стягувачу та вказано про те, що зазначений виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 10.04.2021.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.11.2021 у справі № 640/19012/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100895906),яке набрало законної сили 04.11.2021, судом встановлено, що відповідачем при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.04.2018, вірно вирахувано дату можливості пред`явлення виконавчого документа до виконання, а саме: 10.04.2021.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Стягувач 24.05.2020 повторно звернувся до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережним Я.В. із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса №682 від 15.09.2016.

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бережним Я.В. прийнято постанову від 28.05.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП №62198681 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войнарської Ірини Анатоліївни за №682 від 15.09.2016 про звернення стягнення на рухоме майно, а саме: автомобіль марки TOYOTA BT Cargo DT15, 2007 року випуску, ідент.№ НОМЕР_1 , тип - автонавантажувач, державний номерний знак - НОМЕР_2 , в рахунок задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Укргазпромбанк" у розмірі: 230000,00 грн - сума кредиту, яку належить повернути; 52 931,50 грн - сума відсотків за користування кредитом; 61 865,27 грн - сума неустойки, що загалом становлять 344769,77 грн, а також витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису - 3447,70 грн (а.с.62), яка направлена позивачу.

За таких обставин у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого напису нотаріуса стягувачу з мотивів пропуску строків пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Разом з тим, Закон України «Про нотаріат» був прийнятий 02.09.1993, тоді як Закон України «Про виконавче провадження» 02.06.2016.

Закон України "Про нотаріат" не є спеціальним законом по відношенню до Закону України "Про виконавче провадження", адже у Законі України "Про виконавче провадження" чітко вказано що всі інші закони і нормативно-правові акти мають прийматися на підставі цього Закону (2016 року). Це означає що Закон "Про нотаріат" який було прийнято у 1993 році не може застосовуватись якщо він встановлює інший ніж Закон (2016 року) порядок виконання виконавчих написів нотаріусів.

Крім того, відповідно до пункту 5 Розділ XIII Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Навіть якщо б виконавчий документ був виданий до набрання чинності новим Законом України "Про виконавче провадження" (2016 року), то все одно його можна було б пред`явити до виконання, протягом строків встановлених новим Законом.

При цьому суд через наявність різних строків у різних Законах застосовує принцип розумності законодавця. Це припущення передбачає обрання норми права, яка є більш прогресивною внаслідок її пізнішого прийняття або ж норми, яка спрямована на врахування особливостей певного різновиду суспільних відносин. В основу колізійного принципу lexposterior покладено припущення, що «і той, і інший акт виражає волю одного законодавця, але бажаніше надавати перевагу тій волі законодавця, яка виражена останньою, так як саме вона повинна відповідати духу часу».

Таким чином оскільки саме Законом України «Про виконавче провадження» встановлюється порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до стягнення, та оскільки в Законі України «Про нотаріат» зазначено, що стягнення за виконавчим написом проводиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", суд доходить висновку, що відповідачем винесено оскаржувану постанову у межах строку пред`явлення виконавчого листа.

Щодо тверджень позивача про те, що виконавче провадження від 28.05.2020 було відкрите за нотаріальним написом № 682, який оскаржується позивачем, суд зазначає наступне.

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;3) боржника визнано банкрутом;4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;5) юридичну особу - боржника припинено;6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Відтак, оскарження правомірності видачі виконавчого документа не дає підстав для його повернення приватним виконавцемстягувачу.

Крім того, ОСОБА_1 оскаржено правомірність видачі нотаріусом виконавчого напису№ 682 від 15.09.2016 уже після винесення приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Також, матеріалах справи відсутні докази про те, що виконавчий напис нотаріуса № 682 від 15.09.2016 визнано таким, що не підлягає виконанню.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 та частини 1 статті 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у статті 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 205, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича (пров. Козловського Івана, 4, офіс 1, м. Київ, 01024) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.05.2020 ВП № 62198681 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду у справах, визначених статтею 287 КАС України, подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.